prop · G803189 · 1984-12-31 00:00:00 — Rent redigeringsmässigt bör kanske en paragrafom förstörande av journaler i lagtexten höra hemma under rubriken""Bevarande m.m." och inte under "Offentlighet ochsekretess m.m." Beträffande möjligheten att fä sin journal helt ellerdelvis förstörd anser HCK, i likhet med journalutredningen, alt detta år enviktig detalj vid skyddet av patienternas integritet som därför skall finnaskvar. HCK ställer sig också bakom förslaget alt möjligheten lillför störing av journal skall utvidgas till att gälla alla kopior som finns påannat håll samt journaler inom t.ex. skolhälsovård och tandvård. Ett problemkvarstår då. nämligen vad man skall göra med alla sammanfattningar i form avt.ex. läkarutlåtanden för pensionsprövningar m.m. som finns på olika myndigheteroch som bygger på den journal som skall förstöras. I dessa utlåtanden finnsofta samma uppgifter som varit anledningen till att patienten begärt att 1984/85:189 138 få sin journal förstörd. Därför bör rätlen lill förstöringomfatta inte bara själva journalen och kopior av densamma utan ävensammanfattningar i form av läkarutlåtanden eller liknande som finns på olikahåll. Detta år fullt genomförbart om man i journalen konsekventgör anteckningar om vilka handlingar man sänder iväg och vart. Med ett enkeltbrev bör man sedan kunna underrätta respektive myndighet om vilka handlingar dei sin tur skall förstöra. Först när detta skett k;in man säga att patientensrätt att fä sin journal förstörd lill fullo har respekterats. anser att viktig information i vissa fall kan gåförlorad om man förstör journalerna för snabbt. Bl.a. har del påpekats av defackliga organisationerna att uppgifter som behövs för bevisföring iarbetsskadeärenden kan gå förlorade genom en sådan hantering. Enligt våruppfattning bör frågan kunna lösas genom särskild rigorös arkivering med klarabestämmelser för vem som ska ha tillgång till journalerna efter en viss lid,når den aktuella vården har avslutats. Dessa journaler kan då också förvaras påannat ställe an de journaler som år aktuella under själva vården. JK anför följande: Den av utredningen föreslagnabestämmelsen att en journalhandling skall bevaras lill dess harförflutit efter det den sista uppgiften införts i den ställer jag mig tveksamtill ined hänsyn till gällande preskriptionslagstiflning. Utredningen haringående behandlat denna fråga och det finns omständigheter som talar förutredningens förslag. Då emellertid fordringspreskriptionen år finnerjag det vara äventyrligt att öppna en möjlighet att innan gått tillända avhända sig journalhandlingar som kan vara av stor betydelse för attbedöma skadeståndsanspråk från en patients sida. I min verksamhet atttillvarata statens rått har del förekommit fall där behov av journalhandiingaruppkommit efter betydligt än . Jag finner därför attjournalhandlingar bör bevaras . framhåller följande: Utredningen har i 8 § föreslagitatt journalhandling skall bevaras under . Bestämmelsen harmotiverats av tillsynsmyndigheternas behov av ett komplett och rättvisandebevismaterial. finner tiden för snävt tilltagen. Det kan underett senare stadium av en utredning hos nämnden uppkomma anledning att ta inpatientjournal även från andra behandlingstillfällen än . På grund av nämndens arbetsbelastning och därav följande långa handläggningstiderkan det förekomma att rekvisition av sädana journaler inte kan ske inom denföreslagna treärsgransen. anför: Utredningen föreslår en minimiregelom bevarande av journalhandlingar efter sista anteckning. Bestämmelsenhar främst betydelse för den privata vården, eftersom landstingens sjukvårdshuvudmänsjälva äger att besluta om bevarande och gallring. De har därvid vägledning 1984/85:189 139 av de rekoinmentialioner som finns angivna i joumalutredningensdelbetänkande om arkivfrågorna. vill dock peka på risken attden föreslagna minimitiden, i den män den kommer att tillämpas, kan bli tillhinder för den kliniska och epideiniologiska forskningen, som har intresse avjournalmaterial bl.a. för att förebygga sjukdomar och skador, inte minst inomden yrkesmedicinska verksamheten och inom företagshälsovården. Den kan ocksåbli till men för patienten i såväl medicinskt som rättsligt hiinseende. Sålundaår befolkningens kontakter med sjukvården i stort koncentrerad till barnaåldemoch till de högre åldrarna och under dessa perioder år tillgång till journalersom avser sannolikt mer angelägen ån annars. Även patientensmöjligheter all säkra bevismedel i samband med rättsliga angelägenheter, t.ex.skadestånd, kan komma i kläm. Vidare kommer när det gäller tandvården (ca 50 %av tandläkarna är privatpraktiserande) den föreslagna minimitiden att förstöragrunder för råttsodontologins betydelsefulla verksamhet iidentifieringssammanhang. Med hänsyn till dessa risker kan det ifrågasättas, om inteminimitiden i stället bör sättas till . Skulle den av utredningenföreslagna minimitiden genomföras, bör ges möjlighet altutfärda särskilda bestämmelser om förlängning av bevarandetiden i vissa fall. Riksförsäkringsverkethar ingenting att invända mot den nu föreslagna treårsregeln när det gällertyper av journaler där en kortare bevarandetid kan accepteras. I övrigt villverket understryka vad verket framhöll i sitt remissyttrande den I december1983 över journalutredningens delbetänkande, nämligen att det är ytterstviktigt att journalhandlingar bevaras dels av rättssäkerhetsskäl för att deförsäkrade skall få möjlighet till en rättvis prövning av sina krav påförsäkringsersättning enligt lagarna om arbetsska-de- och yrkesskadeförsäkring,dels för verkets uppgift att utvärdera socialförsäkringarna samt för forskninginom socialförsäkringsområdet. Mot den i8 § föreslagna regleringen av en bevarandetid har daiidnspckiioncninga invändningar frän integritetssynpunkt. Den synes rimlig med hänsyn tillden preskriptionstid som sålunda beaktats. Inspektionen hänvisar i övrigt tillsitt yttrande över journalutredningens delbetänkande"Bevarande av journaler m.m." Riksarkivetanför: I förslagets åttonde paragraf sägs att en journalhandling skall bevarastill dess minst tre är har förflutit efter att den sista uppgiften fördes in iden samt att det finns särskilda bestämmelser om värden av patientjournaler i detallmännas verksamhet. Några särskilda bestämmelser om \ården av patientjournaleri det allmännas verksamhet finns inte. Avsikten är väl förmodligen att sådanaskall utfärdas men delta sägs inte någonstans. vill vidare på dennapunkt hånvisa till landsarkivens och dä i synnerhet landsarkivets i Vadstenayttrande och konstatera, att någon hänsyn inte tagits tillforskningsaspekterna. Det förutsätts nämligen, att de landstingskommunalahuvudmännen själva skall besluta om gallring. Någon typ av urval mäste enligtriksarkivels åsikt ske. 1984/85:189 140 ske enligt ett gemensamt system. vill vidareifrågasätta lämpligheten av att man nu i en lag för del material, som förvarashos myndigheten, fastställer vad som förutsätts i tryckfrihetsordningen, nämligenalt handlingar bevaras och är tillgängliga för insyn med undantag för vad sompåkallas av 2 § 2 kap. TF. Enligt verkets åsikt bör närmare övervägas, om inteprinciperna för bevarande och gallring bör tas upp i TF. Denna frågeställningbör av, innan man lar in formuleringar av detta slag i en lag. Arhetarskyddsstyrelsen framhåller alt journalutredningensförslag till lag om patientjournaler föreskriver en bevarandetid av tre är förjournalhandlingar. Denna tid får anses vara en minimitid, innan någon somhelst gallring fär ske. I ett tidigare delbetänkande "Bevarande avjournaler" rekommenderade utredningen, att journalerna bevarades under åtminstonepatientens livstid. Styrelsen menar, att journalutredningen även i sitthuvudbetänkande tydligare borde ha markerat vikten av åtminstone livstidsbevarande av patientjournaler. Enligt SÖ räcker inte den föreslagna bevarandetiden påminst efter det att sista uppgiften infördes i den. börbevaras samt därefter ett mindre antal år, t.ex. som efter avslutad grundskola och efter avslutade gymnasiestudier.Hänsyn bör tas till detta vid lagstiftningen. Spri har i tidigare remissvar på journalutredningensdelbetänkande "Bevarande av journaler m.m." hävdat att man iflertalet fall med modern arkiveringsteknik kan arkivera journalhandiingarunder mycket ulan att detta leder till ökade kostnader för förvaringoch hantering. Det måste också anses otillfredsställande fränrättsäkerhetssynpunkt att journalhandlingar kan förstöras som senare behövs föratt bedöma en patients skadeståndsanspråk enligt patient- ochläkemedelsförsäkringen där preskriptionstiden är 10 resp. 15 är. Denna fråga kan ha stor betydelse för patientens tilltrotill sjukvården. Spri anser att det i lagtexten, i likhet med vad som gäller i7 §, åtminstone bör tilläggas att "Gallring av journalhandling får skeefter endast om den uppenbarligen inte behövs för patientens värd ellerbehandling eller att det uppenbarligen inte finns allmänna skäl för att denbevaras." Spri anser att sista stycket hänvisningtill kommunallagen för landstingen och till andra aktuella författningar förstatliga vårdinrättningar. anför följande: Utredningen föreslåren lagfäst bevarandetid . Denna tidpunkt anger den lägstabevarandenivån och är oftast påkallad av hänsyn till såväl värdenssom forskningens intressen. Därför måste, enligt utredningen, journallagenlåsas parallellt med landstingens egna gallrings- och arkiveringsbestämmelser.Utredningen har tidigare presenterat ett betänkande rörande gallrings- ocharkiverings- 1984/85:189 141 Förbundsstyrelsen yttrade sig över detta betänkandei skrivelse till och framhöll bl.a.att en överenskommelse om ersättning från staten till sjukvårdshuvudmännen börträffas innan nya råd slutligt utformas och delges sjukväidshuvudmånnen. Det åremellertid angelaget alt samtliga frågor om journalhanteringen behandlas i ettsammanhang. Förbundsstyrelsen anser del angeläget att statsmakterna tarställning i dessa frågor och presenterar förslag för huvudmiinnen i deras gallrings-och arkiveringsarbeie. anser det viktigt attdelbetänkande och huvudbetänkande behandlas i ett sammanhang. Ett område som särskilt bör beaktas vid fastställandet avregler för bevarandet av journaler är barnavårdscentralerna. Enligtsocialstyrelsens anvisningar överföres barnavårdscentralernas journaler lill skolhälsovårdenvid barnens skolstart. Sedan skolhälsovården tagit del av journalernaåtersändes dessa i allmänhet till centralerna med motivering att skolhälsovårdenej har arkivutrymmen för dessa. Genom detta uppstår arkivproblem vidbarnavårdscentralerna. Dessa problem bör alltså tagas upp och i anvisningarregleras vem som skall ha det slutliga och yttersta ansvaret för dessajournaler. I nu föreliggande förslag till journallag år i en avparagraferna fastställt att journalhandling skall bevaras efterden sista uppgiften som föres in i journalen. Denna regel motiveras uteslutandeav säkerheten i vården och handläggningen av ansvarsärenden. Den utgör såledesinte något riktmärke för en allmän gallring. Detta förutsattes enligt denföreslagna lagen varje landsting besluta om. Det nuföreliggande lagförslaget ger en ökad krets av vårdgivare skyldighet att förajournal, exempelvis arbetsterapeut, kurator och sjukhusfysiker, förutom allasom har legitimation all utöva visst yrke inom hålso- och sjukvården. Dettakommer att få den konsekvensen att ytterligare handlingar eller anteckningarkommer att tillföras patienternas journaler, vilket ställer ökade krav på arkivutrymmcoch sannolikt ökade behov av sekreterarresurser. Genom detta ökas också riskenatt journalen är under cirkulation mellan olika värdgivare. 1 princip år inget att erinra mot detta förslag i lagen,men för att minska eventuella resursbehov ställs krav på god organisation inomvårdenheterna med klara rutinbeskrivningar hur journalerna skall föras och iövrigt hanteras i olika avseenden, hur bevarande och gallring skall skötas etc. har för egen del beslutat attjournaler i princip skall bevaras efter senaste anteckning.Rimligt bör vara att samma bevaringskrav ställs på privata vårdgisarc. Enligtlandstingets erfarenhet bör delta inte innebära någon utökad uppgift jämförtmed dagsläget, eftersom privata vårdgivare endast sällan genomför gallring avsina journalarkiv. föreslår följande lydelse av 8 S: 1984/85:189 142 Föreskrifter om bevarande och utnyttjande avjournalhandlingar i del allmännas verksamhet utfärdas av huvudmannen. Patientjournaler inom enskild hälso- och sjukvård ellerenskild tandvård skall bevaras efter sista anteckningc. Plockgallring av mindre viktiga handlingar -laboratoriesvar. kopior av bre\' och intyg m.m. år tilläten . finner tre-årsfrisien olyckligoch anser att myndigheternas särställning masle framgå klart av lagtexten. läns landsting anser, alt frågan om bevarandelidför journalhandiingar ej bör regleras i journallagen. Denna fråga bör samlatavhandlas i samband med att råd och anvisningar för arki\ering avpatientjournaler utfärdas. anser att ur vissa synpunkterför vissa journaler är en bevarandetid . som föreslagits, tillräcklig.Ur forskningssynpunkt och i de flesta fall även ur vårdsynpunki år dock tre åralltför . Om det av rent forskningsintresse blir aktuellt med längrebevarandetid. bör förhandlingar las upp med staten om de arkiveringskost-nader,som detta medför. För tandvårdens del. som nästan uteslutande bygger sinverksamhet pä kontinuerligt omhändertagande och behov av tandröntgenbilder föridentifieringsändamål, bör utredningen överväga om treårsgränsen är för kort.Nuvarande bestämmelser om att bevara tandvårdens handlingar i tio ar harfaktiskt varit värdefullt bl.a. vid flyg- och brandkatasirofer. anser att den föreslagnabevarandetiden är föga förenlig med utredningens i övrigt dokumenterade omsorgom patientens rättssäkerhet. Med hänsyn till gängse preskriptionsregler, bl.a.för patientförsäkringen, bör enligt uppfattning kortaste gallringsfristvara . har inga principiella invändningarmot minimitiden . Utskottet anser däremot att förslaget till lagtext (S8) när det gäller bevarande m.m. är alltför knapphändig och därigenom lämnarutrymme för misstolkningar. Detta förhållande bör rättas lill i det slutligaförslaget till lagtext, kommun anför följande: Utredningen har föreslagit enbevarandetid på minst 3 är för en journalhandling. Detta sammanfaller väl medden lid som sjukvårdsstyrelsen fastslagit som låmplig för en journal attförvaras i klinikens primårarkiv. För Malmös del har därutöver beslut tagils omatt successivt mikrofilma äldre journalmaierial. Utredningen upprätthåller sigi detta hänseende i stor utsträckning lill ansvarsfrågor. Dock har hänsyn ejtagits till att preskriptionstiden avseende såväl skadestånd som patientförsäkringur 10 är. Emellertid bevaras inte journaler huvudsakligen med hänsyn till ansvarsaspekier.Två väsentligare skål föreligger, nämligen möjligheten att ge justden enskilde patienten en god och säker 1984/85:189 143 vård och möjligheten all bedriva klinisk forskning lillnytta för samtliga patienter. 1 utredningen borde framhållits att det medhänsyn lill ansvarsfrågan år tillräckligt med så kort bevarandelid som 3 äi'men att synnerligen starka skål talar för att man skall efterstråva så lång bevarandetidsom möjligt. Sjukvårdsstyrelsen föreslår för sin del att bevarandetider förjournaler i någon form minimeras till 10 ar. anför följande: Förslaget i § 8att journaihandling skall bevaras efter det att sista uppgiftenförts in väcker några frågor: - I utredningennoteras att preskriptionstiden är 2 ar for ansvarsärenden ocli för läkemedelsforsäkringen.När det gäller patientförsäkringen skall patientens ersättningsanspråkframställas frän det skadan visade sig eller senast inom tio är frän skadetillfället.För arbels.sjukdomaj-tillämpas ingen preskription, 1 detta avseende kantre-årsgränsen tillstyrkas under föniisättning alt det inte minskar patienternasmöjligheter lill ersättning, - Rekommendationerom ett länge bevarande av vissa typer av journaler av såväl vård- som forsknincsskälskall senare lämnas i allmänna råd. Enl, HSL skall landstingen planera hälso-och sjukvården med utgångspunkt i befolkningens behov a\ hälso- och sjukvård,även den som erbjuds av annan än . Men har ingenmöjlighet all besluta att de privata vårdgivarna skall tillämpa sammabevarandelider som i verksamhet. Speciellt uttalat är detta inomtandvården där en stor del av verksamheten bedrivs i privat regi.Folktandvården i önskar alt privaitandläkarna behåller sina journaleri , MFR hänvisar när det gäller gallring, bevarandelider ochförstöring av journaler till sitt tidigare yttrande över journalutredningensdelbetänkande '"Bevarande av journaler m.m."" (Ds S 1982:5). Svenska Läkaresällskapel kan ej biträda utredningens förslagom alt skyldighet för bevarande av journalhandlingar endast skall föreligga upplill efter senaste anteckning i densamma. Många sjukdomar har en långsamoch recidiverande karaktiir. Del ar för den enskilde patienten av största viktatt delta förlopp kan följas. Därvid är den tidigare dokumentationen avstörsta betydelse. Utöver den rent sjukvårdande betydelsen av bevarande av journalhandiingarföreligger ett forskningsintresse, t.ex. för att kunna följa förändringar isjukdomspanoramat, miljöfaktorers betydelse för framkallande av sjukdom, ärftligasjukdomars förekomst m.m. Vidare tar lagförslaget inte ställning till att den kliniskaforskningen kan ha behov av att kunna få tillgång lill journaluppgifter på ettannat sätt än det som gäller vid vård av enskild patient. Svenska Läkaresällskapetanser au nian bör skapa ett lilllredsställande skydd för patientens integrireii dessa sammanhang utan alt behöva begränsa forskningens behov. t.ex. genom lidsbesjrånsadekontrakt mellan involverade enheter och en korrekt aviden- 1984/85:189 144 tifiering av data. 5/1 CO/i'/? finner det rimligt att lagfästa en minimitid,men menar att aren myckel kort bevarandelid. Det är uppenbart att mångajournalhandlingar bör bevaras mycket längre. Ur forskningssynpunkt är dettasärskilt viktigt. /SR finner det angeläget att anvisningar om bevaringstiderför olika journaler upprättas. anför: I joumalutredningensdelbetänkande rådde enighet om att journalen skall bevaras hela patientens livstidför att möjliggöra god och säker sjukvård. Därjämte förutsattes ett fortsattbevarande av bl.a. forskningsskäl, I nu liggande förslag till lag uttalas atten journalhandlingskall bevaras minst tre är efter det alt sista uppgiftenförts in, 1 trcårsgrånsen finns önskad möjlighet att befria våra journalerocharkiv från ett stort antal oväsentliga handlingar och på så sått medge enrationellare arkivhållning. De enskilda journalerna kan göras tunnare ochöverskådligare, vilket i sig bör medföra en säkrare och billigare sjukvård.Den föreslagna lagtexten har fält en sådan utformning att den givit upphov tilloro hos många journalavnämare, som befarar att den kan ge anledning till ickeönskade gallringar i våra medicinska arkivoch därmed spoliering av viktigtmedicinskt material. Angeläget är därför att i lagtexten ett klarläggande görsav den reella innebörden av treårsgränsen. LO anför följande: Enligt utredningen syftar själva journalföringenoch dokumenlalionskraven för vissa befattningshavare, först och främst till attge patienten en större säkerhet i vården och en möjlighet all i efterhand fåeventuella brister utredda och beivrade. Detta är, enligt utredningen, enrättssäkerhetsgaranti. Utredningen har beträffande rättssäkerhetsaspektenenbart inriktat sig på det ansvar som hälso- och sjukvårdspersonal har attmeddela medicinskt riktig värd. Utifrån samhället i stort är detta ansvar i ochför sig viktigt. Enligt LO:s mening bör utifrån rättssäkerhetsaspekten ytleriigarefrågor beaktas. Uppgifter hämtade från patientjournaler utgör bevismedel,förutom hos , även hos andra myndigheter, exempelvisförsäkringskassorna. För patienten har journalen därför ett bevisvärde ieventuella framtida anspråk att erhålla försäkringsersättningar ochersättningar enligt arbeisskadeförsäkringslagen. I arbetsskadeförsäk-ringsärendeuutgör journalen en viktig källa för uppgifter om sjukdomsdebut,sjukdomsförlopp, hur sjukdomsyttringar har bedömts osv.För patienten är det en råttssäkerhetsfråga att framtida prövningar enligt arbeisskadeförsäkringslagenkan grundas pä dokumenterade fakta om den sjukdom som den försäkrade drabbatsav. Enligt LO:s mening har rätissäkerheisfrågan ett vidare perspektiv änmedicinska ansvarsfrågor som utredningen valt lill utgångspunkt för sinaförslag. Utredningen har inte närmare analyserat den rättssäkerhcisaspekt somligger i den enskildes behov att få sin sak prövad på basis av berördinformation om faktiska händelser och förlopp istället för de rekonstruktioneri efterhand som nödvändiggörs av att källorna ej längre existerar. Det åruppenbart att en 1984/85:189 145 sådan vidare syn leder till krav pa en längre bevarandelidän den av utredningen föreslagna. Utredningens förslag innebär all den obligatoriska minsta bevarandelidenär . Detta skall, enligt utredningen, inte utgöra något riktmärke för enallmän gallring, utan endast utgöra en minsta bevarandelid. Det kan enligt LO:suppfattning finnas farhågor att en sådan regel kan uppfattas som en direktanvisning vilket i praktiken kan leda till en bevarandetid som blir . Den föreslagna bevarandeliden är satt utifrånpreskriptionstiden hos , som är två är. Enligt LO:s uppfattningår den föreslagna bevarandetiden alldeles för kort. LO vill i sammanhangetpåpeka att för arbetsskadeförsäkringar finns ingen preskriptionstid. Såledeskan prövningar enligt den lagen gälla sjukdomar som yppat sig åtskilliga år tillbaka. LO har förståelse för att allt material i en journal intehar betydelse för arkivering, utan visst material kan gallras efter någon lid.Detta innebär att frågan om vilket material som skall bevaras måste lösas, medbeaktande av det ovan anförda. En sådan konstruktion måste juridiskt lösas såatt det på förhand går att avgöra vad som är gallringsbart eller ej. Hur dettaskall lösas ger utredningen intet svar om. För det material som har betydelseför prövningen enligt ovan måste dock bevarandetiden sättas avsevärt längre änutredningen föreslagit. LO anser vidare att en kort bevarandetid kan försvåra visstyp av forskning, exempelvis den epidemiologiska forskningen. Även om vissauppgifter lagras i centrala register, typ cancerregistret, kan behov finnas attgå tillbaka till primårmaterialet. LO avstår från att gå in i en detaljerad diskussion av denavvägning som utredningen gjort av behov för forskning, och då särskilt arbetsinriktadforskning, att bevara journalmaterial. Utredningens överväganden är tämligenkortfattade på denna punkt. LO förutsätter att andra remissinstanser kommeratt mer ingående belysa de behov som finns utgående från dessa intressen och denackdelar som eventuellt kan uppstå vid ett genomförande av utredningensförslag. TCO anför: Enligt förslaget ska journalhandling bevarastill dess har förflutit efter det den sista uppgiften fördes in iden. Paragrafen innebär i praktiken att en minsta bevarandetid anges saml attvårdgivare därefter kan besluta om förvaring. Sådana ställningstaganden skautgå dels från överväganden om patientsäkerheten dels från vilkaforskningsintressen som kan finnas. Patient kan själv på begäran undersärskilda förutsättningar få sin journal förstörd. Det finns enligt TCO:s uppfattning en risk för att deolika landstingens praxis kommer att bli mycket varierande. Om en journal intehar intresse ur patientsäkerhetssynpunkt kommer journalen att bevaras enbart pägrund av forskningsintressen. Hur detta intresse avgörs sammanhänger bl.a. medhur starka företrädare som finns inom olika områden. 10 1984/85. 1984/85:189 146 således har starka förespråkare kan komma att tillgodosespå bekostnad av andra. Detta är givetvis otillfredsställande. Risk är också attjournaler som kanske fär intresse först på förstörs. TCO villvidare peka på att det ur psykologisk synvinkel av patienten kan upplevas somnegativt att journaluppgifter bevaras .