prop · G80319 · 1984-12-31 00:00:00 — Annat kan sägas vara exempel påtillämpad forskning och åter annat faller inom ramen för den renagrundforskningen. Det är angeläget att CAN - som på central nivå bör följamissbruksutvecklingen - i likhet med olika forskningsorgan och myndigheterkänner ansvar för att våra kunskaper om narkotikaproblemen fördjupas.Statsrådet återkommer senare denna dag till dessa frågor. Narkotikasituationeni världen är mycket allvarlig. Såväl produktion som missbruk av narkotikahar tilltagit kraftigt . Särskilt oroande är denökade produktionen av heroin i Sydost- och liksom den dramatisktökade produktionen av kokain i . Missbruksproblemenär särskilt allvarliga i utvecklingsländerna. Dessa saknar det socialaskyddsnät som finns i den industrialiserade delen av världen, varförmissbrukets skadeverkningar slår så mycket hårdare. I leder ettdrogmissbruk nästan undantagslöst till total utslagning. Dessutom sprids detlättare eftersom resurserna för motinsatser är mycket begränsade. Ettenskilt land kan inte ensamt stoppa narkotikamissbruket och den illegalahandeln. I stället krävs ett intensivt och uthålligt internationellt samarbete.För del sker det dels i nordiska och europeiska sammanhang, dels genomFN. Detär angeläget att insatser i det internationella samarbetet mot 1984/85:19 12 Statsrådet kommer senare denna dag att redogöra för deförstärkningar som bör göras och som i huvudsak följer narkotikakommissionensförslag. Dessa innebär bl.a. att aktivt skall stödja FN:s strävan attfullfölja ett världsprogram mot narkotikan. bör vidare höja sitt bidragtill . Flera andra länder harredan ökat sitt stöd. Fondens verksamhet med integrerad landsbygdsutveckling iproducentländerna kommer därför att öka väsentligt . Underett särskilt anslag bör också anvisas för att erbjuda särskiltstöd till kamp mot missbruket. Chefenför kommer vidare att lämna en redovisning avdet internationella samarbetet på polisområdet. StatsrådenWickbom, , och anmäler sina förslag. Anförandena ochförslagen redovisas i underprotokollen för respektive departement. Medhänvisning till vad jag och övriga statsråd har anfört hemställer jag att regeringeni en proposition delsbereder tillfälle att ta del av vad jag nu har anfört om ensamordnad och intensifierad narkotikapolitik dels förelägger vadövriga föredraganden har anfört för de åtgärder och ändamål de har hemställtom. Regeringenansluter sig till föredragandenas överväganden och beslutar att genomproposition förelägga vad föredragandena har anfört för de åtgärderoch ändamål som de har hemställt om. Regeringenbeslutar att de anföranden och förslag som redovisas i underprotokollen skallbifogas propositionen som bilagorna 1-4. 1984/85:19 Bilaga 1 3 19S4/85. Anmälantill proposition om en samordnad och intensifierad narkotikapolitik. Kampenmot narkotikan har satt en klar prägel på stora delar avrättsväsendet. Lagstiftningen mot illegal hantering av narkotika har skärpts iflera omgångar. Polisens resurser har byggts ut vad gäller både personal ocholika slags utrustning. Särskilda insatser har gjorts inom kriminalvården därförhållandena har påverkats bl.a. av att antalet för narkotikabrott dömda medlånga strafftider har ökat och av att antalet personer inom anstalts- ochfrivård med narkotikaproblem är stort. Rättsväsendetscentrala roll i kampen mot narkotikan framgick också tydligt av direktiven och av kommissionens arbete. De flesta av de promemoriorsom kommissionen har avlämnat har i större eller mindre utsträckning rörtjustitiedepartementets ansvarsområde. Detta gäller framför allt promemoriornanr 1 om samarbetet mellan tull och polis, nr 3 om vissa resursförstärkningar ikampen mot narkotikan, nr 4 och II omåtgärder mot narkotika inom kriminalvården, nr 5 om polisens insatser mot narkotikan samt nr 8 om narkotikastrafflagen m.m. Kommissionenhar gett en bred genomlysning av rättsväsendets insatser mot narkotikan och harlämnat en lång rad olika förslag. Dessa har varit av den karaktären att endasten del av dem fordrar beslut för att kunna genomföras. Många av demhar redan förverkligats eller kan förverkligas direkt av de myndigheter somsvarar för den löpande verksamheten inom rättsväsendet, t.ex.rikspolisstyrelsen och . Andra fordrar att nylagstiftning antas eller att anvisar medel. Genom de beslut riksdagenfattade vid de senaste två riksmötena efter förslag i resp. budgetpropositionerhar regeringen kunnat besluta om vissa resursförstärkningar (prop. 1982/83:100,bil. 4, s. 34, JuU 30, rskr 265, prop. 4Riksdagen 1984/85. 1984/85:19 2 1983/84:100,bil. 4, s. 31 och 32, JuU 24, rskr 329). I vissa fall har redanbeslutat om lagändringar som grundas på förslag av kommissionen (se avsnitt5.1). Andra förslag grundade på bl.a. kommissionens arbete är föremål förriksdagens prövning (prop. 1984/85:3 om åtalsunderlåtelse). I en del fall måsteå andra sidan ställningstagandet till kommissionens förslag avvakta resultatetav annat utredningsarbete och vederbörlig remissbehandling. Jagvill här också nämna att regeringen på min föredragning den 20 september 1984beslutat inhämta lagrådets yttrande över ett förslag till ändringar i bl.a.narkotikastrafflagen (1968:64). Lagrådsremissen grundas på förslag frånkommissionen (se i det följande avsnitt 5.1-5.4). Jagvill även hänvisa till det program för en mer rationell användning av rättsväsendetsresurser som regeringen beslutade om . I det hänseendet förtjänarsärskilt nämnas att riksåklagaren fått i uppdrag att se över bl.a. vilketutrymme det finns för att genom avkriminalisering och s.k. depenalisering styraöver resurser mot den grövre brottsligheten. Till en del har uppdraget redanredovisats och i resterande delar kommer det att redovisas . Det bör idet sammanhanget också nämnas att polisens möjligheter att ge rapporteftergifthar vidgats genom den nya polislagstiftningen som trätt i kraft den 1 oktoberi år. Jag vill även erinra om förslagen i prop. 1984/85:3 om åtalsunderlåtelseoch förundersökningsbegränsning. Genom åtgärder av detta slag skapas ettutrymme för kraftigare insatser mot bl.a. narkotikabrottsligheten. Beredningenav kommissionens förslag på rättsväsendets område beflnner sig sålunda i olikalångt framskridna skeden. En del förslag har kunnat genomföras, andra föreläggsriksdagen i detta sammanhang, åter andra behandlas av t.ex. rikspohsstyrelsenoch , medan vissa kommer att tas upp . För att geden överblick av arbetet som är önskvärd avser jag hkväl att i det följande geen förhållandevis bred redovisning också på sådana punkter som inte fordrarnågot ställningstagande från . 2.1Nuvarande organisation för narkotikabekämpningen Narkotikabekämpningenhar hört till de områden som statsmaktema har prioriterat inompolisverksamheten. Vid sidan av spanings- och utredningsverksamhet har polisensatsat resurser inom det brottsförebyggande området genom att bl.a. delta iskolans undervisning om lag och rätt och genom att ge narkotikainformation tillskolungdomar och föräldrar. Enfastare och mer specialinriktad organisation fick polisens narkotikabekämpningegentligen först under 1970- talet. 1984/85:19 3 trenivåer, lokalt, regionalt och centralt. Delokala polismyndigheterna är såvitt gäller det s.k. operativa arbetet i principindelade i en ordningsavdelning och en kriminalavdelning. Narkotikabekämpningfaller inom båda avdelningarnas verksamhetsområden. Vid vissa störrepolismyndigheter finns lokala narkotikarotlar för spaning och utredning avnarkotikabrottslighet i det egna polisdistriktet. Förutomde sist nämnda enheterna som direkt arbetar med narkotikakriminalitet kommerlokala spaningsrotlar och även ordningspolisen ofta i kontakt mednarkotikabrottsbekämpningen. De lokala spaningsrotlarna har i detta avseendefrämst till uppgift att ingripa mot gatuförsäljning av narkotika och annanliknande verksamhet. Regionalanarkotikarotlar finns numera i alla län. Rotlarna ansvarar i princip förnarkotikabekämpningen i hela länet. De bedriver både spaning och utredning ochär främst avsedda för bekämpning av den grövre narkotikabrottsligheten inomresp. Rikspolisstyrelsenfår enligt 4 § sin instruktion (1984:731) utöva polisledning genom bl.a.spaning mot narkotikabrottslighet i de fall brottsligheten är av särskilt grovbeskaffenhet och har riksomfattande karaktär eller internationell anknytning.Rikspolisstyrelsen får också utreda sådan brottslighet om det finns särskildaskäl för detta. Inom rikskriminalen vid finns en narkotikarotelför dessa centrala uppgifter. Vid roteln finns en särskild enhet för det s.k.underrättelseförfarandet. Roteln svarar tillsammans med interpolsektionen vidrikspolisstyrelsen också för internationellt polissamarbete vidnarkotikabrottsbekämpningen. Vidutgången av /83 fanns det inom polisväsendet sammantaget 30särskilda narkotikarotlar (regionala och lokala) med tillsammans ca 300 polismän.Härutöver fanns drygt 60 polismän vid rikskriminalens narkotikarotel. Efterförslag av (PM nr 3 om vissaresursförstärkningar) beslutade regeringen att förstärka deregionala och ett par av de lokala narkotikarotlarna med totalt 100 tjänster.Därigenom kom det sammanlagda antalet poliser vid särskilda narkotikarotlar,rikskriminalen oräknad, att uppgå till omkring 400.1 beslutet anslogs också . för inköp av utrustning till narkotikarotlar. Narkotikakommissionenhar i PM nr 5 om polisens insatser mot narkotikan redovisat omfattandeöverväganden och förslag rörande skilda delar av polisens arbete motnarkotikan. Åtgärderna tar i huvudsak sikte på dels frågorna om polisensinriktning av narkotikabekämpningen, dels 1984/85:19 4 frågornaom polisens resurser och organisation för denna. Jag avser att i det följandeta upp kommissionens förslag i dessa delar. Kommissionenuppehåller sig även utförligt vid frågan om vilka metoder polisen skall kunnabegagna i sitt arbete mot den grövre narkotikabrottsligheten. Till en del hardessa redan behandlats i det förslag till polislag som antog (prop.1983/84:111, JuU 27, rskr 331). I övrigt remissbehandlas f.n. förslagentillsammans med tvångsmedelskommitténs slutbetänkande (SOU 1984:54) Tvångsmedel- Anonymitet - Integritet. Jagfår således anledning att återkomma till dessa frågor i ett senare sammanhang. Kommissionenkonstaterar rörande inriktningen av polisens arbete på detta område till enbörjan att insatserna i hög grad syftar till att bekämpa den grovanarkotikabrottsligheten och att polisen också har nått långt i detta arbete.Kommissionen förordar att polisen fortsätter med och vidareutvecklar dehittills bedrivna insatserna mot denna brottslighet. Några tvära kast böralltså inte göras i verksamhetens inriktning. Det gäller enligt kommissionendels att lagfora verkligt hänsynslösa brottslingar och, i vart fall temporärt,störa marknaden, dels att göra det mindre attraktivt för internationella ligoratt agera i . När det gäller att bekämpa den grövrenarkotikabrottsligheten sätter kommissionen i främsta rummet sin lit tillinsatser av fler poliser än . Eftersom den grövre narkotikabrottslighetenregelmässigt har anknytning till våra större städer där de stora marknadernafinns föreslår kommissionen ytterligare resursförstärkningar i de trestorstadsdistrikten. Jag återkommer i det följande till resursfrågorna. Insatsernamot den grova narkotikabrottsligheten får enligt kommissionen inte splittras.De bör därför koncentreras regionalt och ledas av de regionala narkotikarotlarna.Dessa enheter skall enligt kommissionens uppfattning ha det yttersta ansvaretför narkotikabekämpningen i sin helhet i resp. län. Medhänsyn till kommissionens åsikt att det i princip bör finnas endast en narkotikarotelmed regional kompetens i varje län föreslås vissa förändringar beträffande dennuvarande organisationen bl.a. i och i . Detär enligt kommissionens uppfattning också synnerligen viktigt att polisen stördetaljhandeln med narkotika. Detta är enligt kommissionen en uppgift för delokala narkotikaenheterna och verksamheten bör, för att minska nyrekryteringenav missbrukare, i första hand inriktas på gatuhan-deln. Kommissionen betonarsärskilt att dessa insatser måste förstärkas och göras kontinuerligt i varjepolisdistrikt. Enligt kommissionens uppfattning bör man nå bättre resultat, omsärskilda poliser avdelas för att syssla med narkotikabekämpningen än omverksamheten ingår i de lokala spaningsrot- Prop.1984/85:19 5 Kommissionen konstaterar att sådanainsatser blir mycket resurskrävande och förutsätter omprioriteringar inompolisverksamheten. Kommissionen anser emellertid att sådana insatser är välvärda att göras och påpekar att en sådan inriktning också gör att man kommer åtannan brottslighet, såsom tillgrepps-, häleri- och våldsbrott. Enligt kommissionens mening nås alltså de bästa effekternaav polisarbetet om kampen mot den grova narkotikabrottsligheten och insatsernamot detaljhandeln bedrivs av olika enheter som var för sig får koncentrera sigpå sin huvuduppgift. Insatserna mot den grova brottsligheten och mot langningeni missbrukarledet bör alltså göras av olika enheter. Kommissionen påpekar idet sammanhanget också att samordning av polisens insatser är av vitalbetydelse. Det gäller t.ex. systematisk insamling och bevakning av informationsamt rutiner som hindrar att olika enheter varandra ovetande arbetar med sammaärenden. Kommissionen har också berört rikskriminalensnarkotikaverksamhet. Kommissionen anser bl.a. att den operativa verksamhetenvid rikskriminalens narkotikarotel bör kunna begränsas. Med utgångspunkt ipolisberedningens avgränsning av rikskriminalens operativa uppgifter utvecklarkommissionen vilka typer av ärenden som bör ankomma på denna centrala enhet.Kommissionen understryker särskilt bl.a. betydelsen av att det s.k.underrättelseförfarandet utvecklas och av att rikskriminalen samordnar polisensinternationella kontakter på detta område. Kommissionen anger också vissa riktlinjer för hur enprioritering av narkotikaärenden skulle kunna ske inom de regionala narkotikarotlarnaoch diskuterar också olika polisiära arbetsmetoder för spaning och utredning avnarkotikabrottslighet. Jag vill i det här sammanhanget nämna attriksrevisionsverket i sin revisionsrapport (dnr 1983:567) om samhälletsåtgärder mot narkotikamissbruk (del II) i huvudsak delar kommissionens ståndpunkter. Mot bakgrund av sina överväganden rörande inriktningen avpolisens narkotikabekämpning föreslår kommissionen att de regionala narkotikarotlarna- utöver de 100 tjänster som tillfördes pohsväsendet efterkommissionens förslag - bör förstärkas med sammanlagt ytterligare 25 nyatjänster. Vidare föreslår kommissionen att det i varje polisdistrikts basorganisationskall finnas en befattningshavare med särskilt ansvar för att bekämpadetaljhandeln med narkotika. Även vissa omflyttningar av tjänster i den befinthgaorganisationen ske. För tillfälliga förstärkningar av lokalaoch regionala insatser mot narkotika anser kommissionen att personal vidlänstrafikgrupper och lokala trafiksektioner i större utsträckning än nu börkunna tas i anspråk. Kommissionen diskuterar också polisens behov av utrustningmen lämnar 1984/85:19 6 ingapreciserade förslag i denna del utan förutsätter att sådana frågor tas upp vidden sedvanliga budgetbehandlingen. Utöverden tillfälliga omfördelning av poliser med ordningshållande eller trafikövervakandeuppgifter som ovan berörts har kommissionen också lämnat vissa förslag till hurnarkotikabekämpningen skulle kunna förstärkas genom att omfördela kriminalpoHserfrån andra uppgifter. En förutsättning för sådana åtgärder är enligtkommissionen dock att statsmakterna klart erkänner behovet av prioriteringaroch också tar ett ansvar härför. Kommissionen föreslår en regel av innebörd attärenden av större allmän eller enskild vikt skall utredas före brott av mindrevikt. Ikorthet innebär kommissionens förslag bl.a. att det straffbara området förvårdslöshet i trafik minskas. Även vissa utvidgningar i åklagarens möjlighetatt underlåta åtal förordas. Vidgade bestämmelser om s.k. särskild åtalsprövning,t.ex. vid olika brott med kontokort och förhyrd egendom, bedöms också kunna fåeffekter på polisens arbetsbörda. Polisenär en av hörnpelarna i samhällets insatser mot narkotika. Det gällersjälvfallet den direkta kampen mot narkotikabrottsligheten. Men en aktiv insatsav polisen bör också kunna bidra till att minska rekryteringen av nyamissbrukare och förmå människor med ett pågående missbruk att söka vård. På såsätt kan polisen bli en betydande kraft även i försöken att minska efterfråganpå narkotika. Som kommissionen har framhållit är härvid samarbetet med andramyndigheter, främst , mycket betydelsefullt. Polisenhar också tilldelats betydande resurser för denna verksamhet.Polisen har även utvecklat olika metoder för spaning och utredning avnarkotikabrottslighet som har gett goda resultat. De polisiära insatserna kansäkerligen på ett aktivt sätt ha bidragit till att begränsa narkotikaproblemet. Narkotikakommissionenhar enligt min mening på ett förtjänstfullt sätt belyst olika viktiga frågor isamband med polisens narkotikabekämpning. Ett flertal av de överväganden ochförslag som kommissionen har redovisat ankommer det emellertid på resp.polismyndighet att ta ställning till mot bakgrund av det regelsystem och deövriga villkor som gäller för all polisverksamhet. Jag vill också erinra om attrikspolisstyrelsen på grundval av beslut om en ändradpolisorganisation (prop. 1983/84:89, JuU 16, rskr 182) har getts mer begränsadeuppgifter i fråga om polisledning och rätt att meddela föreskrifter om denna.Frågan om operativa roll och därmed också den om arbetsfördelningen mellan 1984/85:19 7 rikspolisstyrelsenoch övriga polismyndigheter har på detta sätt numera fått sin lösning.Kommissionens förslag i dessa delar föranleder därför inte några ytterligareåtgärder i detta sammanhang. Avde övriga förslag som kommissionen har lämnat om inriktningen av polisensnarkotikaverksamhet vill jag först beröra frågan om arbetsfördelningen mellanregionala och lokala organ. Arbetsfördelningenmellan regionala och lokala organ Kommissionenhar som jag nämnt förordat att kampen mot detaljhandeln - gatulangningen -skall föras av de lokala polismyndigheterna medan ansvaret för att bekämpa dengrövre narkotikabrottsligheten får åvila de regionala narkotikarotlarna. Detråder enligt min uppfattning ingen tvekan om att en av de viktigaste åtgärdernapå sikt i kampen mot narkotikan är att hindra nyrekryteringen av missbmkare. Idetta arbete har som jag var inne på polisens kamp mot detaljhandeln storbetydelse. måste naturligtvis polisens åtgärder för att avslöja grovnarkotikabrottslighet fortsätta. Jag kan mot denna bakgrund i princip anslutamig till kommissionens uppfattning att regionala rotlar i huvudsak skall svaraför insatserna mot den grova narkotikabrottsligheten i resp. län och att delokala polismyndigheterna i första hand skall bekämpa detaljhandeln. Kommissionensförslag i denna del synes väl ägnade att öka effektiviteten i narkotikabekämpningen.Av särskild betydelse är att kommissionens förslag innebär en bättre ochklarare arbetsfördelning mellan olika organ. Vaddärefter gäller resursfrågor vill jag peka på att betydande resurser har satsatspå polisens narkotikabekämpande verksamhet. Även om narkotikasituationen f.n.ger anledning till en behärskad optimism, är dock narkotikabrottslighetenfortfarande ett stort samhällsproblem. Det finns enligt min uppfattningföljaktligen starka skäl för att prioritera denna verksamhet även fortsättningsvis. Narkotikakommissionensförslag måste emellertid bedömas, såvitt gäller organisations- ochresursfrågor, mot bakgmnd av ett nytt system för styrning av polisverksamhetensom har fattat principbeslut om (prop. 1980/81:13, JuU 24, rskr210). Målsättningen är att systemet skall tillämpas från och med budgetåret1985/86. Jag avser att för regeringen redovisa min inställning tilldenna nya ordning som har utvecklats vidare av polisberedning. Idet nya systemet fömtsätts att antalet polismanstjänster för varje distrikt kommeratt bestämmas genom beslut av och regeringen. Regeringen skalldessutom fastställa en basorganisation, dvs. 1984/85:19 8 gandeorganisationen för distriktet. Detta görs genom att man anger att vissa chefstjänsterskall finnas. Övriga personalresurser skall utgöra fria resurser i den meningenatt de regionala och lokala myndigheterna skall kunna bestämma hur resursernaskall användas i stället för att man - som -centralt beslutar hurtjänsterna i detalj skall fördelas. Även sådana rotlar vars ansvarsområdesträcker sig utanför det polisdistrikt där rotlarna är stationerade - t.ex. denarkotikarotlar som har ett regionalt ansvar - avses enligt beredningensförslag ingå i basorganisationen. Detnya systemet innebär att frågan om hur stora resurser som skall ägnas åt enviss del av polisens verksamhet, t.ex. narkotikabekämpning, kommeratt beslutas av resp. länsstyrelse och lokal polismyndighet med utgångspunktfrån den basorganisation och de riktlinjer för resursanvändningen somstatsmakterna har fastställt. Jagavser med hänsyn härtill att återkomma till frågan om vilka verksamheter somutöver narkotikabekämpningen skall prioriteras inom poUsen i samband med minanmälan till budgetproposition. Likaså avser jag att i samband medkommande förslag till basorganisation för resp. polismyndighet för budgetåret1985/86 närmare redovisa hur arbetsfördelningen mellan lokala och regionalaorgan bör utformas liksom till övriga organisationsfrågor som kommissionen hartagit upp. Jag kommer därvid också att ta ställning till på vilket sättprioriteringen av polisens narkotikabekämpning skall komma till uttryck i detnya systemet med basorganisation. Jagvill i det här sammanhanget också nämna att chefen för finansdepartementetsenare och efter samråd med mig kommer att behandla de frågor omsamarbete mellan tull och polis som kommissionen också har uppehållit sig vid. Sominformation vill jag i detta sammanhang också nämna något om det internationellapolissamarbetet i narkotikafrågor. Narkotikaproblemetär internationellt och förhållandena i andra länder och dessa länders insatseri kampen mot narkotikakriminaliteten får stor betydelse även för situationen iSverige. Det är därför nödvändigt att har ett omfattandeinternationellt samarbete inom detta område. Mankan därför med tillfredsställelse konstatera att detta samarbete är gott ochatt det utvecklas snabbt. Det äger mm dels inom ramen för multilaterala organsom FN och , dels genom direkta bilaterala kontakter med polisen iandra länder. Av särskilt stor betydelse är det omfattande samarbetet med våranordiska grannländer. Men kontakterna med polismyndigheter i andra länder blirockså allt viktigare. Narkotikakommissionenhar speciellt uppehållit sig vid systemet med s.k. nordiska sambandsmän.Systemet innebär att poliser från , 1984/85:19 9 ochSverige har placerats på platser runt om i världen som bedöms vara strategisktviktiga från narkotikasynpunkt. Även har uttryckt intresse för attbidra med sambandsmän. Oavsett från vilket nordiskt land en sambandsman kommer,bistår han alla de länder som deltar i projektet. Detfinns f.n. danska sambandsmän i () och (),norska i () och () samt svenska iGrekland (Athén), () och (). hade t.o.m.utgången av juni sambandsman också i . Sambandsmännen har iregel sin arbetsplats förlagd till sitt lands ambassad i resp. land. Men de harsjälvfallet mycket nära kontakter med narkotikapolisen i stationeringslandet.De svenska narkotikasambands-männen hör organisatoriskt till interpolsektionenvid . Systemetmed utomlands placerade narkotikasambandsmän ingår således som ett viktigt ledi det nordiska samarbetet i kampen mot narkotika. Men systemet innebär också enbetydelsefull vitalisering av samarbetet med andra länder. Narkotikakommissionenhar föreslagit en del förändringar rörande bl.a. sambandsmännens stationeringsorteroch deras arbetsplats på resp. ort. Beträffande de svenska sambandsmännen anserkommissionen att placeringarna i Athén, och är värdefulla och börbehållas. En förstärkning i anses dock vara nödvändig.