prop · G803110 · 1984-12-31 00:00:00 — Dettainnebär alt konsumenien inte i reklamationsmeddelandet behöver ange vilkeleller vilka anspråk han ämnar framställa på grund av felel. Av reklamationenbör dock framgå att konsumenien inle godtar resullalel av ijänslen, liksom ivilket avseende han anser all tjänsien är felaklig (jfr prop. 1973: 138 s.252). Lika litet som i konsumenlköplagen bör det i konsumenttjänstlagenställas upp något krav på att reklamation skall ske i viss form. Den bör alltsåkunna göras såväl munlligen som skriftligen. Beslämmelsen om reklamation vid fel bör vara tvingandelill konsumentens förmån. Näringsidkaren skall alltså inte vid ett avtal om entjänst kunna binda konsumenien vid strängare föreskrifter om reklamalion, t.ex. atl reklamalion måsle ske i viss form eller atl reklamationsfrisien begränsastill en oskäligt . Följden avalt konsumenten inte iakttar sin skyldighet atl reklamera inom skälig tid bör.liksom enligt II8 konsumenlköplagen,vara att han föriorar rällen all göra gällande de olika befogenheler som annarsskulle lillkomma honom på grund av del akluella felel. Delta bör dock inlegälla om näringsidkaren har handlat i slrid mol iro och heder. t. ex. genom allförtiga ell för honom känl fel hos Uänslen. 1 sådana fall skulle del närmastframstå som stötande, om näringsidkaren skulle kunna gä fri från felansvargenom att åberopa alt konsumenten har reklamerat för sent (jfr 53 S köplagen). Någotmolsvarande undantag bör däremot inte uppställas för del fall att felet berorpå all näringsidkaren har jörjarii grovi vårdslöst Elt sådant undanlag, som föreslagilsav utredningen, lorde främst vara motiverat om man ställer stränga krav på attkonsumenien på sin sida skall undersöka resultatet av näringsidkarensprestation, så atl konsumenien kan gå miste om rätten att åberopa etl feldärför alt han inte gjort en tillräckligt noggrann undersökning. Som jagtidigare sade bör emellertid några sådana stränga krav inte gälla vidkonsumenttjänster. Mitt förslag: Konsumenlens rält att åberopa atl Uänsten ärfelaklig gär förlorad (preskriberas), om han inie har reklamerat felet inom tvåår eller, vid arbele på fasta saker, efter del att uppdragetavslulades. Har näringsidkaren handlal i slrid mot tro och heder gäller alltiden preskriptionstid av . Utredningens förslag: I stället för olikapreskriptionstider vid skilda lyper av ijänster föreslås en generellpreskriptionstid , från vilken dock undantas vissa s. k. dolda felsaml fall då näringsidkaren har handlal i strid mot tro och heder eller grovtvårdslöst (se belänkandel s. 292-297). Remissinstanserna: Ulredningens förslag kritiseras avflertalel remissinstanser från skilda utgångspunkter. Föreirädare förnäringslivel anser alt preskriptionstiden inle ulan starka skäl bör sällaslängre än ell år. Såväl dessa som andra remissinslanser kritiserar vidareundantaget för dolda fel, vilket anses vara alltför omfattande och obestämt. remissinslanser ifrågasätter om man inle i slällei för etl undantag fördolda fel bör ha en längre preskripUonsUd för ijänsler avseende arbete på faslegendom o.d.. där problemet med dolda fel kan ha störst aktualitet (se bil. 3avsnitt 9). Skälen för mitt förslag: Att en tjänsl är felaktig tordekonsumenien i flertalel fall märka eller åtminstone böra märka redan när uppdragelavslulas eller inom en inle alltför lång lid därefier. Givelvis kan dock ettfel i undanlagsfall ha funniis redan vid den lidpunkl som normall är avgörandeför felbedömningen ulan all det blir märkbart förrän kanske lång Ud senare.5 1984/85. 1984/85:110 66 Möjlighetenav atl en Uänsl är behäftad med ett sådant s.k. dolt fel Fel hos tjänsteninnebär ett osäkerhetsmoment för näringsidkaren. Del är naturligt att denneefter hand som tiden går får etl alll starkare behov av att kunna betraktaavtalsförhållandet som definitivt avslutat, så att han inte längre behöverräkna med att drabbas av anspråk på gmnd av della. Från allmän synpunkt är detäven angeläget alt begränsa antalet ivisler rörande förhållanden som liggeralltför långt tillbaka i liden. Sådana tvister medför ofta betydandebevisproblem och kan därmed bli oproportionerligt resurskrävande för bådeparterna och samhällel. Dessai viss mån sammanfallande intressen har i köprätlsligl sammanhang beaklatsgenom all del såväl i köplagen (54 8) som i konsumenlköplagen (118) harinförts bestämmelser om en längsta tid - en preskripUonsUd - inom vilkenköparen måste ha reklamerat på grund av etl fel för att kunna göra felpåföljdergällande. Efler utgången av preskriptionstiden utesluts alltså även möjlighelenatt göra gällande påföljder för dolda fel. Preskriptionstiden är enligt bådalagarna f.n. ell år, räknal från del all köparen mottog gödsel (varan). Regelni 11 8 konsumenlköplagen skiljer sig från bestämmelsen i 54 8 köplagen framföralll genom atl den är tvingande till konsumenlens förmån. Vid konsumentköp kanpreskriptionstiden för felanspråk alltså inte förkortas men väl förlängasgenom avtal (se prop. 1973: 138 s. 252). Inomdet område som konsumenttjänstlagen är avsedd all omfatta torde f.n., iavsaknad av särskild lagstiftning, konsumentens rätl att framställa krav pågmnd av att en Uänsl är felaklig inte preskriberas Udigare än som följer avallmänna regler om preskription av fordringar (se betänkandet s. 286-287).Detta innebär att preskriplion enligt den numera gällande preskriptionslagen(1981:130) inte inträder förrän efler lio år. Bestämmelserna i denna lag om enallmän lioårspreskription hindrar emellertid inte att en kortarepreskriptionstid bestäms genom avtal. Denna möjlighet har också i vissomfattning utnyttjats inom konsumenltjänstområdel (se betänkandet s. 288- 289). Bestämmelserom preskription av anspråk på grund av fel innebär endast all det sätts enyttersta gräns för den tid inom vilken konsumenten kan göra sådana anspråkgällande. Frågan huruvida näringsidkaren är ansvarig för en brislfällighet somvisar sig och reklameras avgörs enligt felreglerna iövrigt. Konsumenten måste alltså i princip styrka att bristfällighelen beror påetl fel som förelåg redan vid den lidpunkt som är avgörande förfelbedömningen, dvs. i allmänhet då uppdraget avslulades. Delta blirnaturiigtvis alll svårare efler hand som tiden går. Medhänsyn till det nu sagda är del uppenbarl alt den allmänna preskriptionstidenav lio år är längre än vad som är nödvändigt och rimligt när det gäller anspråkpå grund av fel vid de flesta vanliga konsumentUänsler. Denna tid innebär ocksåatt del f.n. finns en omotiverad skillnad mellan konsumenttjänster ochkonsumenlköp. Prop.1984/85:110 67 Näringsidkarensintresse av atl efler förioppel av kunna Fel hos tjänstenbetrakta avtalsförhållandet som avslutat kan visserligen tillgodoses genomavtal om preskriptionstid. Å andra sidan gäller beträffande konsumenttjänstersamma behov som vid konsumenlköp av atl genom tvingande beslämmelser skyddakonsumenten mot avlalsvillkor om en alltför kort preskriptionstid. Jaganser därför atl konsumenttjänstlagen bör innehålla tvingande regler om en minstapreskriptionslid som för normalfallet är kortare än den nuvarande dispositivatioårstiden. När man skall bestämma är det enligt min meningnaturiigl atl i första hand anknyta motsvarande regel för konsumentköp. Delsynes inte finnas någol bärande skäl för att en konsument skall ha vare sigkortare eller på sig för all åberopa etl fel om han exempelvis låterreparera en bil eller bygga om en båt än han skulle ha hafl om han i ställethade köpt bilen eller båten. 1direkfiven för konsumentköpsutredningen (Dir. 1977:83) har dåvarande chefenför jusliUedepartemenlet närmasl utgått från all den nuvarande ettårigapreskriptionstiden för felanspråk vid konsumenlköp bör förlängas till i vartfall . Detta skall ses mot bakgrund av all köplagsutredningen i sillslutbetänkande (SOU 1976:66) Köplag föreslog atl preskriptionstiden vid såvälkonsumenlköp som andra köp skulle föriängas från etl lill . Som skäl fördetta anförde köplagsutredningen bl. a. alt köp numera ofta avser gods avsådani slag att man måsle räkna med att fel kan visa sig först ganska lång lidefter det atl godset har tagits i bruk (se SOU 1976:66 s. 327 och 357). avgav silt slutbetänkande och direkfiven förkonsumentköpsutredningen utfärdades har ominlernaiionella köp, vilken har underlecknals av bl. a. , dendisposiiiva preskriptionstiden för köparens rätt all åberopa fel i gödsel sallslill (Art. 39 mom. 2). Det kan även nämnas alt man i redan år 1974genomförde en förlängning av preskripiionsliden för felanspråk vidkonsumentköp och andra köp från etl lill . Enligtmin mening är de skäl som köplagsutredningen anförde för en förlängning avpreskripiionsliden för felanspråk bärande. Detla bör vara avgörande när delgäller alt nu bestämma en kortaste preskriptionstid för anspråk på grund av felhos konsumenttjänster. Sådana anspråk bör alltså preskriberas tidigast . En molsvarande preskriptionstid bör uppställas förkonsumenlköpens del (se avsnill 2.12.1). Enregel om två års preskriptionslid kan emellertid inle gälla utan undantag inomhela del område som konsumenttjänstlagen är avsedd atl omfatta. Hänsyn måstelas till atl lagen skall täcka etl vidsträckt fäll av Uänster, bl. a. arbelenav betydande omfallning på fasl egendom, byggnader och andra anläggningar. Detär givet atl problemet med dolda fel, vilka kan framkomma försl , har en helt annan aktualitet och ofta också en hell annan ekonomiskbetydelse vid sådana arbelen än när det gäller arbele på lösa saker. Vid sidanav ny-, om- och tillbyggnads- 1984/85:110 68 arbelenbehöver bara nämnas sådana arbelen som revetering eller målning av byggnader, omläggning av hustak och nedläggning av rör eller andraledningar under mark. Fördenna typ av tjänster är en tvåårig preskriptionstid avseende anspråk på gmndav fel hos ijänslen uppenbariigen för kort. Det kan räcka exempelvis med två påvarandra följande milda eller snöfattiga vintrar för att elt allvarligt felskall förbli dolt . Konsumenlljänslulredningenhar sökl lösa della problem genom alt från regeln om en tvåårigpreskriptionstid göra undanlag för vad som skulle kunna kallas "särskilt dolda"fel, nämligen sådana fel som inle visat sig och inle hellerrimligen kunnat upptäckas . Undantagsregeln skall enligtförslaget gälla vid alla Uänster som faller under lagen. Utredningen har dockräknat med att den får praktisk betydelse främsl vid byggnadsarbeten o.d. Ulredningensförslag på denna punkt har vid remissbehandlingen utsatts för åtskillig krilik.För egen del kan jag hålla med de remissinstanser, bl. a.konsumentköpsutredningen, som anser all innebörden av den föreslagnaundantagsregeln är svårgripbar och att regeln i själva verkel måste bedömasleda till så omfattande undantag från tvåårsregeln atl denna regel blirpraktiskt laget meningslös. Den skulle nämligen få betydelse endast för fel som- trots att de inte visat sig och inte heller bort märkas -ändå rimligen kunnat upptäckas . Under alla förhållanden är dettydligl att en undantagsregel av del slag som utredningen har förordat kan geupphov till betydande tillämpningsproblem och onödiga tvister. Därmedbortfaller den väsenlliga fördelen med preskriptionsregler överhuvud laget,nämligen just all de skall förhindra tvister efter utgången av . Föralt regler om preskriplion av felanspråk skall ha någon verklig funktion attfylla bör de enligt min mening bygga på enkla kriterier, så alt man imöjligaste mån undviker tvister rörande den grundläggande frågan huruvidareglerna är tillämpliga i ett visst fall eller inte. Den mest ändamålsenligalösningen är därför enligt min mening att man från den föreslagna regeln om entvåårig preskriptionstid gör undantag för vissa slags tjänster, vid vilka mantypiskt sett måste räkna med att ett fel kan komma att visa sig först efter enbetydligt längre lid. gäller, i enlighet med vad jag har sagt tidigare,tjänster som innebär arbele på fast egendom o.d. En undantagsregel som tarsikle på dessa slags Ijänsler motsvarar i princip den som det norskaforbrukertjenesteutvalget har föreslagit i sitt betänkande (NOU 1979:42)Forbrukertjenester. Enligt detta förslag skall nämligen en längrepreskriptionstid än gälla vid ijänster som innebär arbete på faslegendom. Enpreskriptionslid som för dessa fall anknyter lill del rättsliga begreppet"fast egendom" skulle dock leda lill vissa mindre tilltalande konsekvenser.Sålunda hänförs bl. a. tvättmaskiner, diskmaskiner, spisar och Prop.1984/85:110 69 kylskåp lill fasl egendom, om de ägs av den som ägerfastigheten där de är Fel hos tjänsten installerade (2 kap. 2 8 jordabalken),medan de är atl betrakta som lösa saker om de ägs av någon annan änfaslighelsägaren, t. ex. av en hyresgäst (2 kap. 4 8 jordabalken). Förtjänstersom innebär arbele på sådana föremål skulle alltså, om man anknyter lillbegreppel fast egendom, gälla en ivåårig preskriptionstid i vissa fall och enlängre preskriptionstid i andra fall, beroende på vem som äger självafastigheten (se också 2 kap. 5 8 jordabalken). En lämpligare lösning är istället all ulforma regeln om en längre preskriptionstid så all den omfattaralla tjänster som innebär arbele på fasta saker. I fråga om preskriplionslidens längd för hithörande fallkan nämnas all del norska forbrukertjenesteutvalget för arbelen på fast egendomhar föreslagil en preskriptionstid av . KonsumentUänslulredningen hardäremol ansett atl den allmänna preskripiionsliden av bör gälla belräffandeanspråk på gmnd av sådana "särskilt dolda" fel som avsågs med den avutredningen föreslagna regeln om undanlag från Ivåårspreskriptionen. EnligtSvenska Teknologföreningens reviderade Allmänna beslämmelser förbyggnads-, anläggnings- och inslallationsenlreprenader (AB 72) gäller attentreprenören kan hållas ansvarig för dolda fel . Sedan den i regel betydligt kortare garantitidenhar löpt ut gäller detla dock endast i den rnån felet visas ha sin grund i grovvårdslöshet av entreprenören. Enligt min mening kan en preskriptionstid av inleanses vara alltför lång för de fall som det här är fråga om. Fel ibyggnadsarbeten m. m. kan i olyckliga situationer mycket väl förbli dolda underhögsl avsevärd lid samt, när de visar sig, medföra allvarliga ekonomiskaföljder för den enskilde konsumenten för den händelse kostnaderna föravhjälpande m. m. skulle stanna på denne. bör framhållas att en regelsom medger atl konsumenten vid dessa slags tjänster kan göra gällandefelanspråk av torde komma att aklualiseras endasl iundantagsfall. Vanligen lorde nämligen även vid dessa tjänster eventuella felmärkas eller åtminstone böra märkas inom . Det behöver därförinte befaras all en preskriptionstid av kommer alt leda lill några nämnvärdafördyringar av detta slags tjänster. Sammanfallningsvis förordar jag att preskriptionstiden vidtjänster som innebär arbele på fasta saker bestäms till lio år. Del finns enligt min mening inle anledning alt kompliceraregelsystemet genom bestämmelser som t. ex. efter uigången av en viss kortarelid begränsar näringsidkarens ansvar i hithörande fall till all avse endasl felsom beror på grov vårdslöshel från hans sida eller fel som är särskiltväsenlliga. Som tidigare framhållils ankommer del på konsumenien att visa atten uppkommen brislfällighet beror på ett fel som förelåg redan vid den tidpunktsom är avgörande för felbedömningen, dvs. i allmänhel då uppdraget avslulades.Redan de med tiden ökande bevissvårighelerna lordedärför medföra atl en konsument efter någon längre Ud knappasl kommer atl göragällande felanspråk annat än i lämligen klara läll eller i fall som är avslörre betydelse för honom. Såvälden tvååriga som den tioåriga preskriptionstiden bör räknas från den tidpunktdå uppdragel avslulades. Denna uigångspunkt för preskriplionslidens beräkningbör gälla även belräffande felanspråk som grundas på en garanli. Beslämmelsernaom preskription bör, som lidigare har nämnls, vara tvingande lill konsumentensförmån. Näringsidkaren skall alltså inte genom avtal kunna förkorta denpreskripUonsUd som enligt lagen skall gälla för den aktuella ijänslen. Däremolbör preskriptionstiden kunna förlängas genom avtal, t.ex. genom en garantieller liknande utfästelse från näringsidkarens sida. Jag ålerkommer ispecialmoliveringen lill vissa frågor beträffande preskriplion av felanspråk igarantifall. 1föregående avsnill har slagils fasl all näringsidkaren inte lill sill fredandeskall kunna åberopa all konsumenten har underlålil atl reklamera inom skäliglid efler det alt han märkl eller bort märka elt fel, om näringsidkaren harhandlal i strid mot tro och heder. Närdet gäller sådana tjänster för vilka jag här har förordat en preskriptionslidav är det enligt min mening inle påkallat med etl motsvarande undantagfrån näringsidkarens möjlighet all åberopa att preskriplion har inträtt.Annorlunda förhåller det sig beträffande tjänster vid vilka enligt förslagelskall gälla den kortare preskriptionstiden . I dessa fall bör göras ettundanlag från regeln om Ivåårspreskription för den händelse näringsidkaren harhandlal i strid mot tro och heder (jfr 54 8 köplagen). Ett sådani undantaglorde, om annat inte sägs, leda liil att konsumenlens anspråk i de berördafallen skulle preskriberas enligt de allmänna reglerna om lioårspreskription i preskriplionslagen(jfr Almén- , Om köp och byte av lös egendom, 1960, s. 733). Enligt minmening är det emellertid i tydlighetens inlresse bättre att ikonsumenttjänstlagen ta in en beslämmelse som direkl reglerarpreskriptionstidens längd i de nu diskuterade undantagsfallen.Preskriptionstiden bör här bestämmas till , räknal från sammautgångspunkt som den som gäller för preskriptionsreglerna i övrigt. Dröjsmål på näringsidkarens sida 2.5Dröjsmål på näringsidkarens sida 2.5.1 Vad som avses med dröjsmål Mittförslag: Dröjsmål på näringsidkarens sida föreligger, om uppdraget inle haravslutals inom den tid som följer av avtalet eller, om någon tid inte haravtalals, inom den lid som är skälig med hänsyn särskilt till vad som ärnormalt för en tjänst av samma art och omfattning. Dröjsmål på näringsidkarenssida föreligger också, om han inte iakttar en överenskommen tid för påböljandeav tjänsten eller för arbetets framskridande. Prop.1984/85:110 71 Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med miltförslag. Dröjsmål på Beträffande försenat påbörjande av tjänsien o.d. harutredningen dock näringsidkarens sida föreslagil regler som delvis avvikerfrån departementsförslaget (se betänkandet s. 219-224 och 321-325). Remissinstanserna: Ulredningens förslag godtas allmänl (sbil. 3 avsnill 5 och 10). Skälen för mitt förslag: Näringsidkaren är inle baraskyldig alt ulföra tjänsten så att resultatet av denna blir fritt från fel. Enandra huvudförpliktelse för honom är att se till att tjänsien blir utförd iräll lid. Ett dröjsmål med utförandet av tjänsten kan i praktiken medförabetydande nackdelar för konsumenten, som då bör ha räll atl göra gällande olikabefogenheler mot näringsidkaren. a. aklualiseras frågan om konsumentens möjligheteratl genom hävning hell eller delvis frigöra sig från avlalel med näringsidkarenför atl eventuellt låta en annan näringsidkare ulföra eller fullfölja delarbele som Uänslen avser. F.n. råder en viss osäkerhet om vilka krav som kan ställaspå näringsidkaren när det gäller tiden för utförandet av en Uänsl.Följaktligen är det också oklart, när konsumenten kan göra gällande olikabefogenheter på grund av dröjsmål på näringsidkarens sida. Det är givet altdenna oklarhet är till nackdel för konsumenterna. KonsumenlUänsllagen bördärför innehålla vissa uttryckliga bestämmelser om när dröjsmål skall ansesföreligga på näringsidkarens sida. Utgångspunkten bör vara att del står parterna fritt atlsjälva genom avtal reglera inom vilken tid uppdragel skall vara avslulat. Delfinns en mängd omständigheter som har betydelse för denna fråga och somparterna i samförstånd kan vilja ta hänsyn lill. Här behöver bara nämnas sådanafaktorer som konsumentens möjligheter att avvara föremålel för Ijänslen och arbetsbeläggningenhos näringsidkaren. 1 regel torde konsumenien redan när han beställer en ijänslägna uppmärksamhet ål lidsfaklorn och kunna ta lill vara sina intressen i detlaavseende, åtminstone när det gäller all primärt bestämma den tidpunkt dåtjänsten skall vara klar. De problem från konsumentsynpunkt som aktualiseras av engrundläggande regel om avtalsfrihet hänger samman främsl med atlnäringsidkaren kan tänkas utnyttja silt överläge och sin större erfarenhet lillall göra förbehåll om rätl lill tidsförlängning i olika situationer som förkonsumenten kan vara svåra all överblicka. Etl sådant förbehåll kan av olikaanledningar framstå som oskäligt mol konsumenten. Del kan t. ex. ge näringsidkarenrätl till elt obestämt eller orimligl långt uppskov eller ge rätl lilllidsförlängning på grund av omständigheler som inte skäligen bör godias isammanhanget. Som har framhållils i avsnitten 2.1.5 och 2.3.3 skyddaskonsumenten emellertid genom den allmänna förmögenhetsrätlsliga generalklausuleni 36 8 avtalslagen mot etl sådani missbruk av den principiella avtalsfriheten.Till detla kommer atl ingripanden mol oskäliga avtalsvillkor i bl. a.standardavtal kan ske med stöd av avtalsvillkorslagen. Prop.1984/85:110 72 därför inte atl det finns behov av all genom någrasärskilda bestämmelser i på konsumenttjänstlagen begränsaavtalsfriheten när det gäller atl bestämma näringsidkarens sida tiden föruppdragets slutförande. Har parterna träffat avtal rörande liden skall detlaalltså i allmänhet gälla. Uppdraget skall då vara avslutat inom den tid somföljer av avtalet. Åsidosätter näringsidkaren sin skyldighet i della hänseendeföreligger dröjsmål på hans sida. För det fall att parterna inle har träffat någol avtal omden tid inom vilken uppdraget skall vara avslulat bör lagen tillhandahålla ennormalregel, vilken alltså blir av disposiiiv karaktär. En sådan regel måstebli ganska allmänt hållen, bl. a. med hänsyn till atl lagen kommer atl omfattaen mångfald tjänster av olika slag. Del är inte ändamålsenligt alt söka ställaupp några bestämda tidsfrister för olika fall. Man får lämna utrymme för enviss skönsmässig värdering med hänsyn lill omsländighelerna i del enskildafallet. En dispositiv regel rörande liden för utförandet av entjänst bör bygga på all såväl konsumenten som näringsidkaren, när annal intehar sagls, skall kunna utgå från att uppdragel skall vara avslulal inom den tidsom är normal för en tjänsl av ifrågavarande art och omfattning. frånkonsumentens synpunkl innebär detla atl han skall kunna räkna med i stort sellsamma lidsålgång för att få Uänslen ulförd vare sig han vänder sig till den eneeller den andre näringsidkaren. Han skall alltså inte behöva finna sig i atlarbelel lar särskilt lång lid beroende på den enskilde näringsidkarensindividuella förhållanden utan atl detla har gjorts klart från början. Påmolsvarande sätl skall näringsidkaren kunna räkna med alt han har normal tidtill sitt förfogande för att utföra tjänsten, om annat inle kan anses avtalat. Man kan emellertid inte begränsa blickfältet enbart tillvad som är normall för en Uänsl av del akluella slaget. Många Uänster ärberoende av sådana yttre förhållanden som t. ex. vädret. Tidsålgången för entjänst kan vidare påverkas av sådana händelser av force majeure-karaklär som omfattandearbetskonflikler eller naturkatastrofer m. m. I den mån förhållanden ellerhändelser av nu nämnl slag medför alt det inle skäligen kan krävas altuppdraget är avslulal inom den lid som annars skulle vara normal, bör dettakunna beaklas när det gäller atl avgöra om näringsidkaren har gjort sigskyldig lill dröjsmål. Som jag skall återkomma till i specialmotiveringen bördetla dock i princip gälla enbart om konsumenten hade fåll räkna med enliknande lidsutdräkt även hos andra näringsidkare under molsvarandeförhållanden. Den omständigheten att hänsyn sålunda i viss mån bör fåtas till yttre förhållanden m. m. innebär dock inte att näringsidkaren någonsinbör ha mer än en skälig lid på sig för att fullfölja uppdragel. De beslämmelser som har förordats har sikleendast för uppdragets avslulande. Indirekt får de naturiigtvis ocksåviss