prop · G803181 · 1984-12-31 00:00:00 — Man kan inte ulanvidare ulgå ifrån alt den lägsla vårdplatstillgången och den lägsla vårdkonsumtionenmotsvarar det optimala förhållandel. I totalbilden måsle man ta in sådanafaklorer som åldersstruktur, epidemiologi, omhändertagande av äldre sjuka iandra vårdformer än inom somatisk sjukvård m.m. Här lorde även geografiskaförhållanden spela en stor roll. Som ett ytterligare skäl åberopar 90 förhållandet atldel inom särskilt medicin- och kirurgiklinikerna skulle finnas en stor andels.k. klinikfärdiga patienter som med fördel kan vårdas i annan form.Läkarförbundet anför dock alt medelvårdtiderna inom medicin och kirurgi harförkortats beytdiigt , trots atl antalel vårdplatserhar minskat och enligt förbundel lalar detta inle för att det skulle finnasnågon omotiverat slor andel långvårdsfall eller andra klinifärdiga palienter pådessa kliniker. Vid en sammanvägning av dessa faklorer bedömer läkarförbundetdet som orealistiskt atl så stora vårdplalsreduktioner som föreslås i HS 90 kangenomföras . Eventuella vårdplatsreduktioner kan skeförsl sedan en avlastning genom förstärkt primärvård och utökadeprimärkommunala insatser etc. har kunnal påvisas. Enligt läkarförbundels mening finns inget underlag för ensamlad bedömning i vilken utsträckning läns(dels)sjukhus kan läggas ned, sammanläggasmed närbelägna länssjukhus eller omstruktureras till vårdinrättningar medenbari planerad sluienvård. Dessa avgöranden måsle ske lokalt. Som utredningenpåpekar, kommer här också in överväganden av sysselsättnings-politisk art m.m.Många av läns(dels)sjukhusen har en rationell drift och låga vårddagskostnader.Del finns heller inle tillräcklig dokumentation för all slyrka, all enomstrukturering av de små länssjukhusen skulle medföra lägre sjukvårdskostnaderlotalt sett. Man måste därför varna för överdrivna förvälningar alt man skallkunna lösa hälso- och sjukvårdens toiala resursproblem genom ensidignedskärning av länssjukvården." redovisar därefter en detaljerad genomgångav sina bedömningar av förslagens konsekvenser för 20 specialiteter.Genomgående menar man att några nämnvärda vårdplatsreduktioner inte kan bliaktuella i HS 90:s planeringsperspektiv. Handikapporganisalionerna ger uttryck för en kritisk synbeträffande 5 1984/85. 1984/85:181 66 HS 90:s bedömningar kring länssjukvården. Behovet avrehabiliteringskliniker i landsling som saknar sådana påpekas liksom att detsaknas specialister, t.ex. läkare, sjukgymnaster och dietister inom viktigaområden för vård och rehabililering. HCK anser all primärvårdens ulbyggnad -som man i och för sig Släller sig bakom - inte får ske på bekosinad avnödvändig ulbyggnad av vård som finns , eflersom den redan nu ärotillräcklig för många handikappade. DHR är oroad över en massiv satsning påförebyggande och primärvårdsinsatser om inle dessa åtföljs av förbättringarinom specialistvården och rehabiliteringen. Enligt DHR:s uppfattning innebärett genomförande av många av utredningens förslag en dramatisk och negalivkonsekvens särskilt för människor med udda sjukdomar och funktionshinder.Svenska diabetesförbundel kan inte acceptera en ensidig utbyggnad avprimärvården på bekostnad av länssjukvården. Länssjukvården i den form den haridag måsle lillföras ytterligare resurser. Förbundel anser atl s.k. typ1-diabetes palienter skall tillhöra länssjukvården och inle kan erbjudasadekval vård i primärvården. Neurologiskt ()kritiserar HS 90:s bedömning av atl neurologiska vårdplatser i länssjukvårdenkan reduceras. Detla slrider mot NHR:s uppfattning byggd på lång ochegenhändigt upplevd erfarenhet att det i stället krävs en betydande utbyggnadav neurologispecialiteten på länsnivå. harlikarlade allmänna åsikter och framhåller alt antalel personer i eller i behovav aktiv uremivård kommer atl ha fördubblals mot slutet av 1980-lalet, varför nyaresurser måste lillföras sjukhusvården. gör bedömningen atlutvecklingen av sjukdoms- och skadepanoramal och handikapp kommer atl krävabetydande resurser i form av specialistvård. anser att sjukvårdshuvudmännenmåsle få fria händer all pröva okonventionella lösningar så alt de minstalänsdelssjukhusens karaktär av decenlraliserade medicinska centra kanupprätthållas. 9.2 Överföring av viss öppen vård från sjukhusen tillprimärvården Ca hälften av alla öppenvårdsbesök inom hälso- ochsjukvården är f.n. förlagda till sjukhusens mottagningar. HS 90 bedömer all enbetydande del härav bör kunna förläggas till primärvården. Nägra remissinslanser kommenterar uttryckligen dennafråga. Läkaresällskapei anför all "sällskapet instämmer i dennamålsättning men vill även här betona, all försiktighet måsle iaktlas videvenluell nerdragning av öppenvårdsresurserna vid sjukhusen. Genomallmänläkarnas mångskiftande arbetsuppgifter kommer deras kunskap ocherfarenhel belräffande kompli- 1984/85:181 67 cerade eller ovanliga sjukdomstillstånd alt minska. Detlamedför elt ökat remissbehov till specialisterna inom länssjukvården.Allernativet är förslärkning av primärvården med olika organspecialister.Detla kan betecknas om en önskvärd utveckling inom exempelvis obstelrik ochgynekologi (ulbyggd mödrahälsovård elc.) men kan vara mindre rationelltbelräffande andra specialiteter (exempelvis allmän intermedicin och allmänkirurgi). vill också påpeka, atl framför alltmedicinkliniker och kirurgkliniker vid de små länssjukhusen med ständigakutsjukvård måsle ha en så stor läkarstab, all elt belydande ulrymme kommeratl finnas även för öppenvårdsuppgifier. Det kan då vara onödigi ochoekonomiskt alt flytta över patientgrupper från den sjukhusanknutnamottagningen till vårdcentralerna. Slulligen mäste man. för bibehållande avspecialisternas 'referensramar' och för ulbildningen av sjukvårdspersonal, hakvar en viss andel oselekterat palientklieniel vid de öppnasjukhusmotiagningarna". Möjligheterna att begränsa öppenvården vid sjukhus ianslutning lill ulbyggnad av primärvården berörs av några landsling.ÖstergöUands läns landsling framhåller att reduktionen av sjukhusens öppenvårdär mer problematisk än vad gäller vårdplalsminskningarna och framhåller alt"utveckling har ännu inte inletts när del gäller den öppna vården vidsjukhusen. Därvidlag kan man räkna med en väsenlligt längre omställningsprocess.Delta beror inte minsl på de attityder som finns inom akutsjukhusen lill atlminska moltagningsverksamheten - inklusive läkaranlalet - till förmån föromhändertagande inom primärvården". trordäremol på en snabbare utveckling och anger all "inom harpåbörjais ett arbele som har lill syfte att åsladkomma överenskommelser mellanspecialislklinikerna och vårdcentralerna om en arbetsfördelning dem emellan.Målsätiningen, vilken även antagils i landslingels verksamhetsplan, är att i enförsta etapp överföra hälften av den primärvård som bedrivs vid läns- ochlänsdelssjukhusen ". Som lidigare nämnls förordar läns landslingremisskrav för läkarbesök inom länssjukvården och anför som moliv all "detbör framhållas att syftet med ett remissförfarande är all det skall bidra tillatl patienterna skall komma i åtnjutande av den specialiserade vården påsjukhus i den turordning som moliveras av medicinska skäl. Därav följer altresurserna inle blockeras av palienter som sökt direkl och vars behov av denspecialiserade vården inte prövals i förväg. En patient som remitteras lilllänssjukvården skall ha behov av en vård som kräver annan kompelens än denläkare inom primärvård besitler. Vissa undantag från remisstvång bör göras(aborlärenden och könssjukdomar)"". och läns landsling pekar pä altvårdutbildningarna ställer krav på etl oselekterat patientmaterial. I övrigt, beträffande l.ex. handikapporganisationernasinställning, hänvisas till redovisningarna under de allmänna synpunklerna. 1984/85:181 68 9.3 Minskning av vårdplatser inom vissa discipliner HS 90 bedömer atl en minskning av antalet vårdplatser inomlänssjukvården med en fjärdedel, dvs. ca 10 000, torde vara möjligt alt uppnåmot slutet av 1990-lalet, med tyngdpunkten förlagd till minskningar inom allmäninternmedicin, allmän kirurgi och långvårdsmedicinska enheler vid sjukhusen. Remissinsiansernas allmänna bedömningar i denna frågaframgår under de allmänna synpunkterna i avsnitt 9.1. De fätal landsling som tar upp möjligheterna tillreduktion inom enskilda discipliner instämmer med ulredningen i altmedicinklinikerna är de enheler där de slörsla möjlighelerna till neddragningarfinns, anför dock atl det mol bakgrund av rådandeöverbeläggningar och en i övrigt hög beläggning f.n. är orealistiskt alt minskamedicinklinikernas vårdplatsantal. Åven läns landsling pekar på att delar avlänssjukvården f.n. inte kan ställa resurser lill förforgande för människor medstora behov av medicinska insatser och nämnder som exempel ögonsjukvård,reumatologi, ortopedi, cancersjukvård och kvalificerad rehabilitering. 9.4 Storkliniker, samjourer och andra rationaliseringar HS förordar rationaliseringar inom länssjukvården i formav bl.a. gemensamma vårdplatsavdelningar för flera kliniker, gemensamma jourlinjer,fem-dagarsvårdsenheter, patienthotell m.m. Ett flertal landsting berör ulredningens förslag omrationalisering inom länssjukvården genom införande av gemensammavårdavdelningar. Förslagen tillstyrks genomgående och några huvudmänkonstaterar att systemet redan prövats eller att planering för införandet av ensådan organisation pågår. Några landsting tar upp frågan om möjligheterna attsamordna jourverksamheten. Förslaget tillstyrks av bl.a. ,och . Dessa landsting konstaterar dockatl förslagel inte är förenligt med de principer redovisati utredningen ansvarsfrågor inom sjukvården (DsS 1984:12) och atl detdärför är nödvändigt att ansvarsfrågorna ges en utformning som medger enjourorga- 1984/85:181 69 nisation i enlighet med HS 90:s förslag. menar dock all joruverksamhet krävs vid samtliga sjukhus ochframhåller atl "förvaltningsutskottet vill kraftigt understryka, alt den iutredningen föreslagna nedskärningen av resurser vid vissa länsdelssjukhusunder inga omsländigheter får medföra alt kvarstående akutsjukhus kommer attsakna möjligheter till akutverksamhet dygnet runl där sådan krävs. Vad gällerakulresurser inom sina speciella verksamhetsområden fär det inte föreligganågon skillnad mellan länsdelssjukhuset och . I detta sammanhangbör observeras alt omfördelningsbara resurser inle är proporlionella motvårdplalsminskningen". Spri redovisar alt man redan påbörjat elt arbele meduppföljning och utveckling av mindre resurskrävande vårdformer inomlänssjukvården, som exemplificerals i betänkandet. SHSTF anser atl förslagen om en mer flexibelklinikorganisation är inlressanta men vill påminna om alt den nuvarandeutvecklingen inom landstingen med självständiga kliniker kan innebärasvårigheter atl genomföra en flexiblare klinikorganisalion. anför bl.a. följande: "I HS 90 finnsockså propåer om 'rationalisering' av den slutna somatiska akutsjukvården genominförande av 5-dagars vårdavdelningar, gemensamma vårdavdelningar för fleraspecialiteter, gemensamma jourlinjer mm. Förändringar av denna typ kan i vissafall vara möjliga och ibland nödvändiga. vill emellerlid slarktvarna för att en sänkning av värdkvaliteten kan bli följden av sådana åtgärder.Utredningen andas också i detta avseende en överdriven optimism när det gällermöjligheten att härigenom överföra resurser från länssjukvården till andraverksamheler". 10 Personalbehov och personalutbildning (kap. 8) HS90 HS 90 redovisar kvalitativa aspekler - utbildning förutveckling - på innehållet i den utbildning som behövs för den personal somskall genomföra den hälso- och sjukvård som HS 90 förordar. S.k.underskölerskekompetens föreslås bli baskompetens inom hälso- och sjukvården.Fort- och efierutbiidningens avgörande betydelse som förändringsinstrumentmarkeras starkt för att snabbt kunna uppnå de hälso- och vårdpolitiskaintentionerna. HS 90 föreslår ett fortsatt arbele i dessa frågor i formav en utredning med en allmän översyn av värdutbildningarna så att de motsvararde hälso- och sjukvårdspolitiska målsättningarna. Vidare föreslås en översyn avspecialistväsendet, dvs. läkarnas vidareulbildning (det s.k. NLV-systemet). HS 90 redovisar utifrån olika antaganden relaterade tillbl.a. några av LU 84:s ekonomiska prognosallernativ s.k. trendprognoser förtillgång och efterfrågan på vårdpersonal med kort, medellång och långutbildning. Några egna dimensioneringsförslag för utbildningarna lägger inte HS90 fram. 1984/85:181 70 programmatiska prognoser för efterfrågan på vårdpersonal kommerall redovisas i en ytterligare underlagssludie, som skall publiceras . HS 90 förordar en allmän förbättring avpersonalplaneringsarbelet med bättre personalstatistik och fortsatta s.k.rullande personalprognoser genom försorg. 10.1 Remissinstansernas allmänna synpunkter Flertalet remissinstanser kommenterar delta avsnitt i HS90:s huvudrapport. Flera, l.ex. UHÅ, ägnar relativt slort utrymme åt frågorna. Ett genomgående drag i remissvaren är all man beklagar särskilda underlagssludien saknas, vilket försvårar eller omöjliggör klaraslällningslaganden frän remissinstansernas sida. De fackUga specialförbunden beklagar i några fall alt deyrkesgrupper de representerar inte alls eller otillräckligt behandlals i HS 90.T.ex. "finner till sin förvåning och bestörtningalt man inle är nämnda i kapitlet." '"Det är med sedvanligbesvikelse" Psykologförbundei "konstaterar all psykologerna - med dennäst längsta akademiska yrkesutbildningen i landet - isjukvårdsplaneringssammanhang hänförs till gruppen 'utan värdutbildning' ochdärefter ej beaklats i tillgängs-och efterfrågeavsnitten." Huvudmännen framhåller genomgående, i likhet medNorrbottens läns landsting, atl "rält utbildad personal i tillräckligomfattning ulgör den viktigaste förutsättningen för en god hälso- ochsjukvård" och ett flerlal landsting anger att man i stort delar detsynsätt som framförs i utredningen i denna fråga. Några landsting menar dockalt ytterligare frägor borde belysts i sammanhanget och pekarbl.a. pä atl del skulle varil önskvärl med en bedömning av hur datateknik ochannan teknikutveckling inom hälso- och sjukvården kommer alt påverkaarbelsuppläggning och arbetsuppgifter inom sekiorn. flertal landsling instämmer med utredningen i alt ennärmare samverkan mellan verksamhetsplanering, personalplanering och utbildningsplaneringär en av de grundläggande förutsättningarna för en omstrukturering av vårdenoch för ell nytt offensivt hälsopoliliskl arbetssätt. Flera landsting betonashärvid att sjukvårdshuvudmännen bör delta i det fortsatta arbelet och bl.a.Hallands läns landsting anför att "utvecklingen bör ske i nära samarbetemed de landsting som under senare delen av 70-lalet sökte driva på utvecklingenoch kunskapsuppbyggnaden belräffande planeringsprocesserna. Utvecklingsarbetetfår sålunda inle uppfattas endasl som en uppgift för cenlrall placeradetjänstemän. Betydande leoreliska och praktiska kunskaper finns i landstingensåväl vad gäller den kvalitativa planeringen av vårdutbildningarna som denkvantitativa planeringen". Behovel av en ökad samordning och samplanering mellanolika utbildningar saml mellan olika ulbildningsanordnare betonas av fleralandsling. 1984/85:181 71 Bl.a. konstaterar läns landsling all"för att kunna genomföra utökningar av grund- och vidareulbildningenrespektive fort- och efterutbildningen måste en bältre samordning komma tillstånd. Landstingei instämmer här hell med ulredningen. 1 dellasamordningsarbete måsle många olika ulbildningsanordnare della, flera resursersamordnas och många intressenter komma lill tals". I likhel med fleraandra sjukvårdshuvudmän betonar härvid vidare atl "bland deresurser som kommer ifråga är KomVux. Av del totalt KomVux-ulbudei inom det häraktuella området är landstingens andel mycket liten. En förutsättning för altde i ulredningen relaterade fortbildningsinsatserna ska kunna genomföras medoptimalt resursutnyttjande är atl en omfördelning sker av KomVux-resurser lilllandstingens förmån". Nägra landsling pekar även på behovel av samverkan mellanulbildningar inriktade mot landstings- respektive primärkommunal verksamhet ochÖsiergöilands läns landsting pekar på alt "det är väsentligt alt samarbelelstartar för att skapa bällre förulsällningar församverkan i den kommande yrkesverksamheten". UHÄ, som utförligt behandlar personaluibildningsfrägorna,anför bl.a.: "UHÅ för sin del, liksom övriga ansvariga förvårdutbildningarna, är medvetet om behovet av en ytterligare utveckling avutbildningarna utifrån både de hälso- och sjukvärdspolitiska och deulbildningspolitiska mäl som , läggs fasl. Därlill kommer även denvetenskapliga prövning och värdering som skall ske av utbildningsinnehållet.UHÄ kommer all arbela akiivt för all en i dessa avseenden påbörjad utvecklingfortskrider. har del betonats att ulbildning bör ochskall användas som elt förändringsinslrument i hälso- och sjukvården. haräven tydligt markerats i HS 90. gav också ullryck för en sådanvärdering i anslulning till beslutet om reformerad vårdutbildning . UHÅfår för sin del tillägga följande. För all ulbildningen skall fungera som ettförändringsinstrument måste man bl.a. se grund- och vidareutbildning som enenhet. Det måste noga avvägas vad som skall uppnås med grundutbildning resp.med vidareutbildning dvs. vilka mäl och syften som skall uppfyllas inom engiven tids- och ekonomisk ram för resp. utbildning. Ett ytterligare val måsteslå mellan ä ena sidan breda och generaliserbara kunskaper och å andra sidanspecialisering och djup. Detta innebär atl val av relevanla ämnesområden ochgraden av färdighetsträning måste göras var för sig för grundutbildning ochvidareutbildning. UHÅ vill särskilt kommenlera vad som i HS 90 sägs omläkarutbildningen. Beskrivningen av läkarnas grundutbildning är delvismissvisande. Läkarnas utbildning är formaliserad i tre olika steg, nämligengrundutbildning, allmäntjänslgöring (AT) och vidareutbildning (FV).Grundutbildningens uppgift är alt ge den allmänna teoretiska och praktiskagrund som fordras för 1984/85:181 72 den för alla läkare gemensamma AT. Först därefter väljerläkarna en av 43 olika inriktningar som leder till specialisering inom yrket.AT är huvudsakligen inriktad på den slutna vården och den psykiatriska vården.Den grundläggande utbildningen är till största delen förlagd till undervisningssjukhusenmed sin nära anknylning lill medicinsk forskning. Undervisningssjukhusen ärför det mesta regionsjukhus och denna koppling mellan undervisning, forskningoch regionsjukhusens verksamhet har varit medveten och önskvärd. När detdäremot gäller innehållet i grundutbildningen är det missvisande all peka påkopplingen mellan universitetssjukhus och regionsjukhus. Den grundläggandeutbildningen skall vara förankrad i den medicinska forskningen. Den forskningoch kunskapsutveckling som förekommer vid regionsjukhusen avser givelvishälso- och sjukvården på olika nivåer i sjukvårdsorganisationen. Man får intebortse ifrån all regionsjukhusen är länssjukhus och att ävenomfatlande öppen vård bedrivs där. Av de sluderande kommer mer än en tredjedelall vara verksamma som distriktsläkare enligt nuvarande fördelning avFV-tjänsterna. Detla är givelvis de ansvariga för läkarutbildningen i högskolanmedvetna om, och innehållel i grundutbildningen inom olika ämnesområdenanpassas efler detta. Även om universitetens institutioner är förlagda till destora region- och undervisningssjukhusen sker inte all praktisk utbildning där.Universiteten har länge strävat efter att låta de studerande genomgå delar avden praktiska utbildningen vid länssjukhus och vårdcentraler, men dennautveckling har delvis bromsats av läkarutbildningsavtalen, som särskilt nämnervilka enheter som står till läkarutbildningens förfogande. Det medicinska verksamhetsområde som är sjukvårdspolitiskthögst prioriterat är allmänmedicin. har tre tjänster som professorinrättats i högskolan inom detta ämneområde. För att ämnesområdet skallutvecklas vidare i högskolan och få en starkare ställning i läkarnasgrundutbildning, bör alla medicinska fakulteter tillföras professurer iallmänmedicin. Utredningen påtalar även att vårdutbildningarna til! störstadelen är riktade mot korttidsvård. Detta är förvisso helt riktigt och UHÄ menaratt så måste vara fallet så länge som sjukvården har den uppbyggnad ochorganisation som den har trots strävan att satsa på utbyggd primärvård. Så vittUHÅ förstår kommer den slutna sjukvården och däri förekommande specialiteteroch subspeciahteter att finnas kvar. Nämnas bör även att allmänmedicinen tillstor del vilar på den kliniska medicinen men har delar av sin tillämpning iorganisationer utanför korttidsvården. Kunskaper och erfarenheter från kliniskaområden och verksamheter är nödvändiga för en god utbildning inom primärvårdensområde. (En förnyad läkamtbildning, 1982:16, SOU 1978:50 Nyvårdutbildning). UHÄ vill påminna om att den största förändringen i vårdutbildningsreformen1982 utgjordes av en förstärkning av utbildningarna mot primärvård,långtidssjukvård och förebyggande vård. Även UHÄ:s förslag till påbyggnadslinjerför olika grupper riktas mot ovan nämnda områden". 1984/85:181 73 10.2 Undersköterskekompetens skall vara baskompetenssamt allmänt höjd kompetensnivå HS 90 föreslär all s.k. underskölerskekompetens skall varabaskompetens inom hälso- och sjukvården i vad avser del direkta vårdarbetet ochutvecklingen mol höjd baskompetens ses som etl led i en allmänl höjdkompetensnivå inom hälso- och sjukvården. Alla remissinslanser som kommenterar detta förslaglillslyrker del uttryckligen eller i allmänna termer. UHÅ ser posilivt pågenomförandel av sådana utbildningsinsatser och lillägger; "UHÄ vill docki detta sammanhang påminna om all undersköterskor och skötare utgörrekryteringsbasen till flertalet vårdulbilningsplalser i hägskolan. Det ärdärför angeläget att rekryleringsfrågan lill högre utbildning inle förbises ietl förnyat utbildningssystem under högskolenivå. Om statsmakternasintentioner är att göra evenluell utbildning enbart kompetenshöjande förbilrädespersonalen och inte högskoleförberedande mäste della klart framgä såatt den enskilde individen, som har för avsikl att fortsätta studierna, inteväljer fel sludieväg". Förslaget tillstyrks även av t.ex. SÖ, liksom av TCO, som även anser alt man bör övervägaatt förlänga den nuvarande vårdutbildningen i gymnasieskolan till . Landsiingsförbundei framhåller att förmodligen behövsockså en höjning av baskompelensen i personalens utbildning till i principundersköterskenivå i anslutning till all förbundet kommenterar primärvårdensutbyggnad och organisalion. Flera landsling framhåller dock att förslagen slällerbelydande krav på utbildningsresurser och några av huvudmännen efterlyserinsatser från statsmakterna och anför i likhet med läns landstingatt "För att klara det uppsatta målet måste statsmakterna genom i förstahand tilldela respektive utbildningshuvudman ett ökat antalelevveckor, vilket måste motsvara den ökade efterfrågan på utbildningsplatsersom blir följden av en sådan reform." I sammanhanget framhåller Göteborgskommun att ytterligare utredningsarbete är angeläget och anför att det börövervägas "vilken kompletterande utbildning som erfordras för att ettsjukvårdsbiträde med flerårig yrkeserfarenhet skall erhålla undersköterskekompetens.Fördelningen av ansvar efter delegation på det sätt hälso-och sjukvårdslagenmöjliggör bör övervägas. I samband därmed bör också belysas erfarenhelerna avden avkortade underskölerskeulbildningen som bedrivits i Göteborgs- ochBohusläns landsting." I utredningen föreslås en salsning på en allmänl höjdkompetensnivå inom 1984/85:181 74 hälso- och sjukvården och flertalet landsting tillstyrkeren sådan ulveckling. pekar emellertid på att det kan finnasrisker med höjda krav på kompetens och framhåller: "Ur sysselsättningssynpunktmen också för verksamheten kan det ligga en fara i de successivi höjdautbildningskraven på alla nivåer. Det är sannolikl nödvändigl alt ävenfortsättningsvis irygga ingängsmöjligheter för de som av olika skäl inte iförväg har skaffat sig utbildning men eljest kan ha goda personligaförutsättningar.