prop · G80321 · 1984-12-31 00:00:00 — Någon allvarlig erinran kan kanske inte riktashäremot, eftersom påverkan i förslaget liksom måste vara påvisst sätt kvalificerad för att alls vara straffbar, men möjligen skulle man,så som förslaget i övrigt är konstruerat, kunna tänka sig någon ytterligarekvalifikation i de fall som skall kunna bedömas som grova, på samma sätt somvid promUlebedömning endast eller däröver skaU kunna ha dennaverkan. Det förefaller annars kunna bli sä att en återfaUsbrottsling eller densom utom rattfylleriet gör sig skyldig till vårdslöshet i trafik riskerar attbli härdare dömd om han företer vanlig klinisk påverkan men inget blodprovkunnat tas än om han varit lika påverkad men vid blodprovstagning visat sig hamindre än 1,5 promiUe i blodet. Grovtrattfylleri skall alltså enligt förslaget kunna föreligga, då en förare haft enalkoholkoncentration i blodet om eller mera eller varit säpåverkad som krävs för ansvar även i normalfallet. Bortsett från att böter heltutgått ur straffskalan för sådana fall överensstämmer förslaget så långt ihuvudsak med nuvarande bestämmelse om rattfylleri. Emellertid måste ytterligareen av två särskilda fömtsättningar föreligga för att ansvar för grovt brottskall kunna komma i fråga, nämligen att föraren tidigare dömts för trafiknykterhetsbrotteller att han vid förande av fordonet gjort sig skyldig till vårdslöshet itrafik. Men inte nog med detta. Brottet måste dessutom "med beaktande avsamtliga omständigheter" vara att anse som "särskiltallvarligt". Redande först nämnda alternativa kvalifikationsgmnderna innebär en avsevärdbegränsning av tillämpningsområdet för den strängare straffskalan. Tillskillnad från vad som i allmänhet gäller har man i förslaget stannat föratt specificera de alternativa försvårande omständigheter som 1984/85:21 188 måsteföreligga vid sidan av de alternativa grundfömtsättningarna för grovt brott.Som skäl härför har man anfört vikten av en enhetlig rättstillämpning. Motdenna lagstiftningsmetod finns från tingsrättens synpunkt ingenting att erinrai och för sig. I promemorian (s. 106 ff) diskuteras därefter utförligt vilkaförsvårande omständigheter som borde kunna göra rattfylleribrott till grovt.Utom återfall och begången vårdslöshet i trafik nämns som tänkbaraomständigheter olovlig körning, särskilt hög promille och särskilt ansvarsfull föraruppgift.Andra omständigheter än de tvä förstnämnda har man ansett böra kunna beaktasvid straffmätningen inom skalan för normalfallet men inte kunna konstitueragrovt brott. Urvalet av försvärande omständigheter i detta hänseende harenligt tingsrättens mening blivit alltför snävt med hänsyn till attuppräkningen gjorts exklusiv. Vad som sägs om att övriga nämnda omständigheterskulle vara mindre kvalificerande än återfall och vårdslöshet i trafik är inteövertygande. Även de förra är bra exempel på lämpliga kvalifikationsgrunder förgrovt brott och bör därför tas med i uppräkningen i texten till 4 a § iförslaget. Då det emellertid finns även flera andra faktorer som kan förtjänaatt beaktas vid en prövning av detta slag, bör uppräkningen dessutom avslutasmed "därmed jämförbar omständighet" eller liknande uttryck. Även omtingsrätten som nämnts ansluter sig till förslaget i vad det här gäller enspecificerande lagstiftningsmetod är ett sådant tillägg nödvändigt för enalltför stark begränsning av tillämpningsområdet för att den högre straffskalanskall undvikas. Tillägget kan skrivas in i lagtexten utan att någon nämnvärdrisk för bristande enhetlighet i rättstillämpningen uppkommer. Vadnu sagts framstår som än mera betydelsefullt då man går vidare ilagtextförslaget och kommer till sista stycket av 4 a §. Den mycket kraftigabegränsning som här föreslås tar i själva verket udden av hela lagförslaget ivad det gäller möjligheterna att tillämpa den strängare straffskalan. I promemorian(s. 121) framhålls vikten av att domstolarna får möjlighet att underlåta attkvalificera ett trafiknykterhetsbrott som grovt även när någon av de i textenmedtagna försvårande omständigheterna föreligger. Som exempel nämns återfall itrafikonykterhet vid förande av moped och återfall mer än tre är eftertidigare dom. Även om det i och för sig är riktigt att en kvalificerandebedömning i särskilda fall bör få underlåtas måste lagtexten enligttingsrättens mening utformas sä att det klart framgår att det då skall varafråga om undantagsfall. Den i promemorian föreslagna skrivningen leder istället till en helt annan slutsats, nämligen att rattfylleribrott endastundantagsvis skall bedömas som grova och fängelse endast undantagsvis fäanvändas som påföljd. Som redan har framhållits synes manhärigenom ha velat åsidosätta allmänpreventionens krav vid trafiknykterhetsbrotti en omfattning som inte kan accepteras. 1984/85:21 189 Förgrovt rattfylleri skall enligt promemorian kunna dömas a) för rattfylleri som utgöråterfall. Tingsrätten vill här peka på risken för oenhetlig bedömning. Den sominte hinner lagforas för sitt första rattfylleri när han begår det andra, t.ex. därför att polis och domstolar har stor balans, slipper undan med böter menden som döms i en del av landet där stora balanser inte förekommer riskerarfängelsestraff. b) för rattfylleri i kombinationmed vårdslöshet i trafik. Tingsrätten finner antagligt att den kan medföravissa fördyringar att behöva inkalla vittnen i rattfyUerimål. Detta ökarkostnaderna och medför längre väntetider (i kan det t. ex. ta extratid att finna lämplig förhandlingsdag för polisvittnen). Till detta kommer atthandläggningstiden vid domstol kommer att öka. Det är också en slump om vittneniakttagit körningen varför olika bedömningar av likartade körningar kommer attbli vanliga. Det finns däremot fog för antagandet att redan den som har druckitsä avsevärda mängder alkohol att promillehalten överstiger 1,5 kör vårdslöst. c) undantaget i 4 a § sistastycket att för grovt rattfylleri inte skall dömas om inte brottet medbeaktande av samtliga omständigheter är att anse som "särskiltallvarligt" kommer säkerligen att ge upphov till tolkningsproblem ochinnebära risk för oenhetlig bedömning. Precisering torde vara nödvändig. d) medhjälptill rattfylleri medför i nuvarande praxis regelmässigt fängel sepåföljd. Om förslaget i promemorian genomföres torde fängelse för medhjälp till rattfylleri inte längre bli aktuellt. Det torde förvisso varasvårt att styrka att medhjälparens uppsåt omfattade återfall eller vårdslöshet i trafik. Det framgår inte av promemorian om denna strafflindring är avsedd. Tingsrättendelar den kritik som i betänkandet från rättviseskäl och eljest framföres moten fix gräns vid 1,5 promUle med så avgörande betydelse för påföljden som nu.Redan graden av påverkan vid en viss blodalkohoihalt beror i sådan män avtillvänjning m.m. att 1,5-gränsen, även om den ytligt framstår som rättvis ochlika, är sakligt olämplig. Olikheten inför lagen i rattfylleridomar ligger tillstor del i den nuvarande konstmktionen av ett botes- och ett fängelsestraff meden avgörande gräns vid , därvid utrymme inte finns att ta hänsyntill andra viktiga trafiksäkerhetsfaktorer. Förslaget i betänkandet undanröjeri väsentlig grad detta missförhållande. Vadovan sagts föranleder slutsatsen att 1,5-gränsen ej heller är saktligt välunderbyggd som en gmnd för bedömning av när grovt rattfylleri föreligger.Någon 1,5-gräns bör därför enligt tingsrättens mening inte omnämnas i 4 a §.Det underlättar också övergäng till luftprovsanalyser. 1984/85:21 190 Lagtexteni 4 a § I st 2 p bör lyda "framfört fordonet med sådan straffbar oaktsamhetsom avses i 1 § 1 st", för att ej inkludera ringa oaktsamhet, som ej ärstraffbar, eller grov vårdslöshet, som ej bör konsumeras av rattfylleriet. Föratt brottet skall rubriceras som grovt rattfylleri fordras enligt förslagetatt vissa särskilt angivna omständigheter skall föreligga. Någon samladbedömning av samtliga omständigheter skall inte - säsom vanligen sker vid brottsbalksbrott- göras. Kammarrätten har visserligen sympati för att man klart och tydligt angervad som krävs för att ett visst brott skall föreligga. Fråga är emellertid omman med den föreslagna tekniken når alla de situationer dä rattfylleriet fördet allmänna rättsmedvetandet framstår som grovt. Det gäller t.ex. det fall atten mycket hög promillehalt -kanske långt över 2 - föreligger och körningen harägt mm på en starkt trafikerad gata. Kammarrätten vill ifrågasätta om inte dentekniken är bättre att man i lagtexten exemplifierar de omständigheter somvanligen gör brottet grovt men överlåter åt domstolen att fritt göra enbedömning pä grundval av samtliga omständigheter. Som motiv för att använda deni promemorian förordade lösningen anförs att förmögenhetsbrottsutredningenväntas föreslå en sådan teknik och att större enhetlighet kan uppnäs med ensådan. Det är knappast något sakskäl att en kommande utredning tänker sig enviss lösning. Det är vidare högst tveksamt om större enhetlighet uppnäs ifråga om utmätandet av straffet med den föreslagna tekniken. Det är ju detta -och icke enhetligheten i brottsrubriceringen - som är det viktiga. Enomständighet som gör att rattfylleribrottet skall anses som grovt utgör enligtförslaget att föraren tidigare dömts för rattonykterhetsbrott. Det räckeralltså inte att han tidigare gjort sig skyldig tUl sådant brott men ännu intehunnit lagforas och dömas. Förslaget kan enligt kammarrättens mening fåstötande konsekvenser. Om en person gjort sig skyldig tiU rattfyUeri och ånyobegår sådant brott innan han hunnit dömas för det första brottet kan det iblandvara motiverat att anse brottet som grovt, särskUt om en icke lagakraftvunnendom rörande det första brottet föreligger. Jagställer mig tveksam till den föreslagna utformningen av det grovarattfylleribrottet. Kvalificeringen av brottet är här utformad med givna fömtsättningaroch inte, som annars i svensk strafflagstiftning är förhärskande, genom mergenerella formuleringar till vilka ofta exemplifieringar är anknutna.Promemorian diskuterar för- och nackdelar med den föreslagna låsta kvalificeringen.Deg fördel promemorian främst framhåller, enhetlig lagtillämpning, är förvissoangelägen att uppnå. Risken med att begrän- 1984/85:21 191 sasig till vissa närmare angivna kvalificeringsgmnder är emellertid uppenbar.Genom att på detta sätt göra undantag frän den syntetiska lagstil som vunnit burskapi svensk straffrätt finns risk för en alltför stel rättstillämpning där klartgrova fall kan komma att falla utanför bestämmelsen som"normalfall" av rattfylleri lätt kan komma att föras in underdensamma. Jag vill därför ifrågasätta om inte kvalificeringen i överensstämmelsemed modern svensk strafflagstradition borde utformas på ett mer generellt sättmed angivande av exempel till ledning för rättstillämpningen. Det böremellertid av såväl lagtext som förarbeten klart framgå, att med grovtrattfylleri endast skall avses de särskilt allvarliga fallen. Vadgäller den närmare utformningen av den föreslagna 4a § kan först konstateras,att punkt I innefattar en principiell nyhet. Kvalificeringen har baserats pååterfall i rattfylleribrott. Såvitt jag kan finna är det en nyhet i svensk rättatt återfall får betydelse för brottsmbriceringen. Närmast skulle förslaget idenna del vara att jämföra med bestämmelsen om olovlig körning. Dennabestämmelse är emellertid enligt sin utformning snarare ett exempel påhuvudregeln att återfall i brott kan avspegla sig i straffmätningen. praktiken återfall har och alltjämt bör ha viss betydelse för straff-mätningenvid rattfylleri är klart. Jag delar i det sammanhanget de i promemorianframförda synpunkterna angående betydelsen av återfall vid trafiknykterhetsbrottdär alkoholkoncentrationen ligger närmast under 1,5. Men jag är inte övertygadom att den föreslagna återfaUsregeln i 4 a § bör godtas. Skäl finns att den kanleda till en alltför stel rättstillämpning. I detta sammanhang vill jag vidarepåpeka att det inte framgår av förslaget om återfaUsregeln förutsätter att dentidigare domen har vunnit laga kraft. Jag fömtsätter att det med förslagetavses att i analogi med vad som gäller enligt BrB 26:3 kvalificeringen endasthänför sig till lagakraftvunna domar. Enligtpunkt 2 i det föreslagna första stycket av 4a § anförs som ytterligare ensjälvständig kvalifikationsgmnd att vederbörande framfört fordonet med sådan oaktsamhetsom avses i I § trafikbrottslagen. Här skall först anmärkas, att den föreslagnabestämmelsen lagtekniskt fått en olycklig utformning. Det lagrum som hänvisastill omfattar såväl ringa, "normal" som grov oaktsamhet. Eftersom detsjälvfallet inte är meningen att ringa oaktsamhet skall omfattas avbestämmelsen, krävs en omformulering. I sak vill jag i denna del anföraföljande. Vadgäller straffbestämmelsen om vårdslöshet i trafik är den så utformad att detobjektiva gärningsinnehållet praktiskt taget helt avgränsas av culpa-begreppet.Vidare krävs inte mer än att en abstrakt fara förelegat för trafikolycka. Detbehöver således inte visas att fara för viss trafikolycka förelegat i detkonkreta fallet. Det torde därför i själva verket förhälla sig sä attkonkurrens ofta föreligger mellan rattfylleri och vårdslöshet i trafik. Det ärdock i förhållandevis fä fall där åtal väcks för såväl ratifylleri somvårdslöshet i trafik. Att bevisa vårdslöshet i trafik kan nämligen många Prop.1984/85:21 192 gånger vara vanskligt. Ofta är det rena tillfällighetersom i det särskilda fallet ger underlag för att konstatera straffbar oaktsamhet,framför allt gäller detta när endast abstrakt fara förelegat. Med hänsyn tillatt straffet för vårdslöshet i trafik i regel ligger under 4050 dagsböterinses lätt att inte minst på gmnd av resursanvändningssynpunkter den intesällan svär-bevisade oaktsamhetsfrågan ej kommer upp i domstolarna. Och även omvårdslöshet i trafik skulle kunna styrkas, får detta ringa praktisk betydelse,eftersom påföljden för rattfylleriet regelmässigt torde konsumera påföljden föroaktsamhetsbrottet. Men med den föreslagna regleringen blir förhåUan-det ettannat. Här kan det bli nödvändigt att lägga ned betydande resurser för attnärmare utreda om den som gjort sig skyldig till rattfylleri också är förvunnentill ansvar för vårdslöshet i trafik. Som jag tidigare anförde kan detta varaen nog sä bekymmersam fråga att utreda. Den föreslagna bestämmelsen föranlederdärför i denna delen tveksamheter även frän resursanvändningssynpunkt. Jagvill också framhålla att, eftersom förslaget bygger på att specifikationen avde försvårande omständigheterna är exklusiv, det förhållandet att den som kört rattfullockså konstateras ha gjort sig skyldig till vårdslöshet i trafik kan få enomotiverat stor betydelse. Som ovan framhållits är det ju ofta renatillfälligheter som gör att straffbar trafikovarsamhet i samband med rattfyllerimanifesteras; flertalet trafiknykterhetsbrott torde uppdagas i samband med mtinkontroller. Det kan hos allmänheten uppfattas som stötande om vidåterfall döms för normalbrottet rattfylleri då blodalkoholkoncentrationenuppgick till eller däröver. 4a § sista stycket bör därför ändrasenligt följande förslag: "För grovt rattfylleri skall dock inte dömas däomständigheterna är mildrande." I likhet med förslaget i promemorian blir 1,5-promillegränseninte ensam avgörande om ett återfall i trafiknykterhetsbrott skall hänförastill den grövre gärningen eller inte. Emellertid torde en sådan konstruktionmedföra att trafiknykterhetsbrottets straffvärde höjs hos allmänheten. Även om avsikten är att vårdslöshet i trafik konsumeras avden nya straffbestämmelsen om grovt rattfylleri kan förslaget antas medföra attåklagaren måste skaffa fram bevisning genom vittnesmål frän bl. a. polismänför att styrka att brottet är att anse som särskilt allvarligt. Eftersomstyrelsen inte har tillgång till beräkningar över hur mänga fall av rattfyllerisom kan antas bli bedömda som grova vill styrelsen endast påpeka att det frånpolisens sida är angeläget att vittnesmål från polismän inte ökas. Vad gäller resonemangen kring vilka omständigheter som börkvalificera rattfylleribrottet till grovt ansluter sig BRÅ till förslaget. Dockhyser BRÅ en viss tveksamhet inför att överge den allmänt begagnade termen rattonykterhetför det lindrigare brottet. 1984/85:21 193 Ävenför den grupp som kommer att dömas för grovt rattfylleri finns enligtstyrelsens mening anledning alt ifrågasätta om inte i större utsträckning ickefrihetsberövande påföljd skulle kunna användas än vad fallet är . En merdifferentierad påföljdsbestämning bör nämligen kunna tillämpas i dessa fallnär framför allt skyddstillsynen men även den villkorliga domen får ett annatinnehåll efter . Sålunda uttalas i propositionen 1982/83: 35bl. a. att skyddstillsynen skall intensifieras och att innehållet i den päskilda sätt skall stramas upp med avsikt att tillämpningsområdet förskyddstillsynen kan vidgas ytterligare något på fängelsestraffets bekostnad.Eftersom en övervägande del av lagöverträdarna på trafik-nykterhetsområdet haralkoholproblem borde i stället för fängelse överlämnande till vård enligtlagen om vård av missbrukare (LVM) i vissa fall kunna komma till användning vidgrovt rattfylleri. Om den sistnämnda påföljden mer systematiskt skall kommatill användning torde det emellertid vara nödvändigt med en översyn avsociallagstiftningen där bl.a. den vård som avses i LVM ges ett sådant innehållatt den kan uppfattas som ett realistiskt alternativ till kriminalvärdspäföljd. Denverkliga omfattningen av alkoholpåverkade förare i trafiken kan svårligenberäknas. Det torde dock stå klart att det s.k. mörkertalet är mycket högt.Vidare kan på goda grunder antas att de brott som upptäcks representerar ettslumpmässigt urval av den totala brottsligheten i fråga. I förslaget uppställsåterfall i trafiknykterhetsbrott som ett rekvisit för grovt rattfylleri. I ochför sig kan det understundom finnas fog för att inordna ett återfall underförsvårande omständigheter. Att uppta just denna omständighet som ett rekvisitpå grovt brott är dock att lägga alltför stor vikt vid de tillfälligheternasspel som i betydande utsträckning kan antas vara avgörande för om en vissperson blir rapporterad och dömd mer än en gång ellerinte. Atttrafikövervakning och därmed straffrättsliga påföljder och körkorts-åtgärder iså hög grad har karaktär av stickprov eller följder av olycksrap-porteringtorde allmänt anses rimligt eller av resursskäl i vart fall ofrånkomligt. 13 1984/85. 1984/85:21 194 Denslumpmässighet detta innebär, både i stort och frän den enskilde trafikantenssynpunkt, har inte hindrat att trafikövervakning och olycks-rapportering bidrartill bättre regelefterlevnad och därmed förbättrad trafiksäkerhet och attrisken för körkortsäterkallelse har en icke obetydlig preventiv effekt isträvandena att förebygga rattfylleri och andra allvarii-gare brott mot trafiksäkerhetsmotiveraderegler. Attsom utredningen föreslår låta upprepad slump få en avgörande betydelse mellanslopat och bibehållet eller skärpt frihetsberövande torde, inte bara somprincip utan också i praktiskt tillämpning, svårligen kunna fä önskvärdförankring i det allmänna rättsmedvetandet. Den inte minst av begränsadeövervakningsresurser orsakade relativt höga graden av slumpmässighet på dettaområde talar alltså för att beivra enskilda händelser och att hänsyn tilltidigare uppdagade och beivrade regelbrott inte sätts i system på det sätt ochmed de straffrättsliga konsekvenser ett genomförande av promemorieförslaget skuUeinnebära. Beträffandevårdslöshet i trafik bör i första hand påpekas att såväl abstrakt som konkretfara för trafikolycka ryms inom straffbar gärning. Det synes därför mycket välkunna göras gällande att förande av motordrivet fordon i starkt påverkattillstånd i sig utgör sådan fara att straffbar oaktsamhet föreligger. Vidarekan även i vårdslöshetsfallen slumpen antas få ett alltför stort inflytande pågränsdragningen mellan rattfyUeribrotten. Denlagtekniska konstmktionen synes även av andra skäl ha blivit onödigtsvårtillgänglig i försöken att exklusivt ange grunderna för det grova brottet. Detkan--- inte möta några betänkligheter mot att låta fängelse ingå i straffskalanenbart vid grovt brott samt uforma denna bestämmelse sä att samtligaomständigheter - måhända exemplifierade i lagtexten - beaktas vid avgörandet ombrottet skall anses som grovt. delar således inteutredningens uppfattning att en sådan lösning skulle vara mindre lämplig. Härförordad konstruktion av rattfylleribrottet torde, i förhållande tillutredningens förslag, bättre bidra till den ökade enhetligheten irättstillämpningen som eftersträvas. Beträffandedet grövre brottet - grovt rattfylleri med promemorians terminologi - villfakultetsnämnden framhålla, att ett direkt och klart samband mellan hög promillehalt(och mera) och påverkansgrad inte finns enligt forskningensnuvarande ståndpunkt, eftersom tillvänjningsfaktorn anses ha mycket storbetydelse i dessa fall. PromUletalet torde därför i dessa fall vara av mindrebetydelse för bedömning av trafikfaran än vad man ansett. Någon 1,5-gränsbör därför enligt fakultetsnämnden inte omnämnas i 4 a §. 4a § p. 2 bör enligt fakultetsnämnden lyda "framförs fordonet med Prop.1984/85:21 195 sådan straffbar oaktsamhet som avses i 1 § 1 st" föratt inte ringa oaktsamhet (ej straffbar) eller grov oaktsamhet (straffbar medfängelse enligt 1 § 2 st) också skall inkluderas i denna punkt. Sista stycket av 4 a § bör enligt fakultetsnämndendessutom lyda "... såvida inte brottet med beaktande av omständigheternaär att anse som särskilt trafikfarligt". En alternativ utformning av lagtexten för det grövrebrottet - en utformning som fakultetsnämnden föredrar - är följande; "Omtrafikonykterheten (rattonykterheten) med hänsyn till omständigheterna innebärsärskild trafikfara, döms för rattfylleri till fängelse i högst . Vidbedömandet av brottets svårhetsgrad skall särskilt beaktas om det utgöråterfall eller är förenat med straffbar vårdslöshet i trafik enligt I § 1 st. Återfall föreslås utgöra ett av rekvisiten för grovt rattfylleri,vUket normalt bör medföra fängelsestraff. En mycket stor del av de personer somåterfaller i trafiknykterhetsbrott har allvarliga alkoholproblem. De tordedärför inte vara åtkomliga för de allmänpreventiva effekterna av ett stadgandeom fängelsestraff. I stället blir vård- och behandlingsaspekter dominerande.Det kan därför ifrågasättas om det är ändamålsenligt att låta återfall utgöraen av förutsättningarna för en frihetsberövande påföljd. Det förefaller vidare inkonsekventatt fordonsförare utan alkoholproblem, vilka i större utsträckning torde beaktadet avskräckande i ett frihetsberövande, enligt förslaget normalt interiskerar fängelsestraff. En alkoholpäverkad förare är ofta före och under färdenövertygad om att han kan framföra sitt fordon pä ett trafiksäkert sätt. När denpåverkade föraren avgör om han ska föra fordonet eller inte, torde han därför ide allra flesta fallen inte låta sig avskräckas av att rattfylleriet kan kommaatt betraktas som grovt om han kör oaktsamt. Den allmänpreventiva effekten avdet föreslagna stadgandet i 4 a § första stycket 2 trafikbrottslagen tordedärför vara ringa. Utgångspunkten för den treårsperiod, inom vilken återfalli trafiknykterhetsbrott ska konstituera grovt rattfylleri, har i den allmännamotiveringen angivits till dagen för brottet medan i specialmotiveringenangivits dagen för domen. I åtskilliga fall förflyter mellan trafiknykterhetsbrottetoch domen, varför det är viktigt att nämnda utgångspunkt klart anges. I departementspromemorian föresläs att bl.a. tidigare domför trafiknykterhetsbrott skall kunna konstituera grovt brott. Enligtlänsstyrelsens mening är det inte rimligt att kräva att dom föreliggerbeträffande det tidigare brottet. Det bör räcka att två eller flera rattfyllerierföreligger till bedömning i samma mål. Med den föreslagna ordningen är det enuppenbar Prop.1984/85:21 196 risk för att åklagares och/eller domstols arbetsbelastningoch möjligheter att snabbt handlägga ett mål kan bli avgörande för om ettrattfylleribrott skall bedömas som grovt och därmed om påföljden skallbestämmas till fängelse eller böter.