prop · G80388 · 1984-12-31 00:00:00 — För landstingens vidkommande kanske det hellrebör uttryckas sä att beredskapsarbetena och ungdomslagsplatserna har bedömtssom likvärdiga och man har inrättat likadana arbetsuppgifter för ungdomslagensom beredskapsarbetarna hade, bara i störte utsträckning. Ikommunerna har tendensen varit den att ju svårare arbetslöshetssituationenvarit, desto mindre benägen har man varit att överföra arbetsuppgifter frånberedskapsarbetsorganisationen till ungdomslagen. Sålundaär det en princip i de båda nortlandskommunerna att beredskapsarbeten inte fårersätta "vanliga" jobb, och att ungdomslagsarbeten inte får ersättaberedskapsarbeten. 1984/85:88 76 I kommunerna i , där arbetslöshetssituationeninte varit lika svär, har man inte sökt förhindra att beredskapsarbetsuppgifteröverförs till ungdomslag. Istället har man ofta medvetet gjort det. Men pågrund av att man i många kommuner var så lyckosam i försöken att vaska framarbetsuppgifter för ungdomslagen har det inte alltid bedömts som nödvändigt.Det har således sällan uppstått någon konkurtens mellan beredskapsarbetena ochungdomslagsplatserna. Ofta förekommer det däremot att man tilldelat ungdomarnai ungdomslag likadana arbetsuppgifter som beredskapsarbetarna. Iblandhänder det att beredskapsarbetare och ungdomar placerade i ungdomslag arbetarsida vid sida med samma arbetsuppgifter. Den enda skillnaden är att beredskapsarbetarenhar dubbelt så lång arbetstid och därför också betydligt högre lön än sin iungdomslag placerade arbetskamrat. Den allra vanligaste lösningen är alltså att ungdomarnakommer in som medhjälpare. Detta förhållande gäller såväl i kommuner som ilandsting och stat. När detgäller frågan om ersättare för sjuka, personer med semester eller annanledighet, är principen genomgående den att ungdomarna i ungdomslag kan inträdai detta arbete, men i så fall skall de ges vikariat och sålunda temporärt utgåur ungdomslaget. Detta utesluter inte att det kan förekomma att ungdomarna isädana fall kan komma att få utföra detta arbete. Speciellt svårt är det attdra gränser i de fall ungdomarna ingår i reguljära arbetslag, som ofta ärfallet inom vårdområdet och i vissa kommunala förvaltningar. Det är ganska ovanligt att man tolkat begreppet ungdomslagsorh ett lag bestående av enbart ungdomar (med arbetsledare). Det är däremotinte ovanligt att ungdomarna ingår i lag tillsammans med andra anställda vidarbetsplatsen. Den vanligaste lösningen är emellertid att ungdomarna, en ochen, placeras in i befintliga arbetsorganisationer, med egna arbetsuppgifter,som är klart relaterade till det övriga arbetet inom verksamhetsområdet. Dethindrar inte att man nästan överallt har något eller några "ungdomslag"i den bokstavliga meningen. Ett exempel utgör den grupp ungdomar som gavs tilluppgift att "snygga upp" inför det förestående 700-årsjubileet,som ägde rum . Ett annat exempel finner vi i , där maninrättade ett speciellt ungdomslag med uppgiften att rensa stränderna införsommarsäsongen. Skr.1984/85:88 77 Sammanfattningsviskan vi konstatera att den vanligaste modellen för arbetsutformning är attungdomarna ges konsumentinriktade arbeten inom befintlig verksamhet, sombiträde eller medhjälpare till den fast anställda personalen, oftastinplacerade en och en eller tillsammans med ytterligare ett par ungdomar, oftai arbetslag, dock inte så ofta renodlade "ungdomslag". Etttypexempel är inplacering i vårdlagen inom landstingen, ett annat är medhjälp iolika kommunala förvaltningar. Enannan modell, som inte är lika vanlig, är att ungdomarna ges konsumentinriktadearbetsuppgifter, inom ny verksamhet med nya arbetsuppgifter, som de utförrelativt självständigt (arbetsledare skall dock alltid förekomma), ofta i lagtillsammans med flera andra ungdomar. Detförefaller vara ganska ovanligt att man utvecklar arbetsuppgifter enbart föratt ge ungdomarna sysselsättning. Det förekommer dock sådana exempel. Vid enlokal skattemyndighet kunde man endast erbjuda arbete som omfattade några fåmoment av granskningen av deklarationerna. Det finns flera exempel på attstatliga arbetsgivare inte velat ta emot ungdomar eftersom de inte ansett sigkunna erbjuda dem meningsfullt arbete. Ävenom det är vedertaget att arbetena är acceptabla om de utgör arbetsuppgifter somligger "utanför ordinarie budget" och om de godkänts av berördfacklig organisation, uppfattar många handläggare det som problematiskt att tadjärva grepp. De håller sig ofta till arbetsuppgifter som var godkända somberedskapsarbeten, och har ibland dåligt samvete när de utvecklararbetsuppgifter som är lika de "reguljära". Den situation som råderhämmar säkert en utveckling mot arbetsuppgifter som både ger ungdomarnaarbetserfarenheter och tillför medborgarna ny service. Placering av ungdomarna Initialfasens speciella förutsättningar Ävenom ungdomslagen kunde införas avvaktade arbetsförmedlingarna,som har ansvaret för placeringen av de arbetssökande, de gavnågon plats i ungdomslag. De första placeringarna skedde alltså . Dettadröjsmål möjliggjordes av den lagbestämmelse som stadgar att ungdomarna skallerhålla placering i ungdomslag efter högst tre veckors anmälningstid vidarbetsförmedlingen. skall arbetsförmedlingarna undersöka vilkamöjligheter som föreligger att placera den arbetssökande pä den öppnamarknaden. Lyckas arbetsförmedlaren inte finna något sådant arbete kan denarbetssökande placeras i ungdomslag. Nuvar situationen knappast sådan att arbetsförmedlingarna i initialske- Skr.1984/85:88 78 detbehövde för att undersöka de arbetssökandes möjligheter attfinna arbete på öppna marknaden. Det överväldigande flertalet av ungdomarnahade nämligen arbetsförmedlingarna kontakt med före ungdomslagens införande.De fanns alltså redan hos arbetsförmedlingen som väl kände deras möjligheter. Anledningen tilldröjsmålet med placeringen var snarare att behövdes för att bygga uppverksamheten med ungdomslag. Emellertid kunde man placeranästan alla de ungdomar som var aktuella för ungdomslag. Vi har redankonstaterat att det nästan genomgående var fråga om placering på de kommunalaplatserna. Dettainnebar att en mängd ungdomar, som förmedlingarna förgäves sökt placera päöppna marknaden nu fick ett arbete i "ungdomslag". Påsina håll väntade man sig att många ungdomar skulle ställa sig mycket negativatill placering i ungdomslag. Detta berodde dels pä att man befarade att detskulle uppfattas som arbetstvång (tar man inte arbete inom ungdomslag om ingetannat arbete kan erbjudas får man heller inte kon-tantstöd), dels trodde manatt många skulle reagera starkt negativt till den korta arbetstiden, isynnerhet de som haft beredskapsarbete med åttatimmarsdag och överfördestill fyratimmarsdag med åtföljande sänkning av inkomsten. Sådana negativa reaktionerhar nästan helt uteblivit. Istället anser man allmänt att ungdomarna varitmycket positiva till ungdomslagen. Någraintervjuade har ansett ungdomarna alltför positiva till arbete i ungdomslagen.Det är dock sällsynt att arbetsförmedlarna "tvingar" ungdomarna attta ett arbete på öppna marknaden - i allmänhet finns det ganska mångaarbetslösa i andra åldrar - men det förekommer som framgått på sidan 33. Någon intervjuad har tagitupp problemet från motsatt utgångspunkt, nämligen att detta är ett tragisktuttryck för att ungdomarna har så låga krav att de finner sig i att de gesarbete under endast /dag, och att de när som helst kan flyttas tillett annat arbete. Påarbetsplatserna hade man vissa föreställningar om ungdomarna då Utplaceringarnaskulle börja. Man föreställde sig ofta en skara iångtidsar-betslösa ungdomarutan arbetslivserfarenhet, ungdomar som behövde mycket stöd, uppmuntran ochträning i en arbetssituation. Men föreställningarna harinte riktigt stämt överens med verkligheten. Initialt var det visserligenungdomar som gått arbetslösa någon period och det var i stor utsträckningungdomar som varit arbetslösa . Men det är mycket sällsynt attungdomar i den här åldern går arbetslösa . I stället var det ochär i ökande grad ungdomar med fullgjord gymnasieutbildning som kom ut tillarbetsplatserna. Ungdomar som i hög Skr.1984/85:88 79 utsträckninghar någon form av arbetslivserfarenhet - det kan vara praktik, sommarjobb,helgjobb osv. Vi vet ju att arbetsfrekvensen bland gymnasiestuderande ungdomarligger under terminerna och vi vet också att man i utbildningssystemetsatsat på alltfler arbetslivspraktikpe-rioder. Detvar i mindre utsträckning än väntat ungdomar som kom direkt frän ungdomsplatser.Detta är en följd av den selektiva metod som används vid placering påungdomsplats och som beskrivs under avsnitt "" i kapitlet . Till ungdomslagen kommerdärför ungdomar som har genomgått gymnasiet, ungdomar som har fått lära sig attvägen till arbete går via utbildning och arbetslösheten är ettutbildningsproblem. Det är fler flickor än pojkar som kommer till ungdomslagenoch det är flickor som gått icke yrkesinriktade utbildningar såsom social linje,samhällsvetenskaplig linje osv. Det är välanpassade, arbetsvilliga ungdomar somsnabbt anpassar sig till arbetsplatsen, där de snabbt kommer att få en viktigfunktion, som kommer till ungdomslagen. Arbetsförmedlingarnahade nu fått ett arbetsmarknadspolitiskt medel till sitt förfogande som innebaratt de snabbt kunde ge arbete åt en stor grupp arbetslösa ungdomar på ettjämförelsevis enkelt sätt. Deflesta kommuner hade en mängd arbetsuppgifter att erbjuda, landstingen likaså.När den första gruppen hade placerats, var fortfarande många platser lediga.Landstingen, söm etappvis var beredda att ta emot ungdomar, upptäckte att detkom färre ungdomar än de hade räknat med. Eftersom landstingens planering gick utpå att använda mänga ungdomar som medhjälpare i vårdlagen, med schemalagdarbetstid, uppstod det problem när det inte kom tillräckligt med ungdomar.Landstingen utsatte arbetsförmedlingarna för tryck att få fler ungdomar.Efterfrågan på ungdomar i ungdomslag var stor. Ungefärpä detta sätt säg situationen ut för många arbetsförmedlare under vårensuppbyggnadsfas. De hade svårt att "tillfredsställa efterfrågan" påungdomar till landsting men också i någon mån till kommunala förvaltningar. Närungdomar slutade sitt arbete där ville man ofta snabbt ersätta dessa med andra. Dettamedförde att det uppstod en konflikt mellan de regler som gällde för placeringav ungdomar i ungdomslag och den verklighet arbetsförmedlarna ställdes inför. Arbetsförmedlarnahar att, under de tre veckors anvisningstid som i normalfallet står tillförfogande, i första hand pröva alla andra möjligheter till placering avungdomarna än ungdomslag. Denna väg skall tillgripas som en sista möjlighetsedan alla andra visat sig utsiktslösa. Eftersomefterfrågan var så stor på ungdomar till ungdomslag, har man 1984/85:88 80 underuppbyggnadsskedet kommit att placera ungdomar i ungdomslag relativtlättvindigt. Många ungdomar var också intresserade av arbete inom ungdomslag,t. ex. inom vården och för att få praktik för vidareutbildning, vilketytterligare ökade trycket på arbetsförmedlarna att placera ungdomar iungdomslag. Enviss förändring synes gradvis ha ägt rum, vilket bl. a. tar sig uttryck i attalltfler ungdomar kommit att erhålla arbete i privata sektorn med hjälp avrekryteringsstöd. Arbetsförmedlingarnaålades också ett uppföljningsansvar för de ungdomar som hade placerats iungdomslag. Det är en vanlig åsikt, speciellt från kommunala handläggare, attdenna uppföljning har eftersatts från arbetsförmedlingarnas sida. Detta"uppföljningsansvar" innebär en ny roll för arbetsförmedlarna. I alltväsentligt har arbetsförmedlingarnas arbete varit inriktat mot att lösa akutaplaceringsproblem, inte på långsiktigt uppföljningsarbete. Detta har ocksåförsvårats av att antalet yrkesvägledare vid arbetsförmedlingarna har minskats.Det innebär att arbetsförmedlarna har haft svårt att inta den nya roll somungdomslagen kräver. Emellertidhar ett par arbetsförmedlare i samtal , spontant tagit upp dettaproblem, och framfört att de nu söker bygga upp rutiner för att kunna utförauppföljningsarbete på ett effektivt sätt. Pämånga orter synes vårens arbete med placering ha medfört att arbetsförmedlingarnahar haft svårt att få en klar bild över situationen. För att ungdomslagen skallfungera tillfredsställande, krävs mer systematiserade rutiner. Sådana byggerman alltså upp på vissa orter . Hur utbrett det är har vi emellertid ingenmöjlighet att uttala oss om. Ytteriigareett förhållande som möjligen bidragit till att göra uppföljningsarbetet svårtför arbetsförmedlarna är att kommunerna, när de tagit emot ungdomarna självasköter omplaceringar inom kommunen, utan medverkan av arbetsförmedlingarna. Iett fall sköter även kommunen placeringar och omplaceringar i . Oftahar detta medfört att kommunens handläggare har lärt känna ungdomarna väl ochutvecklat goda relationer till dem. De vänder sig ofta hellre till denna än tillarbetsförmedlarna för att få råd och stöd. Detta kan vara en bidragande orsak tillatt många ungdomar, enligt vad ett par arbetsförmedlare uppger, ofta utebliräven om de har blivit kallade till uppföljningssamtal. Närungdomarna väl har fått plats i ungdomslag uppskattas deras arbetsinsats iallmänhet mycket högt av arbetsledarna. De har fått en extra resurs, som kansättas in för att utjämna toppar och utföra arbetsuppgifter, som inte är högprioriterade,men som behöver utföras. 1984/85:88 81 mersnart att ingå som en naturlig och uppskattad del av arbetsorganisationen. Därförblir reaktionen blandad, när de slutar sitt arbete för att börja ett nytt. Ävenom man tycker att det är bra att de får ett fast arbete medför det att det"uppstår brist på arbetskraft". Detär mycket vanligt att ungdomarnas rörlighet anses vara mycket hög, speciellt ijämförelse med beredskapsarbetarnas, som ofta stannade hela den möjligatidsperioden. Denhöga rörligheten medför planeringssvärigheter. Ett exempel utgör situationen ilandstingen, där ungdomarna alltså ofta placeras i vårdlag med schemalagdarbetstid. Det är viktigt att vårdlaget är någorlunda stabilt, varför det blirspeciellt stora problem vid hög omsättning. Ungdomarnakan uppfatta sin situation som pressande. Många tyckeratt man rycker i dem frånalla håll. Å ena sidan trivs de med sitt arbete i ungdomslag, å andra sidankänner de från arbetsförmedlingen ett tryck att de bör söka sig ett annatarbete . Ungdomslaget ger också en viss trygghet. Närungdomarna därför erbjuds ett vikariat på ett arbete är det vanligt att de villha garantier för att de skall återfå samma arbete när de kommer tillbaka. Iallmänhet lovar man detta om vikariatet understiger . Detfinns alltså flera faktorer, som motverkar ungdomarnas rörlighet. Trots det ärdet en nästan total enighet om att ungdomarna i ungdomslag har en betydligthögre rörlighet än beredskapsarbetarna i samma åldersgrupp hade. Dennastora rörlighet dokumenteras inte i full utsträckning i statistiken överpersoner placerade i ungdomslag. Redovisningen missar att en del ungdomarvisserligen är placerade i ungdomslag, men inte arbetar i dem. Om de harvikariat är det inte säkert att det rapporteras och slutar de är situationendensamma. Detär mycket svårt att ange hur stor denna statistiska övervärdering är, men denär troligen ganska hög. Ett belysande exempel härpå är att när en arbetsförmedlarekallade nittio ungdomar till information, uppgav tio av dem att de inte längrearbetade i ungdomslag. Ettpar arbetsförmedlare har vid samtal sagt att de undersommarmånaderna, med dess mycket stora omsättning, i viss mån tappat kontrollenöver vilka personer som befinner sig i ungdomslag. Man kan alltså befara attfelen kommer att vara speciellt stora i den statistik som presenteras under deförsta höstmånaderna. - Ungdomarna placerades ut frånoch med , efter lagens ikraftträdande - De ungdomar som var aktuellaför placering var i allmänhet väl kända av förmedlingarna och hade tidigareutsatts för gängse förmedlingsverksamhet 1984/85:88 82 - De flesta ungdomarna hadegymnasieutbildning och tidigare arbetslivserfarenhet - På arbetsplatserna kom de attuppfattas som normala arbetsvilliga ungdomar utan särskilda problem - Det uppföljningsansvar somgenom reformen ålades arbetsförmedlingarna var för dem en ny roll, för vilkende saknade beprövade rutiner. Verksamheten kom därför att halta. - Det arbete som ungdomarna komatt utföra uppskattades i allmänhet högt. När de slutar uppstår en kännbarbrist. - Man upplevde att denna grupp avungdomar hade betydligt högre rörlighet än de man tidigare haft somberedskapsarbetare - Genom att mänga ungdomar går utoch in i ungdomslagsarbete ger den statistiska redovisningen en överdriven bildav hur många ungdomar som faktiskt arbetar i ungdomslag Dettorde ha framgått att ungdomslagen har bemötts övervägande positivt avföreträdare för kommuner och landsting samt av arbetsförmedlare ocharbetsledare. Dennavärdering görs i förhållande till tidigare åtgärdssystem, främst beredskapsarbetenaoch det kontanta arbetsmarknadsstödet (KAS), vilka ersatts av ungdomslagen. Några viktiga punkter somofta framhålles är att det är bra att man satsat på arbetslinjen, både därföratt "det inte är bra för ungdomarna att gå sysslolösa" och därför attungdomslagen, i motsats till KAS, ger ungdomarna arbetserfarenheter och därmedökad konkurtenskraft. De får också en bättre samhällsställning och störtesjälvförtroende än med enbart kon- tantstöd. Enannan viktig sida, som ofta betonas, är att ungdomslagen står öppen för allaungdomar, som inte lyckas erhålla ett arbete på öppna marknaden. I jämförelsemed beredskapsarbetena bedöms åtgärden ha en mycket lägre tendens till"inlåsning". Det är mycket vanligt att de ungdomar som har placeratsi ungdomslag anses vara mycket mer aktiva att söka arbete änberedskapsarbetarna i samma åldersgrupp var. Det är t.o.m. vanligt att arbetsledareanser att ungdomarna har för hög omsättning. Några arbetsförmedlare har dockansett ungdomslagsplaceringen så attraktiv, att den ger inlåsningseffekter. Ävenom inställningen till ungdomslag är övervägande positiv, framförs en delkritiska synpunkter. Sålunda är det mycket vanligt att man anser arbetstidenslängd, som för det stora flertalet uppgår , vara alldeles förkort. Dels innebär denna korta arbetstid en särbehandling av ungdomarna iförhållande till andra grupper på arbetsmarknaden, dels Skr.1984/85:88 83 innebärdet att ungdomarna ges en felaktig föreställning om arbetslivets villkor. Detinnebär också, vilket inte är det minst viktiga, att ungdomarna inte tjänartillräckligt mycket pengar för att kunna klara sig själva. De har specielltsvårt att klara av hyran för en lägenhet. Följden blir en "inläsningseffekt"- i föräldrahemmet. Ett problem, som inte ären direkt följd av ungdomslagen, men som accentueras av den, är att man päarbetsplatserna får allt svårare att skilja på de olika åtgärder som förekommerför ungdomar och många efteriyser därför ett mer enhetligt åtgärdssystem. Vihar alltså huvudsakligen mött positiva omdömen om ungdomslagen. De är betydligtmer positiva än de vi mött vid studiet av andra åtgärder. Den förvånansvärt snabbauppbyggnaden av platser för ungdomslag antyder också detta. Det är dock viktigtatt hålla i minnet att det varit stor efterfrågan på ungdomar. Kommunen ochlandstingen har ofta behövt denna arbetskraft. Även om man använder tvätyper av legitimeringar för vilket slags arbete som kan anses vara acceptabelt,dvs "arbetsuppgifter utanför ordinarie blidget" och den fackligaorganisationens godkännande, uppfattar många handläggare ett dilemma. Vi skullekunna knyta an till den tidigaie införda dimensionen "konsumentstyrd -sysselsättningsstyrd inriktning". Dilemmat rör frågan i vilkenutsträckning man bör bygga ut servicen i en medveten satsning på nya områdeneller ej. Denna inriktning markeras tydligt endast på några orter, men är meren politisk viljeyttring än praktik. Därför efterlyser flera kommunalrådklarare regler, som både tar hänsyn till olika lokala förutsättningar och gerstörte klarhet om vilka områden som skall prioriteras. På en punkt råder detnästan total enighet. Det är att kretsen av arbetsgivare huvudsakligen böråterfinnas inom den offentliga sektorn. Det bör däremot inte vara totalstoppför placering i den privata sektorn. Man anser emellertid att en placering iprivat sektor endast kan motiveras med utgångspunkt från vad som är mestlämpligt för den arbetslösa individen. Denna uppfattning är likautbredd bland företrädare för kommun och landsting, som eventuellt skulle kunnakomma i konkurrens med privata sektorn om ungdomarna, som den är blandarbetsförmedlare. Dessa menar oftast att den är det inte säkert att de vill hadet. Flera ungdomar blir ganska bekymrade över den osäkerhet de upplever pganitiska arbetsförmedlare som till varje pris vill ha ungdomarna till kortavikariat. Problemet är i grunden likartat i fråga om beredskapsarbetena, menoftast gör inte arbetsförmedlarna lika stora ansträngningar att placeraungdomar som erhållit beredskapsarbete på andra arbeten underberedskapsperioden. Från många arbetsgivare finns det å andra sidan uppenbarabehov av arbetskraft, vilket innebär att upprepade byten av ungdomar medförstora problem. En följd av detta kan bli att man i längden endast kommer att 1984/85:88 84 inrätta arbetsuppgifter som är mindre väsentliga förarbetsgivaren, med risk att arbetena blir mindre meningsfulla och värdefulla.Detta skulle vara olyckligt eftersom tidigare studier visat attberedskapsarbeten fungerar bäst för ungdomar ju mer lika de är vanligaarbeten.' Det finns knappast någon anledning att tro att arbete i ungdomslag idetta avseende skulle skilja sig från beredskapsarbete. En eventuell inläsning i ungdomslag måste ses mot bakgrundav effekten av satsning på arbetslinjen i förhållande till kontantlinjen.Väljer man arbetslinjen medför detta mer eller mindre automatiskt en viss"inlåsningseffekt" och delvis måste detta också vara avsikten.Ungdomarna skall ju skaffa sig vissa erfarenheter och detta måste ta en visstid i anspråk. Det är inte säkert att de arbetserfarenheter, som korta vikariateller säsongsarbeten ger är bättre än de som kan erhållas inom ramen förungdomslagen. Kontantlinjen innebär att de arbetslösa ungdomarna i början äraktiva i arbetssökandet. Efter en tids fåfängt sökande tappar de lusten ochderas självförtroende minskar och deras sökaktivitet avtar nästan helt. Pålängre sikt leder det troligen också till social och psykologisk nedbrytning. "Inlåsningseffekten" i ungdomslagen måste vägas mot de negativalångsiktiga effekterna av kontantlinjen. Ett val av arbetslinjen medför därför att man bör ställafrågan om man inte medvetet bör utveckla meningsfulla arbeten med konsumentinriktning.Detta skulle innebära att man ser ungdomslagen i ett längre perspektiv och ivissa avseenden gör dem mer lika uppföljningsansvaret för 16- 17-åringarna. Valet av arbetslinjen innebär också att frågan omarbetstidens längd måste diskuteras. Det är betydligt vanligare i arbetslivetatt arbetstiden är /dag än 4. Den sida av ungdomslagen som kritiseratskraftigast är att så få har rätt . En av de invändningar somanförts mot att öka arbetstidens längd är att det skulle minska ungdomarnas sökaktivitet.I så fall måste samma invändning gälla mot att man kan kvalificera sig till 8timmars arbete genom tidigare arbete som är fallet. Dessa skillnader iarbetstid kan uppfattas som orättvisa och något godtyckliga. Med en systematiskuppläggning av ungdomslagen och långsiktig inrikting i uppföljningsarbetetborde en systematisk utslussning till den öppna arbetsmarknaden kunna ske. Ungdomslagen fick från början en inskränkning i kretsen avarbetsgivare i förhållande till både beredskapsarbeten och ungdomsplatser därarbete inom såväl offentlig som privat sektor förekommer med samma åtgärd. ' Se ungdomar iberedskapsarbete. Monograph from the department of Sociology, . 31, 1984. 1984/85:88 85 Medkombinationen rekryteringssstöd - ungdomslag skulle man nu kunna placera utungdomar i privat sektor först och därefter överväga placering i ungdomslag omdet inte gick.