prop · G80333 · 1984-12-31 00:00:00 — är ansvarig för de skador som uppkommertill följd av att en anvisning om ändring i fraktavtalet inte har verkställtsfastän järnvägen var skyldig alt göra delta eller alt en sådan anvisning harverkställts pä ett orikligt sätt. om vårdslöshet har förelegal på järnvägenssida (art. 32 §§ 1 och 2). Också i delta fall är dock ersättningsskyldighetenbegränsad till vad som högst skulle ha utgått, om godset hade gått förlorat,dvs. 17 SDR (ca .) per kilo av godsets bmltoviki (art. 32; jfr art. 40 §2). Befordrings-och utlämningshinder (art. 33 och 34) Avolika skäl kan del uppslå hinder mot att befordringen genomförs på det sätt somvar avsett i befordringsavtalet, t.ex. genom att en linje har blivit blockeradtill följd av en naturhändelse eller en tågolycka. Ofta kan del emellertid varamöjligt att utföra befordringen över en annan befordringsväg än den som harbestämts från början. Vid befordringshinder åligger det järnvägen att avgöra omdel är lämpligare att välja en annan befordringsväg eller om det ligger iavsändarens intresse all han ges tillfälle att lämna anvisningar om hurjärnvägen skall förfara med godset. Om del inle är möjligt all fortsättabefordringen, skall dock järnvägen utom i vissa undanlagsfall begäraanvisningar av avsändaren (art. 33 §§ 1 och 2). Omavsändaren lämnar anvisningar som innebär att godset skall lämnas ul lill enannan mottagare eller på en annan bestämmelsestation än som harangetts, får järnvägen inte följa anvisningarna utan att fraktsedelsdubblettenvisas upp. Om järnvägen i ett sådani fall följer anvisningen 1984/85:33 186 ulanall dubblellen föreles, blir den ansvarig för den skada som därigenom tillfogasen mottagare som har förvärvat fraktsedelsdubblelten av avsändaren. Även idetta fall är järnvägens ansvarighel i princip begränsad till vad som skulle hautgått om godset hade gäll förlorat, dvs 17 SDR (ca .) per kilo avgodsets bruttovikt (art. 33 §§ 4 och 5; jfr art. 40 § 2). med anledning av etl befordringshinder har begärt anvisning avavsändaren men inte inom rimlig lid fått en anvisning som kan följas, fårjärnvägen förfara med godset i enlighet med de regler som gäller på den platsdär hindret för godsets befordran uppkom. Bland de ätgärder som kan komma ifräga är försäljning av godset (art. 33 § 6). Ommottagaren innan utlämningshindret uppkom har utnyttjat sin rätt att ändrabefordringsavtalet, skall anvisning begäras av honom och inte av avsändaren(art. 33 § 8). Fastängodset har kommit fram till beslämmelsestationen, kan del visa sig omöjligt attfullfölja Iransportuppdragel på det sätt som har avtalals, eftersom del integår att lämna ut godset till mottagaren. När etl utlämningshinder uppkommer,t.ex. genom alt mottagaren inle kan anträffas eller genom alt han vägrar alt taemot godset, skall järnvägen begära anvisning av avsändaren. Skulle hindretbestå i att mottagaren vägrar att ta emot godset, får avsändaren ge anvisningarutan att visa upp fraktsedels-dubbletten. Om utlämningshindret upphör innannägon anvisning från avsändaren har nått bestämmelsestationen, skall järnvägenlämna ul godset lill mottagaren. Kvarstår däremot utlämningshindret och kanjärnvägen inte förfara med godset i enlighet med anvisningen från avsändaren,skall järnvägen handla i enlighet med de regler som gäller på den plats därutlämningen skulle ske (art. 34). Järnvägensansvarighet (art. 3551) Allajärnvägar som deltar i en internationell godsbefordran svarar solidariskt förbefordringen i dess helhet. För avsändningsjärnvägen uppkommer ansvarighetengenom alt den tar emot godset och fraklseddn från avsändaren. Vatjeefterföljande järnväg inträder i fraktavtalet genom att överta godset ochfraktsedeln från den föregående järnvägen och blir därmed också ansvarig förhela befordringen (art. 35). Regleringeni av järnvägens ansvarighel för del befordrade godset följer sammaprinciper som regleringen i av ansvarigheten vid befordran av inskrivelresgods. har sålunda i princip ett strikt ansvar för skada somuppkommer tUl följd av att godset helt eller delvis går förlorat eller skadasunder befordringen, dvs. från del att godset har tagils emot för befordran tilldess att del har lämnats ut, och för skada lill följd av dröjsmål medutlämningen av godset (art. 36 § 1). Järnvägenär emellertid fri från ansvarighel om någon av de ansvarsfri-hetsgmnder somanges i föreligger. I fråga om järnvägens skyldighet att klarläggaskadeförloppet gäller för vissa grunder lindrigare krav än för 1984/85:33 187 Ansvarsfrihetsgrunderna brukar därför delas in i tvä grupper, de"icke privilegierade" och de "privilegierade". Deicke privilegierade ansvarsfrihelsgmnderna enligt är i princip desamma somenligt . är sålunda fri från ansvarighet, om skadan, förlusteneller dröjsmålet med utlämningen beror pä fel eller försummelse av vamhavaren,på en anvisning som varuhavaren har lämnal och som inte har föranleils av feleller försummelse pä järnvägens sida eller på fel i själva gödsel.Ansvarsfrihel föreligger vidare, om skadan, förluslen eller dröjsmålei beror pånågon omständighet som järnvägen inle hade kunnat undgå eller förebyggaföljderna av (art. 36 § 2). Om järnvägen vill undgå ansvar genom all åberopanägon av dessa grunder, måsle järnvägen bevisa all förluslen, skadan ellerdröjsmålei var en följd av någon av de omständigheter som har nämnts (art.37 § I). Deprivilegierade ansvarsfrihelsgrunderna enligl är sädana omständigheter sompä något sätt ökar risken för transportskada eller gör del rimligt att riskenför skador bärs av vamhavaren. Av dessa ansvarsfrihets-grunder kan nämnas vissafall då en ökad risk för skador föreligger, nämligen all nödvändig förpackningsaknas, att godset är av ömtålig beskaffenhet och att gods som tas emot tillbefordran endast under vissa villkor har lämnats lill befordran utan att dessavillkor är uppfyllda. I vissa fall då del inte föreligger ökad risk förIransportskada har del ändå ansetts rimligt att göra undantag frän del striktaansvaret, t.ex. när godset har lastats av avsändaren eller lossats avmottagaren eller när tullbehandlingen av godset har skett genom vamhavarensförsorg (art. 36 § 3). Ocksåför alt undgå ansvarighel genom all åberopa en privilegieradansvarsfrihelsgrund måste järnvägen bevisa att den ansvarsbefriande omständighetenverkligen har förelegat. Däremol behöver järnvågen inte styrka ettorsakssammanhang mellan den ansvarsbefriande omständigheten och skadan. Skadanskall sålunda i princip anses vara en följd av denna omständighet, om järnvägenvisar att skadan kan vara en följd av den. Ansvarsfrihet föreUgger dock inte,om den som kräver ersättning visar all skadan inle är en följd av någon sädanomständighet som utgör ansvarsfrihelsgrund (art. 37 § 2). Deprivilegierade ansvarsfrihelsgrunderna kan endast åberopas till befrielse frånansvar för transportskada. De icke privilegierade ansvarsfrihets-grunderna fårdäremol tillämpas både vid transportskada och vid skada lill följd av dröjsmål(art. 36 §§ 2 och 3; art. 37 §§ 1 och 2). Näretl skadefall har inträffat, ankommer det således på järnvägen alt förebringaden utredning om skadeorsaken som krävs för att ansvarsfrihel skall kunna kommai fråga. Däremol måste vamhavaren bevisa att etl skadefall har inträffat underbefordringen. I etl fall har införts en särskild presumtionsregel tillvaruhavarens förmån. Detta gäller vid s.k. nyinlämning, dvs. när godset efteren avslutad järnvägsbefordran transporteras vidare enligl ett nyttbefordringsavtal utan att sändningen har varit ur 1984/85:33 188 järnvägens besittning och utan att sändningens tillståndhar ändrats. Om godset efter en nyinlämning befinns ha minskats eller skadals,skall minskningen eller skadan antas ha uppkommit under den befordran som harägt rum efter nyinlämningen. Presumtionsregeln gäller inle bara när bådabefordringarna faller under ulan också när bara den senare befordringenomfattas av , under förutsättning att också en genomgående befordran fränden ursprungliga avsändningsstationen lill den slutliga beslämmelsestationenskulle ha omfattats av (art. 38). För att kunna få ersättning för förlust av godset måstevaruhavaren i princip bevisa all godset verkligen har gått föriorat underbefordringen. Om godset har förstörts medan järnvägen innehade det, kanjärnvägen i allmänhet utan svårighet själv konstatera detta. Med hänsyn till demycket stora godsmängder som järnvägarna befordrar måste det inträffa all godskommer på avvägar och att järnvägen inle med säkerhet kan avgöra vad som harhänt med godset. 1 sådana fall skulle tillämpningen av de vanliga bevisreglernaleda till mycket stora svårigheter för varuhavaren. Utan all behöva förelenågon bevisning om att godset verkligen har gäll förlorat får varuhavarendärför anse godset som förlorat, om det inte har lämnats ut till mottagareneller ställts till dennes förfogande efter leveransfristensutgång (art. 39 § 1). Den omständigheten att vamhavaren tar emot ersättning förgods som anses som förlorat enligt vad som har sagts behöver inte innebäraalt han avstår från sin rätt att fä ut godset. Vill han ha kvar denna rätt,måste han emellertid i samband med att han tar emot ersättningen skriftligenbegära att bli underrättad, om gödsel skulle komma till rätta fråndet att ersättningen utbetalades. Om han har fått en sådan underrättelse ochhan vill få godset ullämnal, måsle han kräva detta från det atthan log emot underrättelsen. är då skyldig att lämna ul godset pånågon station vid befordringsvägen. Som villkor för uUäm-ningen gäller attmottagaren betalar tillbaka den del av ersättningen som hänför sig till godsetsvärde. Han är vidare skyldig att betala kostnaderna för befordringen av godsetfrån avsändningsstationen till den station där godset lämnas ut (jfr förinrikes järnvägsbefordan 3 kap. 27 § tredje stycket jämvägstrafiklagen ochprop. 1983/84: 117 s. 181). Genom att godset inte längre skall anses somförlorat, har mottagaren möjlighet att i stället för ersättning för förlust fåersättning för dröjsmål med utlämningen av godset. Om godset kommer lill rättamer än efter del att järnvägen betalade förlustersättning för godset,får järnvägen förfoga över det i enlighet med bestämmelsema i den stal somjärnvägen tillhör. Detsamma gäller, när vamhavaren inle skriftligen har begärtatt få underrättelse för den händelse att godset kommer till rätta eller om hanefter att ha fått en sådan underrättelse inte inom den föreskrivna fristen harbegärt all få ul godset (art. 39). För beräkningen av den ersättning som skall utgå närjärnvägen är ansvarig för förlust av godset finns särskilda regler i . Prop.1984/85:33 189 väsentligt från allmänna regler för beräkning avskadestånd. Sålunda sker skadeståndsberäkningen inle med utgångspunkt i denskada som vamhavaren har tillfogats ulan i godsels objektiva värde påavsändningsstationen då godset logs emot lill befordran. Vadsom är godsets värde fastställs i första hand med ledning av börsprisei. Omgodsslagei inle är noterat på nägon vambörs eller en eventuell notering inle ärtillämplig på den plats där godset togs emot lill befordran, skall i ställetgodsels marknadspris läggas till gmnd för skadeslåndsberäkningen. Med marknadsprisetavses del pris som tillämpas vid regelmässig omsättning av varor av del slagsom befordringen gäller. Om det inte finns något marknadspris för godset, ärgodsets värde det allmänna värdet av gods av samma slag och beskaffenhet somdel gods som ersättningen avser. Det allmänna värdet är det värde som godset harför envar utan att därvid t. ex. det affektionsvärde som godset kan ha för denskadelidande beaktas (art. 40 § I; jfr3 kap. 28 § jämvägstrafiklagen och prop. 1983/84: 117 s. 182). Metoden all grunda skadeslåndsberäkningen på godsetsobjektiva värde på avsändningsorten leder regelmässigt till att skadeståndetblir lägre än det skulle ha blivit om vanliga beräkningsregler hade tillämpats.Bl.a. innebär metoden all ersättning inle lämnas för utebliven handelsvinst. Enytterligare begränsning av skadeståndels storlek följer i åtskilliga fall avatt ersättningen för godsets värde inte får överstiga 17 SDR (ca .) förvarje kilogram av förluslen i bruttovikt. skall dessutom betalatillbaka befordringsavgiften, tullavgifter och andra ullägg med anledning avbefordringen som belöper pä del gods söm har gäll förlorat (art. 40). Vissa godsslag är till sin naturliga beskaffenhet sådana,all del regdmäs-sigl uppkommer ell vissl svinn vid transport. Till den delsvinnel vid befordran av sådant gods inte överstiger en angiven procentsats, ärjärnvägen fri från ansvarighel för svinnel utan att den behöver föra någonbevisning om orsaken lill detta. Ansvarsfrihet gäller dock inte, om varuhavarenvisar all svinnel i etl vissl fall inle beror på godsels beskaffenhet. Omgodset helt och hållet har gått förlorat, görs inte något avdrag för svinn närersättningen skall beräknas (art. 41). När järnvägen är ansvarig för all godset har skadats underbefordringen, skall ersätlningen molsvara den värdeminskning som godset harundergått. När värdeminskningen skall beräknas, skall först del värde bestämmassom godset har i skadat skick på bestämmelseorten vid tiden för utlämningen.Detta värde kan fastställas 1. ex. genom försäljning av del skadade gödsel.Godsels värde i skadat skick skall sedan jämföras med det värde som godsetskulle ha haft, om del hade lämnals ul på beslämmelseorten i oskadat skick.Därvid framgår med hur mänga procent godset har minskat i värde på grund avskadan. Den ersällningsgilla värdeminskningen be-släms lill det belopp sommotsvarar lika mänga procent av godsels objektiva värde på avsändningsorten.Samma procentuella del av frakt, tull och övriga utlägg i samband medbefordringen skall också ersättas (art. 42 §§ I och 3; jfr prop. 1983/84:117 s.184). 1984/85:33 190 1fråga om värdefullt gods kan en bdoppsmässig begränsning av ersättningensstorlek komma i fråga. är nämligen inte skyldig att betala mera iersättning för skada på godset än som skulle ha utgått, om godset i ställethade gått förlorat. ansvarighel är därför begränsad fill 17 SDR (ca143 kr.) per kilogram av godsets bruttovikt. Om bara en del av sändningen harminskat i värde till följd av skadan, är maximiersätt-ningen för skadan delbelopp som skulle ha betalats om den skadade delen hade gäll förlorad (art. 42§ 2). är ansvarig för dröjsmål med utlämningen av godset, kan varuhavarenenligl kräva viss gottgörelse, även om dröjsmålet inte harorsakat honom någon skada. Enligt utgår däremol ersättning fördröjsmål bara när del visas att dröjsmålei har medfört skada.Dröjsmålsersättningen får enligt inle översliga tre gångerbefordringsavgiften (art. 43 § 1). Enligt var gränsen två gångerbefordringsavgiften. Några andra regler för hur ersätlningen för dröjsmål skallbestämmas ges inte. Inom den angivna ramen kan således ersättning dömas ut medtillämpning av allmänna regler om hur skadestånd skall bestämmas. Ersättningkan utgå för t. ex. att varan under dröjsmålet har .sjunkit i pris eller att enmottagare, som på grund av dröjsmålet inte har kunnat fullgöra en utfästleverans, har förlorat handelsvinst eller blivit skadeståndsskyldig (art. 43 §1). 1samband med godstransport kan fysiska skador uppkomma på transporterat gods pägrund av att dröjsmål föreligger. Enligt skall sådana skador ersättasenligt dröjsmålsreglerna. Även i den föreslagna järnvägstrafiklagen har sådanaskador på godset hänförts till dröjsmålsskador (3 kap. 30 §; jfr prop.1983/84:117 s. 65 ff, 185). Omdröjsmål föreligger med utlämningen av gods och godset därefter går förlorat,utgår inle ersättning för dröjsmål vid sidan av ersättning för förlust (art. 43§ 2; jfr prop. 1983/84:117 s. 186 O- Om en del av en godssändning har gåttförlorad, kan på motsvarande sätt dröjsmålsersätl-ning inte komma i fråga förden delen men däremot för vad som inte har gäll förlorat (art. 43 § 3). Omgodset har blivit fördröjt och dessutom skadat genom inverkan av någon annan omständighetän dröjsmålet, kan ersättning utgå både för dröjsmålet och för transportskadan(art. 43 § 4). I de fall då ersättning betalas både för dröjsmål och förförlust eller transportskada, får emellertid den sammanlagda ersättningen inleöversliga det maximibelopp som skulle ha gällt om hela godssändningen hade gällförlorad (art. 45 § 5). Vidskador i samband med godstransport är järnvägens ansvarighel sålunda begränsadtill ett visst högsta belopp. Detta gäller i princip oberoende av grunden förersättningsskyldigheten (art. 51). har dock inle räll lillansvarsbegränsning, om skadan har orsakats genom uppsåt på järnvägens sida. Isädana fall omfattar järnvägens ersättningsskyldighet hela den uppkomna skadanenligt allmänna regler om hur skadestånd skall Prop.1984/85:33 191 bestämmas.Om däremol skadan har orsakals genom grov vårdslöshet på järnvägens sida, ärersältningsskyldigheten begränsad men till ell dubbelt så högt belopp som detmaximibelopp som annars gäller enligt (art. 44). Del bör påpekas att enliglden föreslagna jämvägstrafiklagen järnvägens ansvarighet såvitt gäller gods ärobegränsad också vid grov vårdslöshet (1 kap. 7 §). mån befordringen sker enligl en normallariff, är varuhavaren tillförsäkraddel skadeståndsskydd som följer av de bestämmelser som har redovisats. Omvaruhavaren anser sig kunna till någon del avstå från detta skadeslåndsskydd,kan del finnas möjligheter för honom all göra detta i utbyte mot lägrefraktkostnader. Järnvägarna kan nämligen i särskilda tariffer göra förbehållom att lägre begränsningsbelopp skall gälla för ersättning vid förlust av ellerskada på godset eller vid dröjsmål med ullämningen än som föreskrivs i CIM.Delta är dock bara tillätet, om frakten enligl den särskilda tariffen ärnedsatt i förhållande till den frakt som följer av normaltariffen (art. 45). Somhar nämnts i det föregående kan vamhavaren förstärka sitt skade-ståndsrätlsligaskydd genom att i fraktsedeln ange etl vissl belopp som leveransintresse. Omleveransintresse har deklarerats, inverkar detta inle på grunden för järnvägensansvarighel. När järnvägen är ansvarig, ökar däremot varuhavarens möjlighet attfå hela skadan ersatt. Förutom den del av skadan som läcks enligl de vanligaersättningsreglerna skall nämligen som har nämnts återstoden av skadanersättas upp lill del belopp som har deklarerats som leveransinlresse. När delgäller transportskador får under "återstoden av skadan" hänföras delssådana subjektiva skadeståndsposter som inte beaktas när ersättning beräknaspå grundval av godsets objektiva värde, dels det godsvärde som inte ärersällningsgilll med hänsyn lill de beloppsmässiga begränsningsreglerna. Viddröjsmål är "återstoden av skadan" den del av skadan som överstigerdet maximibelopp som anges i art. 43 § I, dvs. befordringsavgiften(art. 46). Förberäkning av ränta pä ersättningsbelopp gäller en enhetlig räntefot om . Rätttill ränta föreligger dock bara när ersättningsbeloppet är större än 4 SDR (ca33 kr.) per fraktsedel (art. 47). förut nämnda listan över linjer som omfattas av kan ocksåsjöfartslinjer tas upp. Om en sjöfarislinje som finns upptagen i listan tas ianspråk för en genomgående internationell befordran i kombinerad järnvägs- ochsjötrafik, skall de järnvägsrättsliga reglerna tillämpas på hela befordringenoch således ocksä på sjöbefordringen. En stal kan emellertid såviii gäller sinasjöfartslinjer mildra fraklföraransvaret under sjöbefordringen genom att fördenna befordran låta också vissa sjörällsliga ansvars-frihelsgmnder gälla vidsidan av de järnvägsrättsliga. Detla sker genom att den stal som låter föra inen sjöfartslinje i listan därvid låter anteckna i listan all den nämndaansvarslindringen skall gälla. Utöver de järnvägsrättsliga ansvarsfrihetsgrundernakommer då järnvägen att för befordring- Prop.1984/85:33 192 en pä sjöfartslinjen kunna åberopa ell antalansvarsfrihelsgrunder som motsvarar vissa av de ansvarsfrihetsgrunder som angesi konvention om fastställande av vissa gemensamma regler i fråga omkonossement (de s.k. Haagreglerna), bl. a. i fräga om s.k. nautiskt fel ochbrand (art. 48). I fråga om järnvägens ansvarighel för atomskada (art. 49).järnvägens ansvarighet för sina anställda och andra medhjälpare (art. 50), möjligheternaatt göra gällande anspråk mot järnvägen på någon annan grund än (art. 51 § I) och möjligheterna att riktaersättningsanspråk mol järnvägens medhjälpare (art. 51 § 2) gäller vidgodsbefordran samma regler som vid befordran av resande och inskrivet resgods.I dessa hänseenden hänvisas till vad som anförs i anslutning till art. 44-46 iCIV. Framställande av anspråk (art. 52-58) Om järnvägen upptäcker eller får anledning anla alt godshar skadals eller gäll förloral eller om den som har räll lill gödsel påslårall delta är fallet, skall järnvägen genasl göra en utredning. Bestämmelsernaom denna utredning (art. 52) överensstämmer i sak med motsvarande reglering iCIV (art. 48). Som förut har nämnts är samtliga järnvägar som hardeltagit i en internationell godsbefordran solidariskt ansvariga förbefordringen i dess helhet. Detta innebär emellertid inte att transportkundenkan framställa ett ersättningskrav mot vilken som helst av de ansvarigajärnvägarna. Etl anspråk som gäller något annat än återbetalning av erlagtbelopp eller utbetalning av efterkravsbdopp måsle riktas motavsändningsjärnvägen, bestämmelsejärnvägen eller den järnväg på vars linje denomständighet har inträffat som har gett upphov lill anspråkel. anspråk kanriktas mot bestämmelsejärnvägen, även om den inle har övertagit vare siggodset eller fraktsedeln (art. 55.3). Ett ersättningskrav kan framställasantingen vid domstol (art. 55) eller som ett krav utom rätta (art. 53). 1 likhet med innehåller (art. 54) en reglering avfrågan om s.k. saklegitimation, dvs. vem som är behörig all göra gällande ettersättningskrav mot järnvägen. Denna fräga är mera komplicerad vidgodsbefordran än vid person- och resgodsbefordran, eftersom det i ellgodsbefordringsavtal i regel finns två motparter lill jämvägen. 1 fräga omvissa krav är det ulan vidare klart vem som är järnvägens molparl. Vid deflesla krav på ersältning pä grund av etl befordringsavtal kan emellertid sävälavsändaren som mottagaren komma i fräga, dock inte båda . Avsändarenhar talerält så länge mollagaren inle har överlagii fraktseddsorigina-lel ellerlagit emot godset. Avsändarens talerält upphör också när mottagaren, efter detatt godset har kommit fram till bestämmelsestationen, har begärt att fä ulfraktsedeln och godset. Delsamma gäller, om godset har gått förlorat eller ommottagaren har rätt att anse godset som förloral. Avsändarens talerält upphörslutligen, när mottagaren har ulnylljal sin räll att ändra fraktavtalet. Omnägon av de nu nämnda omständigheterna har Prop.1984/85:33 193 inträffat,har mottagaren därmed ocksä blivit behörig alt föra talan mot järnvägen. Harhan utnyttjat sin räll alt ge anvisning om all godset skall befordras lill enny mottagare, upphör emellertid hans rätt alt göra anspråk gällande, när dennye mottagaren har övertagit frakiseddsoriginalet eller tagit emot godset ellerpå något annat sätt har ulnylljal sina möjligheter all inträda ibefordringsavtalet. När den ursprunglige mollagarens talerätt har upphört, tillkommerrällen all framställa anspråk den slullige mottagaren (art. 54). Närvamhavaren avser att väcka talan mol järnvägen på grund av en internationellgodsbefordran, kan han som nämnts i regel välja mellan olika järnvägar.Avgörande för valet torde i allmänhet vara frågan lill vilket land rättegångenfrän hans synpunkt lämpligen bör förläggas. En järnväg är nämligen i principinte skyldig alt svara vid domstol i någon annan stal än den som jämvägentillhör (art. 56). När talan väcks mol en järnväg, bortfaller rätten till talanmot de övriga (art. 55 § 4). ICIM finns bestämmelser om reklamation (art. 57). Dessa bestämmelseröverensstämmer i huvudsak med motsvarande reglering i (art. 54). Den fristinom vilken en skada som inte kan upptäckas utifrån skall anmälas går dock vidgodsbefordran ut efter det att godset togs emot, mol vidbefordran av inskrivel resgods.