prop · G80389 · 1984-12-31 00:00:00 — Ur utbildningssynpunklinnebär en sådan uppdelning enligt styrelsens mening att vissa specialiteteroch sjukhuskliniker orimligt belastas av tjänstgöringen. Enligtsocialstyrelsens uppfattning bör därför frågan om företagshälsovård somspecialitet samt dess inriktning, omfattning och ev. samordning mednäraliggande specialiteter, prövas i samband med en total översyn avvidareutbildningen av läkare. a. landstingen iUppsala, och , och län framhåller liknandesynpunkter och är tveksamma till möjligheterna att i tillräcklig omfattninganordna utbildningsplatser och tillhandahålla handledning. ,, KFO och KAB är också tveksamma till möjligheterna att anordna praktik ochställa handledningsresurser till 1984/85:89 143 förfogande i erforderlig omfattning. föreslår att frågan om inrättande av FV-block i företagshälsovårdrespektive frågan om kostnadstäckning utreds ytterligare. 5AF ocharbetarskyddsstyrelsen anser att det kan vara svårt att skapa möjlighet tilltjänstgöring under handledd utbildning i företagshälsovård. 11.2 Utbildning för företagssköterskor Den framlida sjuksköierskeutbildningen bör enligtutredningens uppfattning förbereda företagssköterskorna för ett vidgatarbetsfält. Utredningen föreslår att vidareutbildningen utökas till att omfatta40 poäng och bygga på den nya grundutbildningen för sjuksköterskor som omfattar80 poäng inom hälso- och sjukvårdslinjen i högskolan. Utredningen föreslår attUHÄ i samråd med arbetarskyddsslyrelsen och utreder denärmare förutsättningarna att anordna företagssköterskeutbildning som reguljärhögskoleutbildning vid landslingens vårdskolor. Flertalet remissinstanser sombehandlat denna fråga. a. samt landstingen iÖstergötlands, , , och län, pekar på attden föreslagna vidareutbildningen i flera avseenden sammanfaller med nuvarandevidareutbildning i öppen hälso- och sjukvård'. Arbetarskyddsstyrelsen instämmeri utredningens förslag till förändring av uppläggningen av företagssköterskeutbildningen,men betonar vikten av att den praktiska tjänstgöringen får motsvarande innehålloch betydelse som den f. n. har. Den planerade dimensioneringen av utbildningenbör därför enligt styrelsens mening ses i förhållande till tillgången pålämpliga praktikplatser. ställer sig tveksam till att en päbyggnadslinjei företagshälsovård specifikt för sjuksköterskor inrättas. Skälet anges varaatt verksamhetsområdet i stor utsträckning är detsamma som det päbyggnadslinjeni öppen hälso- och sjukvård förbereder sjuksköterskorna för. Styrelsenframhåller också att verksamhetsområdet inte är större än att högst avantalet sjuksköterskor beräknas vara verksamma inom det. Enligt socialstyrelsensmening kan en alltför snäv inriktning och specialisering försvära rekryteringentill hälso- och sjukvårdens olika delar. Därigenom kan sjuksköterskornasmöjligheter att pä ett flexibelt sätt verka inom olika delar av hälso- ochsjukvården försämras. anser vidare att den nuvarandevidareutbildningen inom öppen hälso- och sjukvård bör ligga till grund förtjänstgöring som företagssköterska. De speciella utbildningsinsatser som krävsför företagshälsovård bör generellt kunna genomföras som efterutbildning. Detkan t. ex. gälla enstaka kurser inom den kommii-nala högskoleutbildningens ram. UHÄ ifrågasätter om landstingen skall gesutbildningsansvar för annat än det egna ansvarsområdet, nämligen hälso- ochsjukvården. Ämbetet föreslår att man som huvudalternativ till den nuvarandeutbildningshuvud- 1984/85:89 144 mannen bör pröva att låta den statliga högskolan svara förverksamheten. Enligt UHÄ: s bedömning förefaller ett poängtak kring 20 att vararimligt, om utbildning skall bedrivas som en av inrättadpåbyggnadslinje. SAF är kritisk till de förslag som förts fram angåendeutbildningsvägen för företagssköterskor. Ett genomförande skulle kunna starktbegränsa antalet sjuksköterskor som kan söka tjänst inom företagshälsovården iframtiden. TCO biträder utan närmare motivering utredningens förslag. 11.3 Utbildning för företagssjukgymnaster Flera remissinstanser bedömer det som mycket angeläget attutbildningskapaciteten för företagssjukgymnaster ökar. Enligt UHÄ:suppfattning är det samlade behovet av grundläggande utbildning och påbyggnadsutbildningför sjukgymnnaster väsentligt större,än vad högskolan avolika skäl förmår tillgodose. Tillsammans med de personella och andra resursersom arbetarskyddsstyrelsen förfogar över bör dock enligt ämbetets meningutbildningskapaciteten kunna öka. UHÄ anför att ämbetet kommer att taställning till det samlade behovet av påbyggnadsulbildning för sjukgymnastermen är redan nu berett att tillstyrka vidareutbildning med inriktning motföretagshälsovården. anser att en påbyggnadsulbildningom 20 poäng för sjukgymnaster i företagshälsovård bör ha samma huvudinnehållsom deii nuvarande företagssjukgymnaslutbildningen. Inriktningen bör vara enfördjupning av de ämnen som ingår. Föreningen teknisk företagshälsovård bedömer det somangeläget alt resurser tillskapas sä att utbildningskapaciteten förföretagssjukgymnasterna ökas till att motsvara marknadens behov. understryker behovet av en utökadutbildningskapacitet för sjukgymnaster både i grundutbildning och förföretagshälsovården. Enligt utgör vakanserna blandsjukgymnasterna inom det snart sagt enda bemanningsproblemet inomförelagshälsovården. Med beaktande av att av arbetsrelateradesjukdomar avser är bemanningen av ergonomifunktionen avutomordentlig betydelse enligt . LO understryker utredningensförslag att låta företagshälsovårdsdelegationen undersöka vilka särskildaåtgärder som kan vidtas för att få ett ökat antal utbildningsplatser. 11.4 Utbildning för skyddsingenjörer När del gäller utbildning av skyddsingenjörer har fleraremissinstanser betonat vikten av att företagshälsovårdens tekniska personalges en kvalificerad utbildning pä högskolenivå. Förslaget att anordnaskyddsingenjörsutbildning som en vidareutbildnjng eftercivilingenjörsutbildningen eller 1984/85:89 145 motsvarande teknisk grundutbildning tillstyrks avflertalet remissinstanser, däribland UHÄ, SFO, KFO. KAB, /SR, Föreningenteknisk företagshälsovård. Svensk yrkeshygienisk förening, SAF, TCO, LO ocharbetarskyddsstyrelsen. Remissinstanerna avvisar genomgående tanken på altskyddsingenjörsutbildningen skall anordnas som en specialinriktning inomcivilingenjörsutbildningen. Som motivering anförs bl. a. arbetsmarknads-, rekryterings-ochschematekniska skäl. Föreningen teknisk företagshälsovård anser attförändringen av utbildningen måste präglas av skyddsingenjörens behov avkunskap rörande teknikutveckling, produktionsteknik och administration. Dennakunskap finns enligt föreningen vid högskolorna, medan arbetarskyddsstyrelsennaturligen saknar förutsättningar för en sådan utveckling av skyddsin-genjörsulbildningen.Föreningen teknisk företagshälsovård anser vidare att arbetarskyddsstyrelseninte skall svara för utbildning till skyddsingenjör. Den skall inordnas ihögskolan som en ettårig vidareutbildning med i huvudsak arbelsvetenskapliginriktning. Arbetarskyddsstyrelsens nuvarande egna lärarinsatser iskyddsingenjörsutbildningen bör även fortsättningsvis utnyttjas i en högskolebedrivenutbildning av skyddsingenjörer anser föreningen. Föreningen anser slutligen altdet är synnerligen angeläget att planeringen för en högskoleutbildning tillskyddsingenjör kommer till stånd. anser attarbetarskyddsstyrelsen bör anordna utbildningen som bör bygga pä en ettårigvidareutbildning av personal med minst fyraårig teknisk gymnasieutbildning ochrelevant yrkeserfarenhet. 11.5 Utbildning för beteendevetare Utredningen konstaterar att del är svårt att nu angevilken grundläggande utbildning eller vilken vidareutbildning som bäst lämparsig för beteendevetare. Mot denna bakgrund föreslås att UHÄ får i uppdrag atti samråd med arbetarskyddsslyrelsen utreda behovet av och förutsättningarna föratt anordna utbildning med beteendevetenskaplig inriktning för arbete inomföretagshälsovården. Därvid bör man utreda om vissa grundutbildningar börprofileras mot företagshälsovård eller pä annat sätt förstärkas med inslag somrör företagshälsovård. Utredningen föreslår också att UHÄ ocharbetarskyddsstyrelsen i det sammanhanget även uppmärksammar behovet avutbildning för beteendevetare som redan arbetar inom företagshäisovärden utansärskild vidareutbildning. UHÄ serdet som ett rimligt önskemål att företagshälsovårdens behov av utbildadpersonal för att hantera psykologiska och sociala arbetsmiljöproblem börbeaktas i den fortsatta utbildningsplaneringen. Enligt UHÄ:s uppfattning äremellertid inte de kvalitativa och kvantitativa behoven av 10 1984/85. 1984/85:89 146 sådanpersonal särledes väl preciserade i betänkandet. Genom tillskapandet av linjerför personal- och arbetslivsfrågor ges t. ex. möjligheter till grundutbildningmed relevans för företagshälsovården. Kurser inom denna linje skulle sannoliktockså kunna komma i fråga som vidareutbildning för beteendevetare inomföretagshälsovården. Ett direkt uppdrag till ämbetet anses därför intemotiverat f. n. anser att företagshäisovärdenstår inför uppgifter som man ägnat sig åt i mycket begränsadomfattning. Dessa uppgifter kräver störte insatser av beteendevetenskaplig/samhällsvetenskaplig expertis. Vidare anser i princip attutbildningen för beteendevetare liksom för annan personal inomföretagshälsovården bör specialinriktas först efter grundutbildningen, dvs.som vidareutbildriing/eflerut-bildning och arbetsplatsinlroduktion. Vissa morrienlav mer generell art rörande företagshälsovården bör dock tillförasgrundutbildningarna. Styrelsen vill också understryka vikten av att beteendevetarnaskunskaper och arbetsområden på allvar introduceras i företagshälsovården ochdär blir ett viktigt komplement till den traditionella företagshäisovärden. RRVanser att de psykologiska och sociala arbetsmiljöfrågorna måste hanleras avspecialiserade och välutbildade befattningshavare. /SR anser alt arbetetmed de psykosociala frågorna förutsätter djupgående kunskaper i beteendevetenskaplig metodik, vilket kräver särskild kompetens. Vidare framhållerSACO/SR att det skall krävas en beteendevetenskaplig utbildning på akademiskgrundnivå (psykologutbildning, socionomutbildning, examen påbeteendevetenskapliga linjen eller motsvarande) samt därefter en med övrigaspecialister likvärdig företagshälsovårdsutbildning. läns landstingframhåller att företagshälsovården skall bedrivas utifrån en helhetssyn påmänniskan vilket kräver heltäckande kompetens inom resp. arbetsfält, vilket svårligenkan åstadkommas ulan beteendevetare i personalstyrkan. landstinganser att de-psykosociala problemen på arbetsplatserna måste ägnas ökaduppmärksamhet och för detta krävs i många fall särskilt utbildad personal.Statshälsan framhåller att det finns all anledning att förutsätta att enutbyggnad av företagshälsovårdens kompetens inom området behövs och attflertalet förelagshälsovårdsenheter bör ha en psykosocial funktionmed särskilt utbildad personal. Statshälsan föreslär att en utbildning för beteendevetareinom företagshälsovården som motsvarar den utbildning som ges andrayrkesgrupper utformas. Enligt Beteendeveiarnai företagshälsovården blir de psykosociala frågorna allt mer accentuerade idagens arbetsliv. Det finns därför enligt föreningen all anledning attförutsätta en utbyggnad av förelagshälsovårdens kompetens inom detta områdemed särskilt utbildade funktionärer. Liknande synpunkter framförs av Forum för psykosocialaarbetsmiljöfrågor. 1984/85:89 147 LOanser det angeläget att utbildning anordnas för befattningshavare inom den psykosocialadelen av företagshälsovården. SAF anser att ökaduppmärksamhet pä problemen frän företagshälsovårdens sida sannolikt är befogadliksom att dess personal utbildas bättre i dessa frågor. Arbetarskyddsstyrelsenunderstryker behovet av beteendevetenskaplig kompelens inomföretagshälsovården. En försökskurs för beteendevetare pågår inom styrelsen. Enligtremissinstansernas bedömning finns det ett stort behov av efterutbildning församtliga personalkategorier inom företagshälsovården. /SRanser att samtliga specialistfunktioner inom företagshälsovården behövervidareutbildning i hur de egna specialistkunskaperna skall kunna utnyttjas iarbetsmiljöarbetet. I denna vidareutbildning bör inkorporeras en del allmännakunskaper om andra funktioners arbetsfält. I inget fall kan dock enligt /SRen sådan utbildning ersätta någon annan specialistfunktions kompetens. anser att det finnsett antal yrkeskategorier med nyckeluppgifter ur administrativ arbetsmiljösynpunkl,t. ex. inköpare, konstruktörer, bygg-nadsprojektörer, personaladministratöreretc. Det är enligt angelägel att åtgärder vidtas så att man bättre nårdessa grupper med arbelsmiljöut-bildning och information omföretagshälsovårdens och skyddsorganisa-lionens förebyggande miljöarbete. Detkan t.ex. ske genom att öka inslaget av arbelsmiljöutbildning i dengrundläggande högskoleutbildningen samt genom särskilda fortbildningskurser förredan yrkesverksamma. RRVframhåller att efterutbildningsbehovet kommer att vara stort eftersom en stordel av personalen i företagshälsovården för läng tid framöver kommer att varautbildade enligt rådande former. Svensk företagsläkarföreninganser det värdefullt om ett organ motsvarande företagshälsovårdsdelegationenblir ansvarig för personalens efterutbildning och att denna blir bådekvalitativt och kvantitativt av tillräcklig omfattning. Föreningenteknisk företagshälsovård anser det principiellt riktigt att företagshälsovårdsdelegationenfår ett samlat ansvar för efterutbildningen av företagshälsovårdens personal. EnligtTCO ställs det höga krav på företagshälsovårdens personal varför det ärangeläget att möjligheter till fortbildning ges för samtliga personalkategorier. Arbetarskyddsstyrelsendelar utredningens bedömning alt behovet av efterutbildning av personal inomförelagshälsovården är stort och stöder utredningens förslag till vidgade efterutbildningsmöjlighelerför företagshälsovårdens personal. 1984/85:89 148 Sammanfattning av samverkanskommitténs betänkande (Ds A 1984:2) Arbetsanpassning Samverkanskommitléns uppdrag avser en översyn avansvarsfördelningen mellan den lokala skyddsverksamhetens ochanpassningsgruppernas verksamhet. Enligt direktiven skall kommittén finna ensådan organisatorisk modell för arbetsfördelningen dem emellan så attarbetsförmedlingens insatser i största möjliga utsträckning kan inriktas päinplacering av äldre och arbetshandikappade. Frågor som gäller anpassningsätgärderför redan anställda bör enligt direktiven i huvudsak vara en angelägenhet förarbetsgivare och fackliga företrädare bl. a. inom ramen för skyddsverksamheten. Kommittén slår fast att förhållandena i arbetsmiljön kange upphov till . arbetsskador och arbetssjukdomar inte minst genom olycksfall ochförslitning. Detta kan i många fall leda till en utslagning fränarbetsmarknaden. Förhållanden i arbetslivet är dock inte alltid orsakentill olika arbetshandikapp. Medfödda handikapp, handikapp som uppstår underuppväxtåren eller till följd av Irafikskador samt icke arbetsrelateradesjukdomar är exempel på detta. Belastnings- och förslitningsskador,bullerskador eller skador av kemiska ämnen eller produkter, eksem o.d., kandock oftast relateras till förhållanden i arbetslivet. Genom informationssystemet om arbetsskador () tas ettomfattande statistikunderiag fram i syfte att ge underlag för del förebyggande arbets-miljöarbetel.ISA innehåller uppgifter om arbetsolyckor, arbetssjukdomar samt färdolycksfallsom arbetsgivaren anmält till . har preliminärt 134 753 arbetsskadoranmälts. Dessa fördelar sig enligt följande: * Antal arbetsolycksfall 104 658 * Antalarbetssjukdomar 15 881 * Antal färdolycksfall 14 214 Av antalet anmälda ej utredda arbetsolycksfall samtutredda och godkända arbetssjukdomar medför en sjukskrivning på mer . av arbetssjukdomarna utgörs av belastningsskador. Kommittén konstaterar vidare att förtidspensioneringen harfortsatt att öka. Antalet tillkommande förtidspensionärer var ca 20000.Av dessa pensionerades ca 4000 pä arbetsmarknadsmässiga jgrunder. Samverkanskommitlén har studerat vilka partsprgan ochandra grupper på arbetsställena som kommer i kontakt med arbetsmiljö- och arbetsan- 1984/85:89 149 En del av dessa organ och verksamheter ärlagstadgade, andra regleras såväl i lag som avtal. Slutligen finns organ somenbart tillkommit genom avtal mellan arbetsmarknadens parter centralt och/ellerlokalt. De som pä arbetsstället arbetar med frågor om arbetsmiljö- arbetsanpassning, är förutom linjeorganisationen dels de i den lokalaskyddsverksamheten verksamma (skyddsombud, skyddskommitté), dels företagshälsovårdenoch dels anpassningsgruppen. Vidare kan det, med stöd av lag och avtal pä medbestämmandeömrädelfinnas personalpolitiska grupper, rekryteringsgrupper, utbildningsgrupper,samrådsgrupper etc. Arbetsmarknadspolitiska stöd till arbetshandikappade Arbetsmarknadspolitiken och arbetsförmedlingens verksamhetsyftar bl. a. till att förbättra arbetshandikappades möjligheter päarbetsmarknaden. Arbetsmarknadsinstitutensverksamhet är inriktad på rehabilitering och vägledning för enskilda sökande.De skall arbeta såväl med den arbetssökande som med deras arbetssituation. Enindividuell probleminventering och planering skall ligga till grund förväglednings- och rehabiliteringsarbetet. En av de angelägnaste uppgifterna äratt ge deltagarna möjlighet att pröva sig fram genom en väl planeradprövning/träning och yrkesorientering. Delta sker i stor utsträckning påarbetsplatser på den reguljära arbetsmarknaden, genom s. k. pryo i reell miljö. Arbetsmarknadsutbildning kan främst beviljas den som ärarbetslös eller löper allvarlig risk att bli det. Till kostnader för inköp och installation av särskildaanordningar på arbetsplatsen kan bidrag beviljas arbetsgivare, som anställerhandikappad, eller om särskilda skäl föreligger också om det gäller en anställdsom blivit handikappad. Den som har nedsatt arbetsförmåga kan behöva ha tillgängtill arbetstekniska hjälpmedel för att kunna utföra ett arbete. När en arbetsgivare måste tillhandahålla mer personligassistans än vad som kan anses normalt för arbetsuppgifterna för en synskadadeller annan svårt handikappad arbetstagare kan bidrag lämnas för arbetsbiträde. En arbetsgivare kan också få lönebidrag om han anställerarbetshandikappade som inte kan få anställning på den reguljäraarbetsmarknaden. Lönebidraget lämnas med viss andel av kostnaderna för lön och lönebikostnader. Lokalt arhetsmiljöarbete, företagshälsovård ochanpassningsverksamhet Inom flertalet avtalsområden bedrivs det lokalaskyddsarbetet pä 'arbetsstället av arbetsgivare, skyddsombud,huvudskyddsombud, skyddskommitté samt i förekommande fall regionalaskyddsombud och företagshälsovårdens representanter. Ramarna för den lokala skyddsverksamhe- 1984/85:89 150 tenanges i arbetsmiljölagen (1977:1160) (AML) och arbetsmiljöförordningen(1977:1166). Därutöver berör till viss del lagen (1976:580) om medbestämmande iarbetslivet (MBL) och förtroendemannalagen (1974:358) förhållanden i den lokalaskyddsverksamheten. Iavtal mellan arbetsmarknadens parter finns också regler som kompletterarlagstiftningen. Arbetsmiljölagenföresknver, i 3 kap. I §, att arbetsgivare och arbetstagare skall samverka föratt åstadkomma en god arbetsmiljö och att de har ett gemensamt ansvar för atten skyddsverksamhet organiseras. Skyddsombudskall utses på alla arbetsställen med minst fem anställda (6 kap. 2 § AML), menkan även utses pä annat arbetsställe om det påkallas av arbetsförhållandena.Enligt arbetsmiljölagen är skyddsombudet representant för arbetstagarna vidarbetsstället. Han eller hon är således en facklig förtroendeman för deanställda i arbetsmiljöfrägor. Skyddsombudet skall delta i planering av nyaoch ändrade arbetslokaler, anordningar, arbetsprocesser och arbetsmetoder.Detsamma gäller när man planerar att använda ämnen som kan föranleda ohälsa ocholycksfall. I det dagliga arbetsmiljöarbetet är dock huvuduppgiften att verkaför att tillfredsställande skyddsförhällanden uppnås pä arbetsstället. År 1983fanns det ca 97000 skyddsombud. Finnsdet mer än ett skyddsombud på arbetsstället skall ett av dessa utses tillhuvudskyddsombud. Huvudskyddsombudet har till uppgift att samordnaskyddsombudens verksamhet och att företräda dem exempelvis i sädana frågor somberör mer än ett skyddsområde. Är 1983 fanns det ca 11 000 huvudskyddsombud. Regionaltskyddsombud kan utses av facklig organisation efter tillstånd avyrkesinspektionen. Regionalt skyddsombud kan endast tillsättas om det saknasskyddskommitté på arbetsstället och om förhållandena är sädana att det avyrkesinspektionen bedöms som påkallat att regionalt skyddsombud utses. Detregionala skyddsombudet har samma uppgifter och ställning gentemotarbetsgivaren som övriga skyddsombud. fanns ca 1 400 regionala skyddsombud. Vidarbetsställe där minst 50 arbetstagare sysselsätts skall det finnas skyddskommitté.Denna skall vara sammansatt av företrädare för arbetsgivare och arbetstagare.I arbelsmiljölagen anges dock att skyddskommitté också kan inrättas vid arbetsställesom har färre än 50 anställda. Delta kan ske när parterna är ense om dettaeller om arbetstagarna begär det. Detta stadgande ger arbelslagarparten enmöjlighet alt även pä de mindre arbetsställena fä en sådan lagregleradarbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet, som samverkanskommitténföreslår. År1983 var skyddskomrnitté inrättad vid ca 18500 arbetsställen. Skyddskommitténskall planera och övervaka skyddsarbetet på arbetsstället (6 kap. 9§ AML). Denskall vidare följa utvecklingen i frågor som rör skyddet mot ohälsa ocholycksfall samt verka för tillfredsställande 1984/85:89 151 Vidare skall skyddskommittén behandlaplanering och inriktning av företagshälsovården. Vid planering av nya ellerändrade lokaler, anordningar, arbetsprocesser och arbetsmetoder skall skyddskommitténmedverka liksom vid planering av användning av ämnen som kan förorsaka ohälsaeller olycksfall. Företagshälsovården är en del av den lokalaskyddsverksamheten. Enligt samverkanskommitténs undersökningar torde enbetydande del av landets arbetstagare ha tillgång till någon form avföretagshälsovård. Företagshälsovården är i huvudsak en rådgivandeexpertfunktion till den lokala skyddsverksamheten. Företagshälsovården hartraditionellt indelats i en medicinsk och en teknisk del. harinom förelagshälsovården ytterligare uppmärksamhet ägnats ät dess psykiska ochsociala delar. Företagshälsovårdens verksamhet kan också delas in i förebyggandeverksamhet och sjukvärdande verksamhet. Företagshälsovården skall främst varainriktad på förebyggande åtgärder t. ex. i samband med planering av nyaverksamheter arbetsmetoder, lokaler etc. Vidare skall företagshälsovårdenkartlägga och spåra samband mellan arbetsmiljö och ohälsa. I det löpandeskyddsarbetet pä arbetsställena skall bl. a. ingå rådgivning i arbetsmiljö- ochskyddsfrågor, utbildnings- och informationsverksamhet, utredningar omarbetsskador och tillbud m.m. Företagshälsovården kan också medverka vidarbetsanpassning och rehabilitering. För att underlätta inplacering av äldre ocharbetshandikappade samt stödja redan anställda som drabbats av handikappbildades i början av 1970-lalet s.k. anpassningsgrupper. Verksamheten behandladesi förarbeten till lagen (1974:13) om vissa anslällningsfrämjande åtgärder. Anpassningsgruppernas verksamhet bygger pä ett samarbetemellan atr belsförmedlingen, de fackliga organisationerna på arbetsstället ocharbetsgivaren. Bildandet av anpassningsgrupp är ett uttryck för samtligaparters uppfattning att främjandelagens intentioner bäst kan förverkligas genomett organiserat samarbete för att stödja de handikappades och äldres ställningpä arbetsmarknaden. Anpassningsgruppernas huvuduppgift är alt främjanyanställning av handikappade och äldre. En annan viktig uppgift för gruppernaär attityd-påverkan genom information. Anpassningsgrupperna skall försöka skapaen positiv inställning till arbetshandikappade och äldre. Lagstiftning m. m. De lagar som berörs i detta kapitel är arbetsmiljölagen,lagen om allmän försäkring (som bl.