prop · G80378 · 1984-12-31 00:00:00 — Om kvinnan måsle avbryta sitt förvärvsarbete - icke avhänsyn till risker för sin egen hälsa - utan på gmnd av risker för det väntadebarnet skulle ersättning utgå i form av havandeskapspenning. I stället förinförandet av ett tUlägg i bestämmelserna om sjukpenning bör man genom atttillföra ett nytt stycke i bestämmelserna om havandeskapspenning ge kvinnanrätt till ersättning i här avsedda situationer. Domstolen vill även ha ennoggrannare precisering i lagtexten av de fall som omfattas av utvidgningen.Liknande synpunkter framförs av Försäkringsrätten för . 5y4 V förutsätter att sådan tid då en kvinna uppbärsjukpenning enligt den föreslagna nya paragrafen inte skall betraktas som tidför sjukdom vid tiUämpning av 15 och 17 §§ semesterlagen eUer andralagbestämmelser. Om paragrafen införs kan det också finnas anledning att seöver förordningen (1976:1061) om sjukledighet i statligt reglerad anställning,m.m. och andra särskilda bestämmelser för statligt lönereglerade anställningar. Utredningen föreslår att havandeskapspenningenbibehålls och byggs ut med en ersättningsrätt för kvinnor som tvingas avhållasig från förvärvsarbete på gmnd av att arbetsmiljön kan medföra risk förfosterskador. En förutsättning för rätt till ersättning är att kvinnan avstängsfrån sitt arbete enligt föreskrifter utfärdade av arbetarskyddsstyrelsen. Enannan förutsättning är att kvinnan inte kan omplaceras till annat arbele. Remissinstanserna framhåller det angelägna i att enersättningsrätt införs för gravida kvinnor som arbetar i miljö som kan medförarisk för fosterskador. Att ersättning ges genom en utbyggnad avhavandeskapspenningen har föranlett skilda synpunkter från remissinstanserna. Förslaget tillstyrks av AMS, ASS, JämO,, , , , /SR, och TCO. TCO vill betona att graviditet i sig inte är attbetrakta som någon sjukdom utan ett naturligt tUlstånd som endast kräver visshänsyn och disposition. RRV och FKF anser att man istället för att bygga uthavandeskapspenningen borde anpassa och inordna den i sjukpenningreglerna. FKF anser vidare att om havandeskapspenningeninordnas i sjukpenningsystemet kommer detta atl medföra attprövningsförfarandet kraftigt förenklas.Vidare skulle de gränsdragningsproblem som finns mellan rätten tillsjukpenning och rätten till havandeskapspenning försvinna. Socialstyrelsenanför att det varit önskvärt att man kunnat finna en form för rätt lillledighet i sen graviditet som helt grundade sig på den gravida kvinnans egenbedömning av vad hon klarar av. Den uppdelning på olika försäkringsformer somnu föreslås fortsätta leder till onödiga problem vid handläggningen och riskför att många kvinnor pressar sig alltför hårt för att kunna spara så mycketsom möjligt av föräldrapenningen till efter förlossningen. Även RFV anser attdet hade varit önskvärt med etl enhetligt ersättnings-syslem när del gäUerersättnig som har samband med graviditet. Verket framhåller att ett sådantsystem dock inte syns möjligt att åstadkomma utan omfattande ingrepp i dennuvarande socialförsäkringen - troligen med ökade kostnader som följd. Atl en tillkommande ersätlningsrält anknyts tUl allkvinnan avstängs från sitt arbete enligt föreskrifter som utfärdas med stöd av3 kap. 16 § arbetsmiljölagen tillstyrks uttryckligen av RFV, sociahtyrehen,AMS, ASS, , , , , och /SR. RFV anser det vara en klar fördel med förslaget altersättningsrätten kopplats till att kvinnan avstängs från sitt arbete enligtföreskrifter som meddelats med stöd av 3 kap. 16 § arbetsmiljölagen. Detta göratt försäkringssystemet automatiskt följer utvecklingen på arbetsmiljöområdet.Verket anser vidare det angeläget att ett fortlöpande forskningsarbete bedrivsoch att föreskrifter skyndsamt utfärdas för områden, där risker förfosterskador upptäcks i arbetsmiljön. Sociahtyrelsen anser det viktigt att framhålla attarbetarskyddsstyrelsens ställningstaganden när det gäller att utfärda särskildaföreskrifter om reproduktionsskadliga miljöer måste baseras på tillgängligkunskap insamlad från på sedvanligt sätt kritiskt bedömda vetenskapligaundersökningar. Styrelsen understryker vidare att s.k. teratogenaprocesser kan ske så tidigt under graviditeten, att skadan uppkommit innan kvinnanblivit medveten om sin graviditet och omplacering etc. kan ske. finns ingasådana arbetsmiljöer kända. Om sådan identifieras blir den praktiskafrågeställningen ej att omplacera gravida kvinnor eller att ge dem ledighetmed havandeskapspenning, utan att förhindra exponering av kvinnor underperioder då graviditet kan inträffa. framhåUer vidare att rätten lillbetald ledighet på gmnd av arbetsmiljörisker under graviditet är välmotiverad,även om den till en början får en begränsad betydelse. Del torde varavälbetänkt atl rätten lill ledighet av denna anledning endast ges närföreskrift om detta finns i arbetsmiljölagen, så att inte tillfälligalarmrapporter kan ligga till grund för bedömningen. LO undersiryker det angelägna i utredningensförslag då nu gällande situation innebär betydande inkomstförlust för berördakvinnor. Vidare är det i princip en fördel att regeltillämpningen knyts tillarbetarskyddsstyrel- 1984/85:78 166 Härigenom erhålls ett samband mellan försäkringsfrågornaoch arbetarskyddet. Med hänsyn till att arbetarskyddsstyrelsensföreskriftsarbete ofta är tidskrävande föreslår LO att ersättning bör kunna gesockså i fall där styrelsen gjort ett ställningstagande att en viss mUjöfaktorutgör risk för eller orsakar reproduktionsstörning. Ett sådantförfaringssätt ger en bättre flexibiUtet och man undviker den fördröjning ifråga om försäkringens tillämpning som kan resultera av en strikt bindning tillvisst föreskriftsarbete. FÖD påpekar att en reform i ett socialtersättningssystem, som teoretiskt sett berör högst 4-5 kvinnor och ipraktiken, med tanke på omplaceringskravet, sannolikt ingen, kan ifrågasättas.Domstolen hänvisar till att arbete pågår att närmare undersöka miljöriskernaför gravida kvinnor i arbete med kadmium och kvicksilver samt på arbetsplatserdär cellgifter hanteras. Vidare framgår av utredningen att det på enskildaarbetsplatser, som ett led i skyddskommittéarbetet, utfärdats rekommendationeratt erbjuda kvinnor som arbetar i kemisk laboratoriemiljö möjUghet att bytatill annat arbete där farlig exponering inte förekommer. Dessa erfarenheter börnärmare studeras och resultatet därav kunna läggas till gmnd för en reform, somredan från början kan fånga in betydligt fler fall än det föreUggandeförslaget. När resultatet av ytterligare utredning föreligger kan man tänka sigatt konstruera en utvidgad havandeskapspenning så som utredningen föreslagit.Domstolen är dock inte främmande för att man kan komma betydligt längre iutvidgning av ersättningsområdet, t.ex. genom en mer allmän regel utananknytning till arbetsförbud. JämO är tveksam till att ersättningsrätten kopplatstill föreskrifter som meddelats med stöd av 3 kap. 16 § arbetsmiljölagen. JämOpåpekar att som arbetsmiljölagen har funnits, har endast enenda sådan föreskrift meddelats, nämligen för blyarbete. Man kan möjligenhoppas att en lagändring enUgt förslaget medför ett ökat tryck på ASS attytterligare påskynda sådant utredningsarbete som kan väntas föranledaytterligare föreskrifter till skydd för reproduktions- och fosterskador. Motbakgmnd av att forsknings- och utredningsarbete tar avsevärd tid börarbetsmarknadens parter kunna träffa överenskommelser om rätt till omplaceringeller ledighet - med eller utan lön - för arbetstagare, kvinnor eller män, somkänner en motiverad oro för reproduktions- eller fosterskador till följd avsitt arbete. Exempel på att sådana överenskommelser har träffats finns redan. JämO föreslår också att 18 § tredje stycketarbetsmiljöförordningen (1977:1166) förtydligas så att av den framgår att ASSbör samråda med JämO, när ASS överväger att meddela föreskrifter på vilkajämställdhetsaspekter kan läggas. TCO framhåller att alla misstänktaarbetsmiljörisker för gravida kvinnor bör tas på allvar. Rätt tillhavandeskapspenning bör därför inte endast föreligga om det finns relevantaföreskrifter från arbetarskyddsstyrelsen. 1984/85:78 167 Det är angeläget alt vid bedömningar omhavandeskapspenning skall utgå hänsyn också tas till andra arbetsmiljöfaktorer.TCO vill betona att arbetarskyddsstyrelsen noggrannt bör bevaka aUaarbetsmiljöfaktorer som kan medföra risk för reproduktionsskador både för mänoch kvinnor. Arbetarskyddsstyrelsen har ett mycket stort ansvar att bevaka ocheventuellt initiera egen forskning kring nya ej utforskade arbetsmiljöfaktorersom t.ex. bildskärmsarbete, arbete med självkopierande papper, lösningsmedeloch laboratoriearbete. Ett annat exempel som föreslagitråd och anvisningar till är hur gravida kvinnor ska skyddas fråninfektionsrisker av hepatit-B. Eftersom det inte finns föreskrifterfrån arbetarskyddsstyrelsen om skydd för gravida kvinnor vid kontakt medsmittbärare av hepafit-B bör förslag lill allmänna råd varavägledande och ge rätt till havandeskapspenning i de fall omplacering föreslåsav läkare och arbetsgivaren inte kan tillmötesgå detta. Utredningen föreslår en utökning av arbetsgivarensomplaceringsskyldighet för de kvinnor som inte kan fortsätta sitt arbete undergraviditeten p.g.a. risker för arbetsmiljöbetingade fosterskador.Omplaceringsskyldigheten föreslås gälla under fömtsättning att kvinnanavstängts från sitt arbete enligt gällande föreskrifter utfärdade med stöd avarbetsmiljölagen. Flertalet remissinstanser lämnar förslaget ulanerinran. Det tillstyrks UttryckUgen av RFV, JämO, , SAF ochTCO. JämO anser att rätten till omplacering ochhavandeskapspenning kan kännas som en trygghet för kvinnor som bryter in iotraditionella yrken, vilkel är positivt ur jämställdhetssynpunkt. SAF påpekar att det är angeläget att gravida kvinnorges möjlighet att fortsätta sitt förvärvsarbete under graviditeten. Så skerockså i stor utsträckning genom att arbetsuppgifterna underhand anpassas tillkvinnans fömtsättningar. 1 mindre företag är dessa möjligheter dock ofta begränsade. TCO tar upp att kvinnans rätt tillhavandeskapspenning skall styrkas genom intyg eller förhandlingsprotokoll frånarbetsgivaren där det framgår att omplacering inte varit möjlig. TCO anser intedetta tillräckligt utan framhåller att vid eventueUa tvister ska den fackUgaorganisationen ha tolkningsföreträde. Försäkringsrälten för har synpunkterpå förslaget att kvinnan inte skall behöva acceptera en omplacering om vilkenhon inte kunna få besked under även om det senare uppkommermöjlighet till omplacering. Det kan enUgt rätten möjligen ifrågasättas om detinte skall krävas av kvinnan att hon återgår i arbete, i vart faU då det ärfråga 1984/85:78 168 omen kvinna ulan hemmavarande barn i sådan ålder alt del föreUgger ett ständigtlillsynsbehov. Liknande synpunkler tas upp av som också påpekar att förslaget om omplacering innebär attandra arbetskalegorier kan komma att omfattas av arbetarskyddsstyrelsenskommande föreskrifter, vilket kan leda lill ökade kostnader och administration.Styrelsen förutsätter att arbetarskyddsstyrelsen beaktar dessa konsekvenser. är tveksam till förslagetom skärpta omplaceringsvillkor. Intresset för omplacering har varit mycketlitet såväl hos kvinnorna som hos arbetsgivarna. Kassorna har dessutom intehaft någon vägledning i sin prövning av dessa faU. Förbundet anser att om manvUl införa det skärpta omplaceringsvillkoret bör kassorna få en bättrevägledning för att kunna bedöma skäligheten till att utge havandeskapspenning.Ett slopande av omplaceringsviUkoret skulle däremol medföra en minskning avadministrationskostnaderna och knappast någon ökning av försäkringskostnaderna. 5Övriga synpunkter på havandeskapspenning L/?f föreslår att ersättningsreglerna för dennuvarande havandeskapspenningen ändras så att karensdagarna (3, 33, )inte skall gälla vid beviljad havandeskapspenning. LRF anser det orimligt atten gravid kvinna som är i behov av havandeskapsledighet inte ska komma iåtnjutande av havandeskapspenningen för att hon valt en sjukförsäkring medt.ex. SACOISR anser att formuleringen i lagbestämmelsenom havandeskapspenning bör vara att försäkrad kvinna som inte kan omplacerashar rätt till havandeskapspenning om hon har fysiskt påfrestandearbetsuppgifter. Detta motsvarar skrivningen i lagen om rätt till ledighet förvård av barn. /SR anser t.ex. att nattjour är en sådanfysiskt krävande arbetsuppgift. I den mån omplacering ej är möjUg, bordereglerna om havandeskapspenning gälla. FKF, TCO och /SR anser allhavandeskapspenningen bör vara semesterlönegrundande. SACOISR konstaterar att det är förmånligare för engravid kvinna att uppbära sjukpenning än havandeskapspenning eftersom frånvaromed havandeskapspenning inte är semesterlönegrundande. /SR anser attofrivillig frånvaro i princip bör behandlas på ett likartat sätt. LO uttrycker farhågor att försäkringskassorna ialltför hög grad ser till mtinuppgifter om den försäkrades yrke utan att itillräcklig utsträckning sätta sig in i de faktiska förhåUandena påarbetsplatsen. 1984/85:78 169 De ändringar i ansökningsförfarandet somföreslagits för att ge kassorna ett bättre underlag för bedömning av rättentill havandeskapspenning för kvinnor med fysiskt påfrestande arbele hartiUstyrkts eller lämnats utan erinran. Förslaget att slopa det generella kravet påläkarintyg i havandeskapspenningärenden och ersätta detta med möjlighet att isärskilda fall infordra läkarutlåtande har i huvudsak fått ett posiiivtmottagande. Det lillstyrks av RFV, FKF och Landstingsförbundei F/kF framhåller atl är det ofta så attläkarens intyg på ansökan är en hänvisning till kvinnans egna uppgifter. Oftasthar läkarna ingen direkt kontakt med kvinnan, utan dessa kontakter sker hosdistriktsbarnmorska på mödravårdscentralen. FÖD är negativ till att läkarintygen generelltslopas och menar att dessa har en viktig funktion. Risk finns aUtid i ettsystem med fakultativ inlygsplikt att den som företer ett intyg behandlasförmånligare än den som inte har ett intyg. Gränsdragningen mellan de fall därförmån skall utgå i form av sjukpenning eller i form av havandeskapspenningkräver också merendels att tUlgång finns tiU läkarintyg. Domstolen anser vidareatt de mindre goda erfarenheterna av läkarintygen hänger samman med denblankett som använts och att denna bör omarbetas. Utredningen har diskuterat de svårigheter som finnsnär det gäller att avväga i vad mån gravida kvinnor skall utestängas från sinaarbeten för att inte riskera fosterskador och den diskriminering förekomsten avsådana föreskrifter kan medföra för kvinnor på arbetsmarknaden. För att intemotverka strävandena att uppnå jämställdhet mellan kvinnor och män iarbetslivet anser utredningen att det, innan frågan om föreskrifter för gravidakvinnor blir aktuell, bör krävas att alla åtgärder har vidtagits som rimligenkan begäras för att göra arbetsmiljön säker för både kvinnor, män och . Utredningens synpunkter har understmkits av JämO,LO, TCO och /SR. JämO framhåller att arbetet för jämställdhet mellankvinnor och män i arbetsUvet bl.a. har varit inriktat på att sålångt som möjligt avskaffa särbestämmelser för kvinnliga och manligaarbetstagare även i arbetsmiljösammanhang. Det är enligt JämO:s uppfattningfortfarande mycket angeläget att man inte ställer upp onödiga hinder för varesig kvinnors eller mäns tillträde till olika arbeten/arbetsplatser. Mot dettamåste emellertid också ställas kravet på att man i arbetslivet så långt sommöjligt bör undvika att utsätta såväl kvinnor som män för risker förreproduktions-och fosterskador. 1 saml Nr 78 1984/85:78 170 Å ena sidan kan föreskrifter som innebär att enkvinna inte får fortsätta sitt arbete under graviditet vara till slöd förkvinnor som söker sig tUl arbeten som medför kontakt med farliga ämnen på delsättet atl de vet, att de vid en eventueU graviditet har rätt till omplaceringeller ekonomisk ersättning och slipper utsätta fostren för arbelsmiljörisker.Det är t.ex. länkbari alt en sådan omplaceringsrätt i riskfyllda arbeten kanleda lill att kvinnorna breddar sitt yrkesval. Som utredningen framhåller riskerar man å andrasidan genom restriktioner för unga kvinnors arbete alt begränsaarbetsmarknaden för kvinnor. Målet måste som utredningen påpekar givetvis varaatt göra alla arbetsplatser så trygga som möjligt i syfte att undvika risk förreproduktionsskador för såväl kvinnor som män. De miljöer i vilka man avslårfrån att placera kvinnor i fertil ålder bör därför vara begränsade och få. Sammanfattningav sjukpenningkommitténs förslag i siutbetänkandet (SOU 1983:48)Egenföretagares sjukpenning m.m. Mot bakgrund av de brister som påtalats beträffandeden nuvarande sjukpenningförsäkringen för egenföretagare har kommittén övervägtolika alternativ fill ändring i sjukpenningskyddet för denna grupp. strävat efter atl finna den lämpligaste lösningen inom ramen för enobligatorisk försäkring för inkomstbortfall och med en i förväg registreradsjukpenninggrundande inkomst (SGI). En del av kritiken mot den nuvarande ordningen tarsikte på det olämpliga i att låta den taxerade inkomsten utgöra SGI vid inkomstberäkningen.Kommittén har funnit atl en enbart på den taxerade inkomsten gjord beräkninginte ger ett rättvisande resultat i alla faU. Del har inte heller visat sigvara möjUgt att vid beräkningen av SGI på ett konsekvent sätt justera dentaxerade inkomsten så att den bättre svarar mol sjukpenningförsäkringens behov. Kommittén har vidare prövat och utförligt redovisatalternativet att framgent låta SGI för egenföretagare enbart fastställas efteren jämförelse med vad motsvarande kategori anställda har i årsinkomst. Dettaalternativ är dock förenat med nackdelar. Det kan vara svårt att i de olikafallen finna en passande jämförelseinkomst. Systemet kan med den grad avschablonisering som blir nödvändig också uppfattas såsom stelbent. Förförsäkringskassan kan det vidare uppstå nya bedömnings- och kontroUsvårigheter,t.ex. beträffande omfattningen av den försäkrades förvärvsarbete. Ett systemmed jämförelseinkomst medför vidare inte någon enkel lösning ifråga omavgiftens beräkning. HärtiU kommer att konsekvenserna för pensionsförsäkringenoch övriga delar av socialförsäkringssystemet är svåra att överblicka. Detta ärallvarhgt då det försvårar möjligheten att göra beräkningar rörandekostnadsutfallet av en sådan skisserad ordning. avvisartanken på en långtgående central styrning för att tillgodose behovet avenhetiighet i tillämpningen, kommer även med den skisserade ordningen framgentatt finnas fall, vilka kan uppfatttas såsom resultat av en skiftande elleroriktig fillämpning. I fråga om avgifternas beräkning har kommittén intefunnit det möjligt att tillmötesgå kritiken mot det bristande sambandet mellanavgift och förmån i sjukpenningförsäkringen. Kommittén har inte ansett sigkunna gå emot den utveckling som ägt mm på detta område och somsenast kommit till uttryck i den nya socialavgiftslagen. Även med en ny ordningför sjukpenningens fastställande skulle således avgift till en del komma att fåberäknas på ett underlag som inte grundar någon rätt till förmån. De lösningar kommittén funnit vara mest lämpligaryms inom det nuvarande regelsystemet. Ett bätttre utnyttjande av de nuvarandebestäm- 1984/85:78 172 melsernakan avhjälpa en del av de skevheler som finns . Genom alt ta hänsyn tUl demöjUgheter som redan står till buds torde det i många faU gå att få ensmidigare och mera rättvisande tillämpning. Del gäller t.ex. möjligheten attvid beräkningen av SGI justera den taxerade inkomsten med hänsyn fill vissaavdrag och möjligheten atl i stället lägga en jämförelselön till grund för SGIi fall av uppbyggnad av en rörelse eller fall av stark skuldbelastning avdensamma. Denna mera flexibla tilllämpning skulle kunna åstadkommas genom denökade information om och utbildning i gällande bestämmelser, som påbörjades förnågot år sedan, liksom all ärendena beredes med gmndlighel och omsorg. En sådan ändring av lillämpningen inom ramen fördel bestående kan medföra vissa kostnadsökninar, om den leder till engenomsnittligt sett högre SGI för egenföretagare. Dessa kostnadsökningar tordeemellertid vara att betrakta på samma sätt som t.ex. de naturUga ökningar somkan uppstå som en följd av en utveckling i praxis eller en ökning avsjukfrånvaron. De torde därför inte stå i slrid med de av regeringen utfärdadebesparingsdirektiv som kommittén haft att iakttaga. Då de lösningar som ryms inom ramen för denobligatoriska försäkringen likväl inte är helt utan komplikationer, skulle detnaturligtvis kunna övervägas att låta egenföretagarnas sjukpenningskydd lösasgenom någon form av friviUig försäkring. Kommittén har också prövat dennamöjUghet men funnit den olämplig. Faran med ett skydd, som inte tiU alla delarär obligatoriskt och alltså inte omfattar alla, är att vissa väljer att ståutanför, antingen för att de menar sig inte ha något behov därav eller för atlde inte vill betala kostnaderna därför. Vidare är att märka attsjukpenningförsäkringen är en integrerad del av ett störresocialförsäkringsrättsUgt system och en frikoppling från en del leder tillsamordningssvårigheter med övriga delar. Eftersom egenföretagarna ingår i delobligatoriska systemet i övrigt, kan de inte brytas ut utan att detta fårallvarliga följder. Därför bör enligt kommitténs mening en lösning med en frivilligförsäkring inte väljas, utan en framtida sjukpenningförsäkring föregenföretagare bör i stället återfinnas i en förbättrad tillämpning av detbestående allomfattande systemet. Hemmamakeförsäkringenoch den frivilliga sjukpenningförsäkringen för hemmamakar och studerande Kommittén har gjort en översyn av den nuvarandehemmamakeförsäkringen och den frivilliga sjukpenningförsäkringen förhemmamakar och studerande. De som är obligatoriskt hemmamakeförsäkrade,dvs. vissa sammanboende som har en årsinkomst som understiger . och ärberättigade till en skattefri sjukpenning på . per dag, utgör drygt 300000. Dessa samt de som är studerande har möjlighet att frivilligt försäkra sigför erhållande av en skattefri sjukpenning på högst . per dag eUer för ettskattefritt sjukpenningtillägg på högst skillnaden mellan detta belopp och Prop.1984/85:78 173 denobligatoriska sjukpenning på grund av förvärvsarbete som de kan ha. Vid 1982års utgång var ca 40 000 hemmamakar och ca 4 000 studerande frivilligtförsäkrade. Antalet har minskat . Kommittén har funnit att hemmamakeförsäkringenutgör etl udda inslag i sjukpenningförsäkringen därigenom atl syftet med den inteär att, såsom i sjukpenningförsäkringen i övrigt, ersätta någotinkomstbortfall. Den har ursprungligen avsetts att vara ett bidrag för atlläcka de kostnadsökningar som kunde uppstå därigenom att den hemarbetandemaken, oftast kvinnan, på grund av sjukdom inte kunde utföra de vanUgasysslorna i hemmet. Tanken har emellertid inte varit att försäkringen heltskulle läcka kostnaderna för t.ex. lejd hemhjälp eller barnpassning. Antalet hemmamakeförsäkrade har mer än halverats ; fanns drygt 700000. Samhällets barnomsorg har vidare kraftigtbyggts ut. Efterfrågan på och därigenom tillgången till den hemhjälp, varsförekomst kan sägas ha varit en förutsättning för det ursprungliga ändamåletmed hemmamakeförsäkring, har gått ned myckel starkt och torde på många hållvara närmast obefintlig. En naturlig konsekvens av denna samhälleligaförändring är enligt kommittén att den speciella och för en annan tid avpassadehemmamakeförsäkringen upphör. Behovet är inte så stort att det motiveraren obligatorisk försäkring. En ändring som helt ställer hemmamakarna utanfördet kollektiva försäkringssystemet skulle emellertid kunna uppfattas såsom ennedvärdering av de hemarbetandes insatser. Om något behov av en obligatoriskförsäkring således inte kan anses föreUgga längre torde Ukväl en inom denallmänna försäkringens ram anordnad friviUig försäkring för denna grupp kunnatillgodose önskemålen att inte ställa hemmamakarna utan möjlighet att erhållaett försäkringsskydd. Den hemmamake som så önskar får därmed möjlighet attbibehålla en viss trygghet vid sjukdom.