prop · G80379 · 1984-12-31 00:00:00 — hurmycket man vill bygga ut vuxentandvården. Detta så mycket raer sora enutbyggnad av vuxentandvården inte kan ske utan betydande resurstillskott. : Utredningensmajoritetsförslag att lagfästa att skall tUlhandahåUa avvuxentandvården inom området är för dåligt definierat. Begreppet "avvuxentandvården" bör, om det skall användas, således definieras på ettsådant sätt att inga tveksaraheter kan uppstå beträffande dess innebörd.Dessutora kan nödvändigheten av att lagfästa ett dylikt åtagande diskuteras.Inom föreligger inga skäl för en sådanbestämmelse, men man kan ha förståelse för att skäl kan finnas inora andrahuvudmannaområden. Utgångspunkten bör istället vara landstingetstotala planeringsansvar, nuvarande och framtida tillgängUga tandvårdsresurserinom såväl offentUg som privat vårdverksamhet, reella möjligheter till fritttandläkarval för den vårdsökande samt speciellt ansvar för vissa utsattapatientgrupper. Ovan angivna faktorer bör bilda grunden för ettrationellt utnyttjande av tillgängliga resurser för den vårdsökandeallraänheten. En del av planeringsansvar bör raed andra ord varaatt på bästa sätt erbjuda god tandvård för de vuxna utan lagreglerandefördelning av vuxentandvården mellan offentlig och privat tandvård. Alvsborgs läns lanchting: I likhet medreservanterna anser vi det vara samhällsekonomiskt icke försvarbart att åläggahuvudmännen ett krav på att svara för av vuxentandvården inom sinaresp. områden eftersom utbyggnaden av folktandvården då skulle ske i redan"tandläkartäta" områden. Detta skulle stjäla resurser från ochförsena UtveckUngen för de områden som behöver byggas ut. Den brisandebalansen raellan storstäder och glesbygd koraraer sålunda att bestå. I ställetbör privatvården och huvudmännen i dessa områden i samverkan försöka finnalösningar, som garanterar alla patienter vård inom ramen för befintiigaoch tiUkomraande vårdresurser. läns landsting: Det kan framhållas att ettsådant stadgande endast skulle påverka de flesta landstingen i begränsadomfattning. Som styrmedel kan det enligt förvaltningsutskottets uppfattningsägas ha egentlig betydelse enbart i storstadsoraråden. Det förtjänar attpåpekas att även patienter i storstadsområdena bör ha frihet att välja vårdinom folktandvården i samma omfattning som i övriga huvudmannaområden.Erfarenheter och gjorda undersökningar visar att patienterna i störreutsträckning än nu skulle välja folktandvården om möjlighet fanns.Tandvårdspersonal bör ha samraa möjlighet att söka arbete inom den offentligasektom i storstäderna. : Enligt nämndensraening bör procenttalet vara riktraärke för planeringsarbetet. Lokalaavvikelser raå förekomma efter förslag från samverkansrådet. I kommuner, därprivatpraktiserande tandläkare saknas eller har otillräcklig kapacitet måstefolktandvårdens vuxentand- 1984/85:79 118 vårdsandelsträcka sig längre och i vissa fall betydligt längre. : Beträffandediraensioneringen av vuxentandvården StäUer förvaltningsutskottet sig tveksarattill ett lagfäst norratal på rainiraura av vuxentandvården i landstingetsregi inora varje landstings-oraråde. Gmndtanken i förslaget, att folktandvårdenför att kunna fungera på önskat sätt bör ha en viss rainimivolyravuxentandvård, är riktigt. Genom att ange ett relationstal komraer eraellertidkravet på en utbyggd organisation att bli större i tandläkartäta län än itandläkarglesa. ett lagstadgat ansvar i detta avseende anses behövas, börrainimivolymen i stället anges i absoluta tal per försäkrad individ, t.ex. 0,40tandläkartiraraar/försäkrad. : Utredningens förslag attsaratiiga landstingskomrauner skall åläggas ett krav på att svara för minst35% av vuxentandvården anser vi inte vara samhällsekonoraiskt försvarbart. Detfaktiska otillfredsställda vårdbehovet ska styra utbyggnaden. : Sora redan påpekatsunder avsnitt 6 anser vi inte att en oacceptabel obalans föreUgger i denraening sora utredningen lägger i begreppet. Obalansen förekoraraer istorstadsområdena. Vi upplever inte någon egentlig underförsörjning påtandläkarresurser i länet. Genom saraplanering av verksamheten mellan folk- ochprivattandvård kan en effektiv tandvårdsverksarahet bedrivas soradiraensioneras efter de behov sora föreligger. Vi inser givetvis attsaraordning av resurser är lättare att åstadkoraraa i raindre län därfolktandvård och privattandvård beträffande vuxentandvården är ungefär likadiraensionerade. Stora ansträngningar raåste dock läggas ned på att saraordningkoraraer tUl stånd även i storstadsområdena för att effektivitetsvinster skallkunna göras. Vi vill i detta sammanhang peka på att utredningeninte dragit konsekvenser av att avsevärd tandläkartid nu och i fraratiden kanöverföras från barn-och ungdorastandvården till vuxentandvården. Allteftersomtandhälsan bland barnen förbättras sjunker medelbehandUngstiderna. Åven behandlingsintervallenkan förlängas. Med utgångspunkt från ovanstående resoneraang anserlandstinget att en lagbestäraraelse ora att landstingen skall tillhandahållarainst av vuxentandvården är onödig. Det väsentliga är att landstingen fåransvaret för att planering av vuxentandvården i samarbete med privatsektornkomraer till stånd. Det är också viktigt att sora politiskorganisation koramer att kunna påverka beslut om resurser och övergripandevårdinnehåll etc. Härigenom skapas fömtsättningar för uppbyggnad av entandvårdsorganisation efter invånamas behov och inte för att nå visst antaltandläkare i folktandvård och privattandvård med en i förväg angivenprocentfördelning eUer rent av för att anställa en viss del av de nyexamineradetandläkama. : Folktandvården bör byggasut att omfatta av vuxentandvården. Norrbottensläns landsting: Vad beträffar förslaget om att i lag ålägga 1984/85:79 119 landstingenatt svara för av vuxentandvården i landstingsområdet så konstaterarvi att den frågan saknar aktualitet i . Vårt landsting ombesörjersedan många år tillbaka av vuxentandvården. : Utredningens majoritetsförslagatt lagfästa att huvudmannen skall tillhandahålla av vuxentandvårdeninora landstingsorarådet är otillfredsställande definierat. Begreppet "av vuxentandvården" bör, ora det skall användas, således definieras påett sådant sätt att inga tveksaraheter kan uppstå beträffande dess innebörd.Dessutora kan nödvändigheten av att lagfästa ett dyUkt åtagande diskuteras. Utgångspunkten bör istället vara koraraunens totalaplaneringsansvar, nuvarande och fraratida tillgängliga tandvårdsresurser inorasåväl offentlig sora privat vårdverksarahet, reella raöjligheter till fritttandläkarval för den vårdsökande särat speciellt ansvar för vissa utsattapatientgmpper. Ovan angivna faktorer bör bilda gmnden för ettrationellt utnyttjande av tillgängliga resurser för den vårdsökandeallraänheten. En del av koraraunens planeringsansvar bör raed andra ord varaatt på bästa sätt erbjuda god tandvård för de vuxna utan lagreglerandefördelning av vuxentandvården raellan offentlig och privat tandvård. kommun: Folktandvården i Malraö svarar inuläget för av vuxentandvården. För att nå den omfattning sora utredningenföreslår krävs en successiv anpassning av folktandvårdens och deprivatpraktiserande tandläkarnas resurser. En sådan anpassning bör ske genoraden föreskrivna saraverkan. : Av en rad, såväl praktiska soraprincipieUa skäl, anser koraraunstyrelsen att någon precisering i lag avfolktandvårdens andel vuxentandvård inte skall göras. Utvecklingen på lagstiftningens område, senastmanifesterad i hälso- och sjukvårdslagen, har gått mot en betydandesjälvständighet för huvudraannen att utforraa en i lag angiven skyldighet efterlokal förmåga och lokala behov. Detta synsätt borde prägla även utformningen avansvaret på tandvårdsområdet. Den uppdelning av marknaden som sägs korama tilluttryck i den föreslagna preciseringen visar också att fömlsältningarna förutbyggnad är annorlunda på tandvårdens område än på hälso- och sjukvårdens därprivata vårdgivare spelar en mindre fraraträdande roll. Utbyggnaden av barn-och ungdorastandvården har skett med ekonomisk stimulans. I avsaknad av sådankoppling och i medvetande om att utbyggnaden av vuxentandvården kommer att fåske inom krympande ekonomiska ramar är det angeläget att, som utredningenframhåller, alla möjUgheter tiU god hushållning av tillgängliga resurser tastill vara. Utbyggnaden av vuxentandvården och ansvaret för att dentillhandahålles olika befolkningsgmpper på Uka viUkor skall, enligtkoraraunstyrelsen, ske med folktandvårdens huvudmän som garanter. Prop.1984/85:79 120 Den föreslagna konstruktionen ger garanti förfördelningen av vuxentandvård raellan folktandvård och privattandvård men inteför den sammantagna kapaciteten. Ett minskat utbud på privattandläkarsidanskulle därmed kunna rättfärdiga en minskning också inom folktandvården, medanett ökat privat utbud skulle fraratvinga en utbyggnad inora folktandvården,vare sig någon sådan behövs eUer ej. Kvaliteten på vården eller dessinriktning, t.ex. omfattningen och organisationen av den förebyggande vårdenkomraer p.g.a. den valda raåttenhelen, inte att fraragå. LO: LO har i olika sammanhang uttalat sig för attvård och hälsovård i största möjliga utsträckning bör bedrivas i samhälletsregi. Utredningen uttalar också flera argument för en utbyggnad avfolktandvården för vuxna. LO anser mot denna bakgrund att motiven för enfolktandvårdsandel på just är oklara. Enligt vår mening bör detta ansessom ett minimum. Inte minst med hänsyn till de mycket positiva resultat somfolktandvården uppnått raed barn- och ungdorastandvården, bör raålsättningenvara atl andelen folktandvård för vuxna ökar ytterligare utöver den avutredningen angivna procentsatsen. En fortsatt satsning på folktandvården innebär isynnerhet i storstadsregionerna en kraftig orafördelning av resurser från denprivata tandläkarvården till folktandvården. Medlen för hur styrningen övertill folktandvården lärapligen bör ske är enligt LO oklart redovisade. Det kanockså ifrågasättas om en så orafattande orafördelning är raöjUg att genoraförafram till 1992. LO förutsätter dock att utbyggnaden fortsätter, så att andelenvuxentandvård inom folktandvården vid den angivna tidpunkten svarar mot ca 35%av vuxentandvården räknat på riksnivå. TCO: TCO har ingen erinran mot förslaget attfolktandvården byggs ut till att omfatta av vuxentandvården men raeddispensmöjligheter. Det finns i det sammanhanget skäl att notera att iStockholm, och är folktandvårdens andel av vuxentandvårdenväsentligt lägre än i övriga landet (14, 10 resp. ) somtandläkartätheten är mycket hög jämfört med landet i övrigt. Som TCO framförtinledningsvis är det av största vikt att omdisponering av resurser mellanfolktandvård och privatlandvård sker på ett sådant sätt attanställningstryggheten inte hotas. SACOISR: /SR anser att i detta fallnegligerar givna direktiv, eftersora dessa anger att utredningen vid sinaöverväganden om folktandvårdens eventuella utbyggnad av vuxentandvården ävenskall beöma den sararaalagda tillgången på offentlig vård och vård iprivatpraktik. /SR anser inle att den förnäraliga roll sorafolktandvården spelat inora den förebyggande vården för barn och ungdoraar utanvidare kan översättas till vuxentandvården. Utredningens uttalande attfolktandvården skulle besitta särskilda förutsättningar för att bygga ut denförebyggande vuxentandvården saknar gmnd i utredningen. Folktandvårdensvuxenvårdsandel komraer autoraatiskt att öka allt Prop.1984/85:79 121 eftersoraresurser frigörs från barn- och ungdomsvården. Reglering och styrning i dettaavseende är helt onödiga. Reellt vårdbehov bland de vuxna och inte politisktönskvärda organisationsstrukturer bör vara vägledande för återstående,nödvändig resursuppbyggnad inom vuxentandvårdssektorn. Mot bakgmnd av vad som ovan anförts kan /SRinte tillstyrka utredningens förslag, att folktandvården i varjelandstingsområde skall åläggas i lag att tillhandahålla avvuxentandvården. : hävdar motbakgrund av sina synpunkter under avsnittet regional fördelning ochuppenbarligen även raed hänsyn till sitt krav på ett ökat politiskt ansvarinora landstingen i vad avser vuxentandvården, att folktandvården skall åläggasatt tillhandahålla av vuxentandvården i varje landstingsområde. Somett ytterligare skäl härför anförs att detta var avsikten bakom riksdagensbeslut , när den beslöt att folktandvården skulle få det lagfästa ansvaretför barn- och ungdomstandvården. Detta påstående är enUgt tandläkarförbundetsmening ytterUgt tveksamt. En korrektare beskrivning av sakförhållandet står attfinna i ovannämnda skrivelse till regeringen, där raan (sid 2,st 3) uttalar: "Utbyggnadsberäkningen utgick vidare från att vuxentandvårdenpå sikt skulle utgöra lika stor andel av folktandvårdstandläkarnas totalaarbetstid sora barn- och ungdorastandvården, dvs . Detta i sin tur antogskorama att raotsvara av den totala vuxentandvården i landet." Det anförda skälet innebär också att TU 78negligerar givna direktiv, eftersora dessa anger att utredningen vid sinaöverväganden om folktandvårdens eventuella utbyggnad av vuxentandvården ävenskall bedöma den sammanlagda tillgången på offentlig vård och vård iprivatpraktik. Vidare hävdar att den förnämliga roU somfolktandvården spelat inom den förebyggande vården visavi barn och ungdomar -inom en organiserad och avgiftsfri vård - utan vidare kan kreeras även påvuxentand-vårscenen. På annat sätt låter sig nämligen inte uttedningensuttalande, att folktandvården har särskilda förutsättningar att bygga ut denförebyggande vården av vuxna, förklaras. Det är därvid säreget att kunnakonstatera, att utredningen utan angivande av skäl avviker från vad denenhäUiga profylaxgruppen härvidlag uttalat i kap 8 i sin rapport - Mål ochmedel inom vuxentandvården - (Bilaga 6 i SOU 1982:4): "En viktigförutsättning synes därvid ha varit att man kunnat genomföra beslutadeprioriteringar av tandhälsovården inom en enhetiig organisation -folktandvården. Folktandvården som organisation bör sålunda också haförutsättningar att förändra sin vuxentandvård i enlighet raed .... vad vi lagtin i viljeinriktningen." Detta är någonting helt annat än vad säger,såvida den inte menat, att aU vuxentandvård skall organiseras på samma sätt sombarn- och ungdomstandvården. , som helt står bakomtankegångarna om det angelägna i att öka den förebyggande vården för vuxna,menar att utredningen borde I saml Nr 79 1984/85:79 122 hainsett, att den förebyggande vård sora krävs genteraot det vuxna klienteletmåste utgå från dettas mycket varierande tandstatus och munhygiensituation.Den raåste, eftersora vuxentandvård aldrig kan innebära ett ständigtomhändertagande, även bygga på det av HSL starkt understruknaegen-vårdsansvaret hos patienten. Som en följd av tandvårdslagstiftningensstyrregler, vilka i sin tur har sin förklaring i statsmakternas prioritering avfolktandvårdens utbyggnad av barn- och ungdomstandvården. Detta har medfört ensuccessivt växande vuxentandvårdsandel för folktandvårdens tandläkare.UtveckUngen av tandhälsan hos barn och ungdomar har inneburit ett successivtminskande krav på vårdsresurser inom denna sektor och en ökad möjUghet förfolktandvården att överföra dessa resurser till vuxentandvårdssidan. Dennautveckling komraer att fortsätta raer eller raindre autoraatiskt - även iStockholm, och Malmö-och utan stöd eller behov av styrande regler,under förutsättning att distriktstandvårdens numerär upprätthålles. Reellt vårdbehov bland de vuxna och inte politisktönskvärda organisationsstrukturer bör vara vägledande för återstående,nödvändig resursuppbyggnad inom vuxentandvårssektorn. Mot bakgrund av vad ovan anförts kantandläkarförbundet inte tillstyrka utredningens förslag, att folktandvården ivarje landstingsområde skall i lag åläggas tillhandahålla avvuxentandvården där. : 1 nuvarande läge ärdet resursslöseri att överflytta befintlig fungerande privat tandvård tilloffentlig regi. Om folktandvården skall byggas ut till den omfattning 1973 årsreformbeslut innebar och saratidigt garanteras en expansion av den förebyggandetandvården föreslår STHF att det sker i förra av tandhygienisttjänster. Sjukhustandvården(referat) , , , ,, , ,, läns landsting, landsting,, läns lanchting, och länslandsting, , läns landsting, länslandsting, , ,, , länslandsting, , , kommun, TCO ochSveriges tandläkarförbund tillstyrker TU 78:s förslag. Sociahtyrelsen, Spri och länslandsting, och tandläkarförbundtillstyrker dessutom förslagen från utredningen om sjukhustandvårdensorafattning, inriktning och arbetsuppgifter. Kriminalvårdsstyrelsen:Patienterna inom kriminalvården till övervägande 1984/85:79 123 Detta påverkar bl.a. salivavsöndringen vilket ikombination med speciella sociala förhållanden ger kraftig kariesaktivitet. Denmuskeloro som kan uppstå i tuggmuskulaturen till följd av s.k."uppåtjack" medför en abnorm nötning av tandkronorna samt frakturerav tandkronor. Patienten har ofta tandvårdsskräck. De har ofta bepatit B medåtföljande smittrisker. Ansvaret för ligga hos kriminalvårdsverket. Åven omtandvårdssituationen förbättrats får landstingen gärna medverka till attanstalterna får den tandläkarhjälp som behövs. RRV: Måste innebära en minskning av kapaciteten ivu.xentandvården i övrigt. UHÄ: TiUstyrker i allt väsentligt förslagen frånutredningen om sjukhustandvårdens omfattning, inriktning och arbetsuppgifter. Spri: Anser det angeläget att landstingenstandvårdsansvar även gäller vid vård på institution. Spri biträder STOIA:smålsättning. Spri betonar att institutionstandvården inte bör utvecklas tiU enegen specialitet inora tandvården. Genora att lägga vårdansvaret påfolktandvårdens distriktstandvård i saraverkan med privattandläkare finnsmöjlighet att uppnå kontinuitet i vårdhänseende också vid omhändertagandet påinstitutioner. Viktig i profylaxhänseende. Goda förutsättningar att med ringainsatser i tandsjukvård bibehålla en tillfredsställande tandhälsa underinstitutionstiden. Driftansvaret för tandvården vid institutionerna bör åvilafolktandvården. Spri vill också i detta sammanhang oranämna detarbete som pågår meUan , och Spri vad avser utveckling av en raodell för organiseradtandvård för de äldre. Arbetet har viss betydelse för hur institutionstandvårdenorganiseras. I tandhälsoarbetet utgår man ifrån att man med relativt ringainsatser kan bibehålla de äldres tandhälsa långt upp i åldrarna. De åtgärderman därvid tänker vidta är regelbundna tandhälsokontroller ochprofylaxinsatser. Som direkta patientinsatser diskuteras uppsökande verksamhetbland den del av de äldre som själva inte söker tandvård. Denna grupp ibefolkningen kommer att särskilt erbjudas tandläkarbesök, enkel profylax etc.Om särskilda skäl föreligger kan vård erbjudas vid institutionstandkliniker. Till följd av pågående tandhälsoförbättring ilandet kommer patientema inom instilutionstandvården att successivt få enbättre tandstalus än lidigare. Genom tandhälsobevakning och profylaktiskaåtgärder bör den enskilde patientens tandhälsa kunna bibehållas. Den redanetablerade tandläkarkon-takten/kontakten med profylaxpersonal bör här vara tillfördel för behandlingen. Insatserna kan snabbt igångsättas, kanske redan innanpatienten kommer till institutionen. Tandvården bör också ses som en del i dentotala rehabiliteringen av ptienten. Om patienten omhändertas avtandläkarperso-nal som också är verksamma i allmäntandvård bör detta positivtkunna bidraga vid återgången till ett normalt liv. Ettskäl som också talar för att vårdansvaret för institutionspatienterna bör 1984/85:79 124 åläggasdistriktstandvården i samverkan med privatpraktikerna är det resursöverskottsom finns inom tandvården. Om institutionstandvården åläggs en distriktstandklinikkan flera personer än vid en separat verksamhet medverka i denna vård, dettahar driftsmässiga fördelar. Vid sjukdora bland personal kan ex. oraflyttningargöras. Insatserna vid institutionerna kan också ökas vid tider dådistriktstandvården har särskilt svårt att rekrytera patienter, vid skollov,fredagsefterraiddagar etc. Endast då patientunderlaget är så stort attsärskild personal kan svara för institutionens tandvård, inkl. profylax, bördetta övervägas. Vissa patienter har betydande tandvårdsproblemunder sin institutionsvistelse. Sjukdom, handikapp, försvagad motståndkraftra.m. gör behandUng-en/rehabiliteringen i många fall vansklig. För att kunna gedessa patienter en fullgod vård är det av avgörande betydelse att landstingenhar en väl organiserad tandvårdsorganisation och att framför allt personalenhar en härför adekvat utbildning. Spri biträder i detta avseende ST01A:ssynpunkter om tandläkarens uppgifter och utbildning men vill betonanödvändigheten att utbildningsinsatser även bör gälla vårdpersonalen iallmäntandvården och övrig personal vid institutionerna som får kontakt medberörda patienter. : Åven patienter intagnavid enskilda vårdhem som landstingen har avtal med. Huvudregeln: skötas av landstingsanställdpersonal. I vissa fall träffa avtal med enskUda vårdgivare. Intagna vidvårdinstitutionerna bör omfattas av tandvårdsförsäkringen. Huvudmännen beslutarom avgift. Tandvårdsansvarel för intagna vid vårdinstitutioner för missbrukarebehöver ut. läns landsting: Genom att landstingetåläggs att svara för att alla får en god tandvård behövs inte någonsärreglering för patienter på vårdinrättningar. Göteborgsoch : Vissa oklarheter. : Viktigt attframhålla att patientens munhälsa ska bibehållas på en så hög nivå sompatientens situation i övrigt tillåter. Vårdprogram skall utarbetas medangivande av vissa övergripande vårdmål och metoder så att sjukhustandvårdensresurser kan anpassas på rätt nivå. : Tandvården försärskilda patientgrupper eller patienter som orafattas av sjukhustandvården harraedtagits i 1975-års plan för länets folktandvård. För dimensionering ochinriktning av nämnd vård utfördes en inventering. Målsättningen förinventeringen var att ge dessa patienter en så adekvat tandvård ochtandhälsovård som behovet påkallar och omständigheterna i övrigt medger. Hänsynskulle också tas till patienternas fysiska och psykiska förutsättningar attmotta och tillgodogöra sig tandvård liksom att den meddelade tandvården fallerinom ramen för en rimlig kostnad. Undersökningarnavisade att den genorasnittliga tidsåtgången för tand- 1984/85:79 125 vårdsbehandlingav långvårdspatienter i princip var dubbelt så lång i förhållande tUl vad sombetraktats som normalt för övriga delen av vuxna befolkningen.Långvårdspatienternas behov av hjälp med munhygien var också mycket påtaglig.Drygt 60% av patienterna klarade inte att själva orabesörja denna viktigadetalj. Med utgångspunkt från näranda inventeringutformades riktlinjer för särskilda patientgruppers tandvård. Inom varjetandvårdsregion (inalles tre i länet) fick en sjukhustandläkare ansvaret att setill att inneUggande och hemsjukvårdspatienter får en adekvat tandvård. Ansvaret gäller också omsorgsvårdens patienter. flesta fall utför distriktstandläkarna såväl undersökning sombehandling vid egna mottagningar. Tandvård under narkos utföres dock endast vidde speciella sjukhustandklinikerna. I vår undersökning konstaterade vi också ett stortbehov av munhygien hos dessa patienter. Det har vi försökt åtgärda genom attinrätta tandhygienist-och profylaxtandskötersketjänster. En viktig uppgift förpersonalen inom sjukhustandvården är att informera och bistå den berördasjukvårdspersonalen när det gäller patienternas dagliga munhygien. Erfarenheterna från länöverensstämmer i stort sett med vad som frarakorarait i och isocialstyrelsens utredning. vill dock ytterUgareunderstryka, att samhället bör på ett mera aktivt sätt än medverkatill att hjälpa sjukhustandvårdens patientgmpper. De har på olika sätt dubblaproblem i en tandvårdssituation. Man vet också att många av dessa patienterlider av muntorrhet på grund av försämrad salivproduktion. Orsaken till dettaär förutom åldersförändringar även medicinering. För att extratandhälsovårdande insatser kan insättas i dessa fall erfordras brakommunikation mellan sjuk- och tandvårdspersonal. Tandvårdspersonal verksamma inom sjukhustandvårdenbör också få en vidareutbildning i vissa allmänmedicinska ämnen.