prop · G803181 · 1984-12-31 00:00:00 — Enligt HSL har varje landstingskommun skyldighet attplanera sin hälso-och sjukvård med utgångspunkt i befolkningens behov. Planeringen skall åven avse den hälso- och sjukvård, sombedrivs av andra vårdgivare än . Vid planeringen förutsättssamverkan ske med andra samhällsorgan såväl inom som ulom länet, främslprimärkommuner och statliga myndigheter, men även med andra organisationer,såsom arbetsmarknadsorganisationer och handikapp-, äldre- och patientföreningar,samt med enskilda. Till de sistnämnda hör i huvudsak privata vårdgivare avolika slag såsom privata sjukhem och läkare men ävenföretagshälsovårds-centraler m.fl. Landstingens planeringsskyldighet är enligt HSL i principbegränsad till del egna landstingsområdet. Belräffande viss hälso- ochsjukvård, s.k. regionsjukvård, måste planeringen dock omfatta två eller fleralandstingsområden. De regionala samverkansnämnderna har ansvar församordningen av planeringen inom sjukvårdsregionerna. När det gäller s.k.flerregional vård och vård av rikskarakiär har Landsiingsförbundei ålagit sigatl la ett ansvar för samordningen, i samråd med och berördalandsting. Underlag har lagits fram för öppen hjärtkirurgi och njurtransplantationer.Enighet har nåtts om upptagningsområden för dessa specialiteter 1984/85:181 111 med uigångspunkt från lotalt fyra klinikeri landet.Besluten grundas på en sammanvägning av medicinska, organisatoriska ochekonomiska förulsättningar. Detta överensstämmer med de överväganden som lågtill grund för beslut om regionsjukvården. Landstingen planerar hälso- och sjukvården enligt ellrelativt enhetligt syslem med femåriga verksamhetsplaner och årsbudgetar.Årsbudgeten har traditionellt varit det medel varmed de politiskt ansvarigastyrt landstingens verksamhet. Dess betydelse har dock minskal i samband medall femårspla-neringen givits ett djupare verksamhetsinnehåll. En ulvecklingpågår också mot en ökad samordning femårsplanering/årsbudgel. Bland annat som ett underlag för del cenirala arbetet görsi samarbete mellan Landsiingsförbundei och årligasammanställningar av landstingens årsbudgetar/femärsplaner (LKELP). De belyserden planerade utvecklingen inom landstingen såväl når del gäller verksamhet sompersonal och ekonomi. Den förändring av hälso- och sjukvårdens struktur som jagtidigare beskrivil innebär en successiv anpassning lill förändrade behov hosbefolkningen och i samhället. En utbyggnad av primärvården och dethälsoinriklade arbetet samt förändringen mol öppna vårdformer inom äldreomsorgoch psykiatri är exempel på områden där del behövs mer långsiktiga övervägandenän vad en femårsplan erbjuder. Många landsting har lagt ner ett slort arbete påall la fram strategiska planer för utvecklingen på läng sikt. Vissa långsiktigaplaner har omfattat landstingens lolala verksamhet. Exempel på detla ulgörplanarbelei i , , och låns landsling.På andra håll har man inför ett förändringsarbete koncentrerat och inriktat dellångsikliga arbelet lill utvecklingen inom vissa delområden, exempelvispsykiatrin. Det arbele som läggs ner på sådana långsikligaöverväganden anser jag vara av mycket slor betydelse och det är angeläget atldenna typ av långsiktig planering vidareutvecklas. En viktig uppgift på cenlral nivå är atl aktivt slödja ochslimulera landstingen i detta ulvecklingsarbete. Underlag av den lyp sam redovisal, som anger vissa övergripande utvecklingslinjer förframtiden, är därvid ett viktigt instrument. har också en viklig uppgift när del gälleralt ta fram kunskapsöversikter och sprida erfarenheler av betydelse förlandstingens planering i form av l.ex. underlag lill hälsopolitiskahandlingsprogram och sektorsprogram saml underlag för vårdprogram. har vidare som en viktig uppgift allklarlägga och analysera de medicinska aspekterna på vårdens kvalilet ochsäkerhel. När det gäller underlag för organisalion och arbetsformerhar Spri en viklig uppgift. På riksnivå har riksdag och regering del övergripandeansvarel för planeringen och samordningen av hälso- och sjukvärden. Ett sådaniansvar förutsätter atl statsmakterna har ett underlag för att bedöma hur de 1984/85:181 112 övergripande målen uppfylls och hur verksamhetenförändras. En bas för dessa bedömningar är del underlag som LKELPger. LKELP kan successivt anpassas efter behoven av alt bedöma utvecklingen vadavser olika verksamhetsområden. Det finns vidare ett behov av mer långsiktiga ochmålinriktade bedömningar på riksnivå. En naturlig utgångspunkt för dessa bedömningar är givetvisden långsikliga planering som redan bedrivs inom olika landsling. Från cenlralt håll finns också möjligheter all följaplaneringsarbetet inte minst genom tillsyn där tyngdpunktenligger pä en kontinuerlig dialog med landstingen i planarbetet men där ocksåuppgiften all ylla sig över planerna ger möjlighet till insyn. Jag vill i della sammanhang erinra om att regeringen ianslulning lill beslut i anledning av propositionen 1983/84:190givit i uppdrag alt i samråd med Landsiingsförbundei följalandstingens insatser avseende del förebyggande arbelet. primärvården och denpsykiatriska vården. Jag ser delta som etl led i den övergripandeuppföljningen av hälso- och sjukvårdslagens inlenlioner. arbele pågår f.n.gemensaml mellan och utvecklaformer för denna uppföljning. Jag anser atl det arbele som pågår för att utveckla stöd-och samordningsformer mellan den cenirala nivån och landstingen börvidareutvecklas uiifrån i första hand de enskilda landslingens behov ochförutsättningar. Samiidigi måste dock beaktas slatsniakternas behov av underlagexempelvis för utbildningsplanering och för samhällsekonomiska överväganden. 6.2 Kunskaps- och metodutveckling för behovsbaseradresursfördelning Hälso- och sjukvårdslagen anger som elt övergripande målen vård på lika villkor för hela befolkningen. I linje härmed åläggslandstingen enligt 7 § HSL ansvaret för all planera all hälso- och sjukvård medutgångspunkt i befolkningens behov av hälso- och sjukvård. En konsekvens avdetla är alt vårdresurserna bör fördelas efler behoven. råder det belydande skillnader i ulbyggnaden avhälso- och sjukvården mellan landstingen och inle minst inom landstingen mellanolika kommuner och kommundelar. Detta gäller i särskilt hög grad ulbyggnaden avprivalläkarvärd och företagshälsovård men även inom den landslingskommunalahälso- och sjukvärden. De prestationsrelaterade slalliga ersättningarna lillsjukvårdshuvudmännen har bidragit till denna ulveckling. 1983/84:190. SfU 31) har beslulalom en övergäng från prestationsrelaterad ersättning till en samlad ersättningper invånare. Inom denna ram skall även ersättningar lill privata vårdgivareutbetalas. Härigenom har ett försia vikligt steg lagils i riklning mot enbehovsbaserad resursfördelning. 1984/85:181 113 Kartläggningar av sjuklighet och dödlighet som gjortsbl.a. inom ramen för HS 90-arbelet och av Spri har visat på betydandegeografiska skillnader i fördelningen av sjukdomar och skador mellan länen ochi ännu högre grad inom länen mellan olika kommuner eller primärvårdsdistriki.Dessa variationer kan delvis förklaras med hänvisning till olikheter ibefolkningens ålderssammansättning, civilstånd och socioekonomiska förhållandenoch delvis av specifika geografiska skillnader belräffande hälsorisker. Detlahar bl.a. föranlett socialutskottet att i sill yttrande til!socialförsäkringsutskottet i anledning av prop. 1983/84:190 (SfU 31 SoU 4y)betona vikten av att regeringen till återkommer med en analys avsådana olikheter i hälsotillstånd och vårdbehov i olika delar av landel sombl.a. beror på olika socioekonomiska faktorer och som kan vara lämpliga allbeakla vid fördelningen av slatliga ersättningar. Etl utredningsarbete som syftar lill alt ta framerforderligt underlag pågår inom . Delta arbete samordnasmed den översyn av skatteutjämningssyslemet (Dir 1983:46) i vilken man även haralt belysa betydelsen av vissa behovsrelaierade faktorer säsom befolkningensålder och sociala struktur. HS 90 har som jag lidigare något redogjori för redovisalelt omfattande material om ohälsans sociala och geografiska fördelning.Ulredningen har mot bakgrund av denna kunskap diskuleral en rad principer ochalternativ som bör beaklas i etl fortsatt utvecklingsarbete vad avser metoder förbehovsbaserad resursfördelning såväl på nationell nivå som inom enskildalandsfing (SOU 1984:40). Då befolkningens åldersmässiga sociala struktur uppvisarsåväl regionala som inomregionala skillnader, blir syftet med en merabehovsrelalerad resursfördelning inle bara alt skapa förutsättningar för envård som är lika tillgänglig för alla oberoende av bostadsort ulan ävenoberoende av ålder, civilstånd, yrke, sysselsättning, etnisk tillhörighet ochmedborgarskap. För att nå detta mål mäste dock den behovsbaserade geografiskaresursfördelningen kombineras med åtgärder som beaktar vårdens inriktning,tillgänglighet, kvalitet och effekt på de hälso- och vårdpolitiskariskgrupperna i det geografiska området. Krilerierna för fördelning av vårdresurserna lill olikageografiska upptagningsområden bör bl.a. beakta befolkningens demografiska ochsocioekonomiska struktur samt specifika geografiska och sociala variationerför sjukfrånvaro, förtidspension och dödlighet m.m. Det kan vidare varamotiverat att uppskatta behov av vård med hänsyn till befolkningenshushällsstruktur. I syfte att uppnå de vårdpolitiska jämlikhetsmålen är detsärskilt viktigt att utveckla behovsbaserade resursfördelningskriterier inomlandstingen, bl.a. därför att man lill följd av bostadssegregationen har myckelslörre skillnader mellan olika sjukvårdsdistrikt än mellan landsfingskommuner.Belydelsen 8 1984/85. 1984/85:181 114 av en behovsbaserad resursfördelning blir i själva verkelstörre ju mera ullalad segregationen är och desto mindre geografiska områdensom berörs. Av dessa skäl pågar inom flera landsting etl utvecklingsarbele ienlighel med vad HS 90 förordar. På den lokala nivån där befolkningsunderlaget är mindreblir vissa lyper av ohälsomått, som exempelvis dödlighet och sjukfrånvaro,mindre lillförlilliga lill följd av slumpvariationer, adminislrativa rulinerelc. Den mesl tillförlitliga metoden vad anser mindre befolkningsgrupper(upptagningsområden för vårdlag och vårdcentraler) lorde därför vara atl vägasamman befolkningsantalet med hänsyn lill åldersstruktur, andel ensamboende,yrkes- och sysselsällningsslruklur samt invandring, Viklning av de olikabefolkningska-legorierna kan ske utifrån vad vi vet om sambandel mellandessa befolkningsvariabler och vårdbehov. Del ar viktigt atl meloder för dettaulvecklas som underlag för beslut i demokratisk ordning. Det bör betonas atl införandet av behovskriterier för dengeografiska resursfördelningen är en av flera åtgärder för atl nå de hälso- ochvårdpolitiska jämlikhetsmålen. Det är samlidigt viktigt att utveckla instrumentmed vilka man löpande kan identifiera och följa hälso- ochsjukvärds-verksamhetens kontakt med riskgrupper och effekt på hälsotillståndoch vårdbehov. En löpande avstämning bör också ske av verksamheten motbefolkningens behov och önskemål. Det bör ske i en dialog mellan den lokalahälso- och sjukvårdspersonalen och befolkningens representanter. Jag har velat lämna denna redogörelse förförutsättningarna för en utveckling av den behovsbaserade hälso- ochsjukvårdsplaneringen mot bakgrund av socialförsäkringsutskottels ochsocialutskottets ullalanden i dessa frägor vid behandlingen av propositionen(1983/84:190, SfU 31, SoU 4y) om vissa ersättningar lill sjukvårdshuvudmännen, m.m. 7 Personal, utbildning och forskning I de frågor som jag tar upp i delta avsnitt har jagsamråtl med chefen för . 7.1 Personal- och utbildningsfrågor Min bedömning: Del är väsentligt atl i slörre utsträckningbeakla de avgörande samband som finns mellan målen för hälso- och sjukvårdenoch ulbildningen av den personal som behövs för att förverkliga dessa mål.Socialstyrelsen har som en viktig uppgift att i samarbeie med berördautbildningsmyndigheter ge etl kvalitativt och kvantitativt inriktat underlaghärför. 1984/85:181 115 Utredningarnas (HS 90 och cancerkommittén) förslag: HS 90redovisar s.k. irendprognoser beträffande tillgäng och efterfrågan fiam mol år2000 av personal med lång vårdutbildning (läkare), med medellång värdutbildning(.sjuksköterskor, assistenter, arbetsterapeuter och sjukgymnaster) och med kortvårdutbildning (undersköterskor, skötare och vårdbiträden). Vidare redovisasprognoser för personal med annan utbildning än vårdutbildning, såsom psykologeroch kuratorer, teknisk och administrativ personal samt ekonomipersonal, HS 90:s lillgångsprognoser bygger på vad som gällerför ulbildning.s-dimensionering, yrkesverksamhetsgrad elc. samtlångtidsutredningens (LU84:s) anlaganden om sjunkande årsarbetstid persysselsatt. HS90:s kalkyler innebär all läkartillgången skulle vara ca28 000, tillgången på personal med medellång ulbildning ca 136 000 ochtillgången på personal med kort vårdutbildning ca 118 000 yrkesverksammapersoner. HS 90:s efterfrågeprognoser är trendprognoser som byggerpä ett antal olika tillväxlalternaliv vad galler volymutvecklingen inom hälso-och sjukvården: 0,5, 1 eller 2 procents äriig tillväxt fram 2 000 samteu beräkningsalternaiiv som bygger pä LU 84:s kalkyler. Dessa prognoser ledertill atl efterfiågan på läkare år 2 000 bedöms vara 25 000-38 000, på personalmed medellång utbildning 101 000 - 142 000 och på personal med kortvårdutbildning 203 000 - 274 000. Efterfrågan på personal med annan utbildningän egentlig vårdutbildning bedöms bli 110 000- 145 000. HS 90 betonar starki osäkerhelen i dess trendmässigabedömningar av den framtida eflerfrågan på olika kalegorier av personal inomhälso- och sjukvärden. Etl bättre och kompletlerande prognosinsirument skullevara s.k. programmatiska efterfrågeprognoser, som utgår från en fastlagdhälso-och sjukvårdspolitik och väl underbyggda program för de olika delområdenaav hälso- och sjukvärden. HS 90 aviserar etl forlsall arbele med elt fördjupatunderlag för säkrare bedömningar av del framtida personalbehovet ochpersonalefterfrägan inom hälso- och sjukvården. HS 90framhåller också atl personalstatistikunderiaget behöver ulvecklas.Inriktningen bör dock vara alt den erforderliga statistiken inhämtas inom ramenför befintliga stalistiksyslem och atl således inle helt nya system inrällas.För att förbällra underiagel för prognosverksamhel behöver personalstatistikenutvecklas i fråga om möjlighelerna atl beskriva yrkesverksamhei och aktivitethos de olika personalkategorierna. Det behövs tillförlitligare uppgifier omutbildningsbakgrund, bortfall och genomströmningar i de olika utbildningarna.För vissa yrkesgrupper är personalstalistiken särskilt brislfällig. Det gällerfrämsl de yrkesgrupper som inte har legitimations- eller motsvarandebehörighetskrav och de med korl vårdutbildning. Åven för yrkesgrupperverksamma inom privai hälso- och sjukvård är siatistiken brislfällig. Det ärangeläget atl socialsektorns statislikdelegalion uppmärksammar dessa problemoch initierar ett ulvecklingsarbete mellan de berörda cenlralt ansvariga - SCB,och . 1984/85:181 116 Cancerkommillén redovisar inga synpunkter eller förslagbeträffande de kvantitativa behoven av personal för det cancerförebyggandearbelet och i den onkologiska vården. Kommittén gör dock bedömningen altcancervårdens omfattning sannolikt kommer att öka ytterligare tiil följd avförbättrade behandlingsmöjligheter och ökade krav pä psykosociala insatser isamband med cancersjukdomar. Remissinstanserna: Åtskilliga remissinstanser berörpersonalförsörjningsfrågorna. De understryker i regel svårigheterna alt bedömaden framlida personalefterfrågan och framhäver behoven av bällreprognosinstrument. Krilik riktas mot l.ex. de anlaganden i fråga om grad avdeltidsarbete som gjorts i HS 90;s prognosmaterial. Man pekar l.ex. pätendensen lill all öka arbetstiden per sysselsatt, dvs. minska graden avdeltidsarbete inom vården. HS 90:s kommande särskilda underlagsstudie motsesmed stort intresse. () framhåller personalplaneringensstrategiskt avgörande betydelse men konstaterar att den har stora brisler.Verkel aviserar i remissvaret att man inom korl skall redovisa eltrevisionsprojekl om personal- och utbildningsplanering inom hälso- ochsjukvården. Skälen för min bedömning: Jag anser att det malerialbeträffande tillgäng och efterfrågan på personal för hälso- och sjukvärden somHS 90 lagl fram är intressant som en orienterande belysning av möjliga utvecklingslinjer.I likhet med remissinstanserna anser jag dock att det tillgängligaprognosmaierialet är otillräckligt och alltför osäkert som grund för atl nu taställning till de långsiktiga behoven av utbildade för olika uppgifier i denframtida hälso- och sjukvården. I avvaktan på bl.a. atl HS 90 slutför sinutredning av personalbehoven m.m. i den framtida hälso- och sjukvården får debedömningar som redovisats i årets budgetproposition bör därför vara vägledandetills vidare. Personal- och utbildningsplanering är av strategiskbetydelse för atl nå en förändring i hälso- och sjukvården. Utbildning är ettmedel för att ge de anställda nya kunskaper men också för atl ge förståelse förbehovel av förändringar och inriktning av dessa. Tillgången pä rält utbildadpersonal bestämmer möjligheten att uppfylla vårdpolitiska prioriteringar.Personalens kunskaper, färdigheter och attityder är avgörande för vårdarbetetsinriktning och kvalitet och därmed ocksä för patienternas säkerhet ochtrygghet. Fördelningen av personal har vidare avgörande betydelseför möjligheterna atl erbjuda medborgarna rält till hälso- och sjukvård pålika villkor. Jag vill med detta resonemang understryka sambandet mellanmålen för hälso- och sjukvärden och utbildningen av den personal som behövs föralt förverkliga dessa mål. har som en viktig uppgifl att isamarbete med berörda utbildningsmyndigheter ge underlag härför. För att uppnå en personal- och utbildningsplanering som ärväl anpassad till den framtida hälso- och sjukvården är del nödvändigt attförbällra denna 1984/85:181 117 både på central och lokal nivå. Personal- ochutbildningsplaneringen måste utgå från verksamheten och bedrivas koordineradmed planeringen för hälso- och sjukvården. Personalprognosarbelet på den nationella nivån måsteförändras. Personalplanering, utbildningsplanering och planering av hälso- ochsjukvårdens innehåll och struktur kan och fär inte bedrivas frislående frånvarandra. De har ett nära samband och beroende. Grunden är planeringen avhälso- och sjukvårdens framtida innehåll och struktur som lokalt och regionaltenligt hälso- och sjukvårdslagen är etl ansvar för de enskilda landstingen. Desamband som jag pekat på och kraven på att personalförsörjningen tryggas så attvårdbehoven lillgodoses och den utbildade personalen har en så trygganslällning som möjligl är avgörande skäl. Som jag inledningsvis anmält har ()till regeringen överlämnat revisionsrapporten (Dnr 1984:235) Pesonal-och utbildningsplaneringen i hälso- och sjukvärden. En granskning av socialslyrelsensansvar och uppgifier. RRV framhåller alt problem och förulsättningar då detgäller hälso- och sjukvårdens personal- och utbildningsfrågor förändratskraftigt under senare lid. Utbyggnaden av vårdutbildningarna tillsammans med enkraftigl reducerad volymtillväxt i hälso- och sjukvården har inneburit ensuccessivi förbättrad personalfillgång. Vissa brister på personal kvarståremellertid då det gäller läkare, sjukgymnaster, arbetsterapeuter och vissasjuksköterskekategorier. Dessa brisler förstärks genom en delvis ojämngeografisk fördelning av personal. RRV framhåller att del är nödvändigt alt socialstyrelsenskvalitativt inriklade arbete utvecklas när det gäller personal- och utbildningsplaneringeninom hälso- och sjukvärden. arbete bör här syfta till altåstadkomma en översättning av allmänna hälso- och sjukvärdspolitiska strävandentill konkreta krav på kompelensen hos personalen. Arbetet bör inriktas på att gestöd för -lokal hälso- och sjukvårdsplanering ' lokal och central utbildningsplanering (reguljäravårdutbildningar) och -lokal fortbildning och påbyggnadsutbildning. Jag ansluter mig till de RRV-bedömningar av den lämpligaframtida inriktningen av arbetet med den centrala personalplaneringen som jagredovisat och till att bör lägga stor vikt vid att ta fram ettkvalitativt underlag för utbildnings- och hälso- och sjukvårdshuvudmännensplanering av personalförsörjningen. Belräffande formerna för de kvantitativapersonalprognoserna - som också behandlas i -kommer jag attöverväga dessa ytterligare efter behandling av frågan i hälso-ochsjukvårdsberedningen. 1984/85:181 118 7.2 Översyn av vårdutbildningar Min bedömning: En ändrad inriktning av hälso- ochsjukvården, med ökade inslag av samhällsinriktade och förebyggande arbetssättoch en slörre del av vårdinsatserna förlagda till primärvården, krävermolsvarande ändringar i utbildningens innehåll för den personal som skall varaverksam inom hälso- och sjukvården. Vårdpersonalens framtida arbetsuppgifteroch kunskapskrav behöver emellerlid yllerligare analyseras för attvårdutbildningarna skall kunna anpassas härtill. Därför bör underlag las framom bl.a. vilka personalgrupper som kommer alt vara verksamma i den nyavårdstrukturen och vilka kunskaper, färdigheter och attityder dessa bör ha. Ianslutning härtill bör en översyn göras av vilka förändringar som krävs förvårdyrkesulbildningarna och andra berörda ulbildningsgrenar sä att de kommer isamklang med de hälso- och sjukvårdspolitiska målen. Med hänsyn till all etl förändrat innehåll igrundutbildningarna ger effekter försl pä längre sikl måste fort- ochefterutbildning ges hög prioritet för att understödja förändringsprocessernainom hälso- och sjukvården. Utredningarnas (HS 90 och cancerkommittén) förslag: HS 90framhåller att personalen är hälso- och sjukvärdens nyckelresurs. Personalenskunskaper och färdigheter och deras förhållningssätt till vårdarbetet är avavgörande betydelse för möjlighelerna all förverkliga de hälso- ochsjukvårdspolitiska intentionerna. Det behövs en bättre balans mellan ulbildningför traditionella vårduppgifter och ulbildning inriklad mot förebyggandearbele, omvårdnads- och grupparbete samt för samverkan med socialljänslen ochandra samhällssektorer. HS 90 anser att konsekvenserna av den förändradevårdstrukturen och de hälsopolitiska målsättningarna vad gäller värdpersonalensarbetsuppgifter och kunskapskrav och anpassningen av vårdutbildningarna härtillbehöver ytterligare analyseras. HS 90 föreslär därför etl fortsatt ochtvärsektoriellt utredningsarbete med utgångspunkt i bl.a. HS 90-studierna. Iutredningsarbetet är det angelägel alt särskilt uppmärksamma hur personalenskall få en vidgad medvetenhet om de sociala och miljöbetingade faktorernasbetydelse för hälsa och sjukdom samt ökade kunskaper i fråga om hälsopolitiskauppgifier. HS 90 föreslår vidare en särskild utredning för alt seöver läkarnas vidareulbildning i syfte atl fä lill stånd sådana förändringarsom gör det möjligt att på ett lättare och mer flexibelt sätt anpassavidareutbildningen till hälso- och sjukvårdens utveckling. HS 90 pekar på betydelsen av kraftfulla salsningar påfort- och efterutbildningen för att stärka personalens kompetens och ökaberedskapen för 1984/85:181 119 nya och förändrade arbetsuppgifter. Fortbildningsinsatserför att höja kompetensnivån för biträden till motsvarandeundersköterske/sköiarkompelens mäste initieras. menar att de rekommendationer som finns omutbildning belräffande cancervård för olika kalegorier av vårdpersonalhillills resulterat i myckel få och otillräckliga åtgärder. belydandeutbildningsbehov finns för personal verksam inom cancervård både vidregionsjukhusen och inom länssjukvården. Kommittén menar atl frågan omsjuksköterskornas utbildning i cancervård kräver speciellt beaklande. Någonsamlad undervisning i cancervård förekommer inle. Ökad användning avcytostalika och slrålterapi ställer slora kunskapskrav på personalen liksom depsykiska reaktionerna i samband med cancersjukdomar.