prop · G803213 · 1984-12-31 00:00:00 — Detta innebär att den tänktasjälvregleringen närmast får ses som en systematisering och rationalisering avresursinstanserna. NDM skallutgöra den fasta punkten och förstärkas. Det är realistisktatt räkna med att antalet branschregler som tas fram totalt sett inomnäringslivet inte kommer att överstiga 5-7 . Tyngdpunkten isjälvregleringsinsatserna kommer i stället att ligga på information samtrådgivning och konfliktlösning i enskilda fall. Huvudansvaretför informationen, som måste upprepas med jämna mellanrum, bör vila påbranschföreningar och lokala/regionala organisationer. Tillsyn ochövervakning är centrala funktioner också i ett självregleringssystem. Ipraktiken utövar branschföreningarna och de lokala/regionala organisationernaen omfattande tillsyn över de egna medlemmarnas göranden och låtanden påmarknaden. Ärendena initieras ofta genom påpekanden av konkurrenter. Något behov av utomrättsligasanktioner har inte visat sig föreligga i praktiken. Del räcker med att"skramla" med de rättsliga vapnen och hänvisa till existensen av KO. En vidareutveckling av det godalokala samarbetet med konsumentvägledare framstår som ett av de mest angelägnaoch konstruktiva utvecklingsinitiativen för konsumentpolitiken. Kommitténs tankar har mötts med positivt gensvar vidremissbehandlingen, även om några ansett det vara svårt att bedöma denkonkreta 1984/85:213 21 Sålunda delar KOV uppfattningen all det ärönskvärt med en utvidgad självsaneringsverksamhet inom näringslivet somkomplettering till verkels styrmedel på konsumentområdet. Verket å sin sida ärvilligt att diskutera olika samarbetsformer för verksamheten. Samarbetet skallinte nödvändigtvis ha som utgångspunkt det i viss mån oklara begreppet styrmedel.Det är också angeläget alt näringslivet i ökad omfattning lar egna initiativoch utreder uppkommande konsumentproblem inom visst område saml utarbetarnormer - om sä behövs - för att lösa problemen. KOV skall sålunda inte i varjesammanhang behöva initiera och prioritera sådana åtgärder även om verket, somnyss nämnts, är villigt att samarbeta i sådana frågor. KOV instämmer i kommitténs bedömning att verket inte harresurser för mera omfattande och återkommande informationsinsatser lillföretagen om riktlinjer och rikllinjeregler och att det därför i huvudsak fårankomma på näringslivet att svara för detta. Liksom beträffande övrig självsaneringsverksamhetuttalar sig KOV dock självfallet vara berett att samarbeta även i dettahänseende inom ramen för tillgängliga resurser. NO är positiv till att näringslivet genomsjälvsaneringsverksamhelen i ökad utsträckning tar ansvar för sina åtgärder påmarknadsföringsområdet. En central normgivning bör dock inte ses som detprimära sättet för sanering. Bättre information till företagen om påvisadekonsumenlproblem och rådgivning om tänkbara lösningar kan ofta varatillräckligt. Som påpekas av kommittén kan även olika former avsjälvreglerande åtgärder av normativ karaktär, på samma sått som normeringgenom riktlinjer, medföra vissa risker frän konkurrenssynpunkt. Det finnsdärför anledning för NO all ägna uppmärksamhet åt utvecklingen på detta område. Från ARN:s sida pekas på möjligheten alt inom ramen forellsjälvsane-ringssystem få till stånd en bättre reklamalionshantering frånnäringslivels sida. Produktåterkallelsekommitlén vill, i del läge dess arbetedå nått, endast uttala att styrmedel i form av en sådan självreglering undermyndighels-kontroll som det här gäller väl kan förtjäna att övervägas,åtminstone på vissa produktområden och i vissa särskilda hänseenden. NDM framhåller att näringslivets roll när det gäller attfrämja god affärssed på marknadsföringsområdet mäste ses i ett vidareperspektiv än kommittén troligen mot bakgrund av direktiven - ansett sigkunna göra i betänkandet. Kommittén har i huvudsak uppmärksammat självregleringi form av intern normbildning och normövervakning inom näringslivet. Avtradition förekommer inom såväl företagen som näringslivets organisationerinternaktivileter av många andra slag för att befästa och vidareutveckla godaffärssed i marknadsföringen. från funktionell synpunkt ulgör även dessaaktiviteter, helt eller delvis, konsumenlpoliliska styrmedel och en form av självreglering.Man saknar också en diskussion av självregleringens förutsättningar, svagheteroch styrka. Prop.1984/85:213 22 Avslutningsvis framhåller NDM att den ställer sig bakomkommitténs uttalanden om näringslivets huvudansvar för att marknadsföringenbedrivs på ett tillfredsställande sätt från bl. a. konsumentsynpunkter liksomförslagen om ökade interna aktiviteter för all främja dessa mål och attdelegationen följaktligen är beredd att även i fortsättningen själv aktivtmedverka i strävandena att befästa och stärka inlerninsatserna från företagenoch från näringslivets organisationer i syfte att vidareutveckla god affärssedpå marknadsföringens område. SHIO-Familjeföretagen ställer sig bakom RLK:s uttalande omnäringslivets ansvar för att marknadsföringen bedrivs pä etttillfredsställande sätl ur bl. a. konsumentsynpunkt liksom förslagen om ökadeinterna aktiviteter för att främja dessa mål. SHIO-Familjeföretagen företräder44 branschförbund och många av dessa har långt gående etiskaoch/eller konsumentskyddande regler för marknadsföring, reklamationer och garantier.1 likhet med NDM och övriga näringslivs- och branschorganisationer ärorganisationen beredd att även i fortsättningen aktivt medverka i strävandenatt befästa och stärka inlerninsatserna frän företagen och näringslivetsorganisationer i syfte att vidareutveckla god affärssed på marknadsföringsområdet. , instämmer i NDM:s yttrande, bakomvilket står bl. a. också SI och SGF liksom . För egen del vill jag framhålla följande. anlogs lagen om otillbörlig marknadsföring. Dengav uttryck för uppfattningen att det, vid sidan av konsumentupplysning, fannsett särskilt framträdande behov av rättsregler som direkt skyddadekonsumenterna mot ohederliga eller på annat sätt skadliga metoder i reklam ochmarknadsföring (prop. 1970: 57 s. 57 ff.). Föredraganden uttalade därvid altbrister i lagstiftning och övervakning från det allmännas sida i vissutsträckning avhjälpts genom självsanerande verksamhet i näringslivets egenregi. Internationella handelskammarens grundregler för reklam, och den normbildningsom hade ägt rum genom Näringslivets opinionsnåmnds praxis, hade, uttaladesdel, spelat en stor roll i detta sammanhang. I sen tid hade opinionsnämndensverksamhet kompletterats med andra initiativ från näringslivets sida. a.hade pä försök inrättats en anmälningsbyrä för marknadsföringsåtgärder. Vidarehade införts ett syslem med ansvariga reklamutgivare för intern kontroll avreklambyråernas produktion. Dessa frivilliga insatser var enligl föredragandenvärda erkännande men hade visat sig otillräckliga. De normer som var inneslutnai Internationella handelskammarens grundregler och som hade utbildats avNäringslivets opinionsnämnd både inom och utanför grundreglernastillämpningsområde representerade visserligen en jämförelsevis hög etiskstandard. Men var svagheterna i självsaneringssystemet uppenbara.Konsumentintressena var visserligen dämera företrädda inom opinionsnämnden mendenna dominerades fortfarande av representanter för företagarintressen. 1984/85:213 23 Vidare saknade den i stort sett egentliga sanktionsmedel.Det hade dessutom visal sig att nämndens avgöranden ofta hade svårt all trängaut. Mot denna bakgrund förklarade föredraganden sinprincipiella inställning vara att samhället bör ha ett förstahandsansvar förall en god etisk standard iakttas i reklam och marknadsföring. Lagstiftningenborde vara så avancerad som behövdes för att den skulle kunna utgöra grundvalenför utbildandet av fullt tillfredsställande normer, och normbildningenborde vara en uppgift för offentliga organ. Tillräckliga sanktionsmedel bordeställas lill förfogande för dessa organ. Lagen om otillbörlig marknadsföringutformades med beaktande av detta. För de närmare avvägningar som skedde hänvisar jag allmäntlill prop. 1970:57 med förslag till lag om otillbörlig marknadsföring, m.m.Stånd-punklstagandel ledde till alt upphörde ochall det allmännas organ marknadsrådet, numera MD, tog över den dömandefunktionen. Den exekutiva uppgiften fick KO som kopplades samman meddet undersökande organet, KOV. Regler började i allt bredare omfattning tasfram genom del allmännas försorg. Systemet med riktlinjer, överenskommelsermellan KO och olika branscher m.m., producentpåverkan i enskilda ärenden samttvingande beslut av MD i individuella fall vidareutvecklades. Jag har tidigare (2.1) lämnat en bakgrundsbeskrivning ifråga om konsumentpolitiska mål och medel. Som då uttalades ligger, enligtstatsmakternas formulering vid tillkomsten av nuvarandemarknadsföringslag, del principiella ansvaret för produktutveckling ochmarknadsföring hos de enskilda företagen. De närmare formerna förproducentpäverkan måste allmänt bestämmas mot bakgrund av detla. Grundtankenär, som den beskrevs , att myndigheterna visserligen måste ha möjlighettill tvängsvisa ingrepp. De önskvärda förändringarna av företagens beteendenbör dock så långt som möjligt genomföras pä grundval av frivilliga åtagandenfrån företagens sida. Utvecklingen under 1970-lalel torde rent praktiskt fåsägas ha lett till att initiativ för att klara upp konsumentproblem numera intetas pä samma breda och systematiska sätl inom näringslivet som före tillkomstenav lagen om otillbörlig marknadsföring. För mig är det visserligen uppenbart alt det principiellaställningstagandet var riktigt. Del allmänna bör ha ettförstahandsansvar för den etiska standarden i marknadsföringen - i den meningenall en lagstiftning måste finnas som ger ett tillräckligt utrymme föringripanden. 1 den bemärkelsen är del principiellt sett inte tillräckligt allförlita sig uteslutande på initiativ inom näringslivet. Lagstiftningen innebärdock inte att företagen avlyfts sitt eget förstahandsansvar för marknadsföringm. m. ulan är endast del medel som mäste finnas till hands når det enskildaföretaget inte fullgör sina skyldigheter. Eftersom riktlinjesystemet enliglmitt förslag skall föras vidare är det med hänsyn till den nämndautvecklingen påkallat att närmare pröva frågan om näringslivets initiativ föratt ta sill ansvar. 1984/85:213 24 Vi har byggt upp ett syslem som på grundval averfarenheterna lagstiftningsbeslut förenar behovet av tillgångtill tvingande sanktioner och möjlighet till normbildning i del allmännas regimed de fastslagna principerna om förelagens förstahandsansvar och omfrivilliga åtaganden som del primära alternativet. Med ell sådanl system är detviktigt att arbetsfördelningen mellan det allmänna och näringslivet avvägsriktigt. Utvecklingen har här lett till att KOV i mycket betydande omfattningfått axla bördan av alt ta initiativet i fråga om att identifiera konsumentproblemsamt att driva dem till en lösning. Verket har fäll en alltmer arbetskrävanderoll som aktör på ett område där del förut fanns ett betydande mått avinitiativ inom näringslivet och ett systematiskt sätl att angripa problem.Samtidigt är KOV:s resurser begränsade medan utbudet av varor och tjänster ärsynnerligen omfattande. Detta har skapat en obalans till nackdel förkonsumenterna. Mot denna bakgrund är del enligl min mening nödvändigt attöverväga en ändrad rollfördelning på marknaden. Vi måste söka en koppling, intetill läget då rollen som aktör i princip åvilade näringslivetensamt, utan till en balanspunkt där vardera sidan tar sin andel av initiativentill åtgärder och av genomförandet, sett efter vad som är rimligt, praktisktoch effektivt frän samhällssynpunkt. Företagsinitiativ av detla slag kallas ofta försjälvreglering eller självsanering. Båda begreppen leder tanken väl snävt.Begreppet självreglering används vanligen för normframtagning i enskild regi.Emellertid är del alls inte en självklarhet all man i alla lägen skall övervägaen regelframtagning för att lösa förekommande konsumentproblem. En sådan metodär nämligen ofta mycket resurskrävande. De möjligheler som i övrigi slår lillbuds kan i det enskilda fallet visa sig ge både bättre och snabbare utbyte, närman behöver korrigera beteenden pä marknaden. I andra fall, åter, kan enregelframtagning vara del mest ändamålsenliga medlet. Också begreppetsjälvsanering år ägnat att missleda tanken. Det är lätt att uppfatta detla somett krav, visserligen på att aktiva ätgärder skall vidtas av företagen självamen med inriktning endast på vad som kan uppfattas som grövre avarter avmarknadsföring. Erfarenheterna visar emellertid tydligt att problem frånkonsumentsynpunkt kan vara påtagliga och besvärande också av helt andraorsaker, som inte har med sädana aspekter att göra. Mot den här bakgrunden väljer jag att i fortsättningentala om näringslivets egenåtgärder Jör att lösa konsumentproblem. hål mig vidare slå fast alt jag givelvis är medveten omalt del inom näringslivet sedan lång lid vidtas en mängd åtgärder för attfrämja relationerna till konsumenterna. Detla gäller både på företagsnivå,genom lokala föreningar, centralt och på annal sätt. Vidare är jag väl medvetenom det arbete näringslivet lägger ned på förhandlingarna med KOV om framtagandeav riktlinjer och branschöverenskommelser samt i övrigt. Vad jag här lalar omär i stället mer systematiserade insatser från näringslivets sida Prop.1984/85:213 25 för att spåra upp konsumentproblem och för att lösa dem.Därvid kan det också röra sig om en systematisering och rationalisering avföretagens resursinsatser, pä sätt som framhållits vid remissbehandlingen. Innan jag går närmare in pä de skäl som talar för all detallmanna nu bör formulera ett sådant synsätt som ett led i konsumentpolitikenvill jag betona att sökandet efter en bättre balanspunkt vid arbetsfördelningenmellan det allmänna och näringslivet givetvis inte skall rubba grunderna fördel nuvarande systemet. Jag har redan sagt alt den nuvarande lagstiftningen ärnödvändig. Detta gäller också i fråga om den institutionella ramen, där KOV/KOoch MD trätt in i stället för de funktioner som fanns . Däremot kansägas alt utrymmet för egenåtgärder för att lösa konsumentproblem ter sigsärskilt stort när man som i vårt land har ett rättsligt omfattande ochgenerellt system som täcker i princip hela marknaden. Genom detta kan man, därnäringslivels självreglering m.m. inte leder till avsedda effekier, inom ramenför gällande system för producentpåverkan pröva frågan om ingripanden från detallmännas sida. För den ändrade rollfördelningen talar redan den förutnämnda grundprincipen om förelagens förstahandsansvar för produktutvecklingoch marknadsföring. Det ligger i sakens natur att ett sådant ansvar måste gällaockså i relationerna till konsumenterna samt vid valet och utformningen avkonkurrensmetoder. Del år då naturligt och angeläget att man inom näringslivetfortlöpande tar initiativ för att så långt som det är möjligt rätta till feloch brister av konsumenlpolitisk betydelse. Förekomsten av det rättsligtbaserade systemet skall som tidigare berörts alltså inte ses som att detallmänna tagit över förstahandsansvaret för att korrigering av olämpligamarknadsbeteenden kommer till stånd. I del enskilda fallet kan mycket välinitiativet att i systematiskt ordnade former uppnå delta, samt de mestadekvata medlen för del, finnas inom näringslivet. Detta gäller inte baraprincipiellt. Också praktiska skäl talar härför, med tanke på företagensdirektkontakter med köparna. Jag har således något av den uppfattning som bl.a. en företrädare för formulerat sålunda, alt det ärdags att näringslivsorganisationerna skiftar roll i konsumentpolitiken tillall bli också subjekt, med rätt och skyldighet alt ta initiativ. Som ännu en utgångspunkt för diskussionen om hurnäringslivets egenåtgärder bör utvecklas står det självklara värdet för ettföretag av alt ha goda kundrelationer. En bra förmåga till kontinuerligmarknadsanpassning efter konsumentbehovet är en del av det enskilda företagetsstyrka i konkurrensen med andra. Marknadsanpassningen som konkurrensmedel ärdock alls inte avgränsad lill de i sig viktiga frågorna om pris, kvalitet ochanvändbarhet. I del utbud som profilerar det enskilda företaget på marknadeningår också så betydelsefulla frågor som bl. a. service, reklamations-hanteringoch en tydlig intern ansvarsfördelning inom företaget när del gällerkundkontakterna. Samordnade insatser från näringslivsorganisationernas sidaför att uppmuntra en tävlan om smidiga konsumentrelationer tillhör deegenåtgärder som jag finner önskvärda och påkallade. 1984/85:213 26 Jag nämnde förut alt redan KOV:s trängda resursläge gördet nödvändigt att överväga en ändrad rollfördelning. Detta läge innebär att vipä sikt närmar oss en brytpunkt, då det gäller verkels möjligheter tillinsatser i form av riktlinjer. Vi måste av hänsyn också till detstatsfinansiella läget ompröva den fortsatta färdvägen. Det torde i framtideninte vara möjligt för statsmakterna att i samma breda omfattning som under desenaste tio åren söka lösningar av konsumentproblemen just genomregelframtagning i det allmännas regi. Denna aspekt har berörts också i RLK:sarbete. Även en annan möjlig fördel med fler egenåtgärder börframhållas. Förhandlingssystemet i anslutning till bl. a. MFL, däribland KOV:sriktlinjeverksamhet, har en flexibilitet som medger alt angelägnakonsumenlbe-hov kan tillgodoses genom lösningar som är mer företagsanpassade ånvad som kan vara möjligt med straffsanktionerade regler. är all formav offentlig regelframtagning förenad med vissa problem. Jag vill härvidlagpåminna om uttalanden som gjordes då propositionen 1984/85: 32 om riktlinjerför det framtida arbetet mol ekonomisk brottslighet m. m. beslöts. Vid sin anmälan för regeringen anförde (s. 29) därvidchefen för bl. a. följande, som visserligen närmast togsikte på ätgärder mot ekonomisk brottslighet men som har bäring även i det nuaktuella sammanhanget. Han uttalade alt näringslivets intresse av en sundföretagsamhet visar sig också i att man inom ramen för olikabranschorganisationer och andra sammanslutningar genom frivilligaöverenskommelser och på annat sätt verkar för att upprätthålla vissagemensamma, grundläggande normer för näringsverksamhetens former och innehåll.Av stor betydelse är också den kontroll som sker genom sädana som berörs av ettvisst företags verksamhet. Sådan normbildning och kontrollverksamhet (självsanerandeätgärder) har, anfördes det vidare, uppenbara fördelar i förhållande tillstatligt sanktionerade regler och kontroll av myndigheter. Föredragandenpekade därvid på all förulsäitningarna för en snabb och smidig anpassning tillnya förhållanden är större. Vidare underlättas kontrollen genom att denförläggs närmare de konkreta verksamhelerna. Behovet av formella repressivasanktioner minskar. Enligt föredragandens mening är därför självsanerandeätgärder all föredra framför överordnad samhällelig normbildning och kontroll. Föredraganden fortsatte dock med att framhålla attsjälvsanering kan bli effektiv endast om den stöds av ändringar iden offentliga regleringen. Självfallet måste man också från fall till fallpröva om åtgärder som avlal, branschetiska regler och liknande är tillräckligteffektiva eller om de behöver kompletteras eller ersättas med en överordnadsamhällelig normbildning och kontroll. Enligt föredraganden är det vidareviktigt att beakta att näringsidkarna har kunskaper och förmåga att anpassa sigtill de krav som gäller för verksamheten. De överträdelser som förekommergrundas långt ifrån alltid pä ett medvetet kalkylerande. är det istället okunnighet och slarv. Det är därför angeläget att söka upprätthälla enhög kunskapsnivå och kompetens bland näringsidkarna. 1984/85:213 27 På grund av det anförda anser jag alt vi nu klart börformulera som en angelägen konsumenlpolitisk målsättning alt det på marknadenskall förekomma ett stort inslag av initiativ inom näringslivet för att spårakonsumentproblem samt av ylteriigare egenåtgärder för att lösa dem. Ett påtagligtvidgat område för insatser av detta slag skapar ett ökat utrymme pä KOV:sarbetsfält för verket att omfördela resurser lill de särskilt prioriteradeområdena. Delta framstår som mycket betydelsefullt. Sammantaget finner jag delvara starkt önskvärt att utvecklingen nu påtagligt skjuter fart. Allmänt settbör detta innebära att näringslivet dels tar ell betydligt mer aktivt ansvarför att nuvarande regler och överenskommelser följs, dels påtagligt ökarinitiativen för att höja den etiska standarden m. m. på också andra områden. Jag anser det knappast möjligt och i vari fall olämpligtatt söka läsa en ram och dess innehåll i fråga om nämnda åtgärder. Dedirektiv som redan gäller för KOV:s arbete lägger på verkei uppgiften att varamed och driva utvecklingen samt att pröva om den går i rätt riktning och medden takt som är möjlig. Liksom bör verket mer fritt pröva metodvalet.Det saknas alliså anledning att på denna punkt sälta upp riktmärken somriksdagen eller regeringen slår fast. Som ullryck för ett av regeringenskonsumentpolitiska mål fär dock den inriktning, som jag här allmänt skisserarsom angelägen, sin betydelse. Från den utgångspunkten har det ett praktisktvärde att nämna exempel på konkreta initiativ som kan aktualiseras i fråga omnäringslivels egenåtgärder för att kartlägga och lösa konsumentproblem. Vilkeneller vilka åtgärder som bör komma i fråga i del enskilda fallet är givetvisberoende pä marknadens utseende, arten av nyitigheter, distributionsformernaoch säljsiluationerna m. m. Tillunderlag för egenåtgärder kan ligga statistik inom företagen över brister ochreklamationsorsaker. Egenåtgärder inom näringslivet kan också aktualiseras påområden där KOV uppmärksammat olika konsumentproblem, som verket kan delge denberörda branschen. Interna rutiner för bl.a. kontroll av funktionen hos enprodukt m.m. kan förstärkas. Efter-kontroll i någon form kan aktualiseras.Enskilda företag kan i ökad omfattning samråda med centralanäringslivsorganisationer e.d. om regettolkning m.m. Näringslivets sakkunskapkan i vissa fall användas utan all man bygger upp en sådan också hos KOV. Rutinerför kritisk annonsgranskning kan förbättras hos de företag som inte anlitarreklambyråer med särskild annonskoniroll. Problemen med reklam till barn ochungdomar kan angripas på central organisationsnivå, l.ex. när det gällerdirektreklam, s.k. okynnesleveranser, samlarserier och postorderförsäljning avriskabla produkter. Vidare kan prövas enhetliga rutiner förreklamationsbehandling. Serviceföretagens system för alt tillförsäkrakonsumenterna snabb och punktlig service kan ses över. Frivilliga märkningssyslemför avgränsade varuområden, där KOV har del primära myndighetsansvaret, kanprövas i ökad Prop.1984/85:213 28 Rutiner kan upparbetas för att snabbi avlägsnafrån marknaden sädana produkter som MD förbjuder saluhållandet av. Särskiltviktiga är åtgärder på central nivå inom näringslivet för all löpande fä utinformation lill förelagen i fråga om konsumentpolitiska ställningstaganden,regler och ingripanden. Åtgärder för att framtagna standarder följs behövs också,liksom åtgärder för konfliktlösning samt rådgivning. All starta debatt ochopinionsbildning saml alt anordna utbildning och dela varandras erfarenheterkan vara verksamma medel, vilka kan stimuleras inom bl. a. näringslivetsorganisationer. Egenåtgärder skulle även kunna avse åtaganden att utarbetaegna informationssystem utifrån övervägandena i varuprovningskommitténs betänkande(SOU 1982:38). Som redan har nämnts är del vidare av särskild vikt attnäringslivet aktivt följer upp efterlevnaden av riktlinjer och branschöverenskommelserm. Jag anser att det är viktigt alt man söker utforma säenkla och praktiska system som möjligt när del gäller egenåigärderna. vare sigde får formen av regelframtagning eller andra aktiviteter. Särskilt om de skallfungera hos det enskilda förelaget redan i de löpande kundkontakterna är dettabetydelsefullt. Därmed är del också viktigt att kommunikationsvägarna inomföretaget fungerar nog smidigt och snabbt. Erfarenheterna i RLK:s arbete visarbl.