prop · G803110 · 1984-12-31 00:00:00 — framstår som rimligt alt låta näringsidkaren habevisbördan rörande orsa- 32 § KtjL ken till en skada. Detta gäller lill en böGan om skadan har inträffat medanden skadade egendomen med anledning av avlalel om en ijänsl var /näringsidkarens besittning. Del är här alltså fråga om fall då Gänsten avserförvaring av en lös sak (denna situation kommenteras närmare i slulel avspecialmoliveringen lill förevarande paragraQ eller då ell moment av förvaringingår som en biförpliklelse i ell avial om arbete på egendom. I sistnämnda fallkan del röra sig om skador på l.ex. en apparal, en möbel eller en bil som förreparalion e.d. har lämnals in på näringsidkarens verkslad eller om skador påplagg som har lämnals lill en iväilinräilning. Saker som sålunda har överlämnals lill näringsidkaren börvid iiilampningen av beslämmelsen i försia slyckel i allmänhel anses vara idennes besittning lill dess att konsumenten själv eller någon som får ansesföreträda honom har hämlal dem eller ålerfått dem på annat säll. Del saknarhärvid betydelse om näringsidkaren för utförandel av Uänslen eller en del däravför någon lid överlämnar egendomen exempelvis till en annan företagare. Enkamera som har lämnals in till en fotohandlare för reparalion bör sålunda vidiiilampningen av beslämmelsen anses vara i dennes besittning även under lid dåkameran sänls lill en särskild verkstad e.d. för utförandel av reparationen. Om näringsidkaren, sedan arbelet har utförts, enligtöverenskommelse med konsumenien ålersänder föremålel för Gänsten lillkonsumenien med posten eller med en s. k. självsländig fraklförare - t. ex.järnvägen - kan föremålel däremol inle längre anses vara i näringsidkarensbesittning sedan det har överlämnats lill poslen eller lill fraklföraren.Förevarande bestämmelse är alltså inle lillämplig, om föremålel för Gänsienskadas under en sådan iransport. Däremot kan näringsidkaren i etl sådani fallbli ansvarig enligt beslämmelsen i andra slyckel av förevarande paragraf, omskadan beror på alt näringsidkaren har varil försumlig vid emballeringen avföremålel e.d. Del bör påpekas atl det nu sagda enbari avser skador somdrabbar föremålel för Gänsten utan att resultatet av Gänsten påverkas så altGänsten blir felaktig. Som har nämnls vid 31 8 första slycket bärnäringsidkaren nämligen enligi reglerna om fel och dröjsmål risken för attresultatet av Gänsten skadas eller förstörs eller annars inle kommer konsumentenlill godo på grund av vad som inlräffar under transporten (se specialmoliveringenlill 12 och 24 88). Enligi vanliga bevisbörderegler ankommer del påkonsumenien alt visa all han har drabbats av en sådan sakskada som avses ibeslämmelsen. Det ligger därför ofta i konsumentens inlresse all underrättanäringsidkaren om atl konsumenten l.ex. vill lämna kvar värdefull egendom i enbil som lämnas in på en verkstad, eftersom han annars kan drabbas avbevissvårigheler ifall egendomen förkommer. Därmed får näringsidkaren ocksålillfäl- 1984/85:110 281 lealt avgöra om han vill tillåta atl egendomen överlämnas i hans besitt- 2 S KtjLning. Del bör vidare framhållas all ell omdömeslösl handlande från konsumentenssida härvidlag kan leda lill all en skada inte anses bero på försummelse pånäringsidkarens sida. Som exempel kan nämnas atl en värmekänslig sak ulannäringsidkarens veiskap ligger kvar i en bil och skadas på gmnd av attnäringsidkaren ställer bilen i solsken. I andra liknande situationer kan etlevenluelll skadestånd komma att jämkas på grund av medvållande frånkonsumenlens sida e.d. (se 34 8). Ihändelse av tvist ankommer del vidare i princip på konsumenien att visa att enkonstaterad skada har inträffat medan den skadade egendomen befann sig inäringsidkarens besittning. Vilka krav som härvid kan siällas på konsumentenfår avgöras med hänsyn lill omständigheterna i del enskilda fallet. vara fråga om en skada som enligt erfarenhel läll uppkommer i samband medvisst arbete på ett föremål. Om konsumenien påpekar en skada redan näregendomen ålerlämnas till honom men näringsidkaren påstår att skadan fanns näregendomen överiämnades till näringsidkaren, blir det givetvis av betydelsehuruvida det kan anses ha ålegat näringsidkaren atl göra en anmärkning omskadan när han mottog egendomen. I vissa branscher torde del vara praxis attnäringsidkaren skall på tillbörligt sätt granska egendom som överlämnas Ullhonom för arbete e.d. och på mottagningskvitto eller molsvarande göra anmärkningom förekommande skador. Återkommer konsumenten däremot först senare med ettpåstående om all egendomen skadals hos näringsidkaren, gör sig å andra sidanden synpunkten gällande att en konsumenl i regel bör göra åtminstone en flyktiggranskning av egendom som varil inlämnad för arbete e.d. i samband med attdenna återlämnas till honom. PresumUonsansvarelenligt första styckel gäller vidare med avseende på sakskador som har inträffalmedan den skadade egendomen med anledning av avtalet om en Uänst var undernäringsidkarens kontroll. Här åsyftas fall då egendomen visseriigen inte haröveriämnats i näringsidkarens besittning men denne ändå under ulförandel avUänsten har en motsvarande faktisk kontroll över egendomen. Delta gäller t. ex.vid arbete på fasl egendom eller annars på byggnader o.d. samt vid arbete pålösa saker som finns i konsumentens bostad eller på någon annan av dennedisponerad plals, såsom vid arbete på konsumentens båt medan denna ligger vidkonsumentens båtplats. I vilken utsträckning som egendom tillhörandekonsumenten eller medlemmar av hans hushåll skall anses befinna sig undernäringsidkarens "kontroll" vid arbete exempelvis på en byggnad ellerpå ett föremål i konsumentens bostad e.d. får bedömas med hänsyn till defaktiska förhållandena i det enskilda fallel Gfr betänkandet s. 495-496). Isista hand får det avgörande bli, om del med hänsyn till omständigheternaframstår som rimligast atl ålägga näringsidkaren alt visa att en viss skadainte beror på försummelse på hans sida eller all i slället ålägga konsumentenall visa att skadan beror på en sådan försummelse (se andra slyckel iförevarande paragraf). 1984/85:110 282 Andrastycket 32 § KtJL Andrastycket samlar upp alla övriga fall av näringsidkarens skadesiåndsskyldighel enligtkonsumenttjänstlagen. Vid sidan av skadeståndslagen och andra allmänna reglerom skadestånd i kontraktsförhållanden ligger beslämmelsens självsländigabetydelse främst däri att den, med den begränsning som följer av tredjestycket, är tvingande till konsumentens förmån. Näringsidkaren kan inte ividare mån än som anges i tredje slyckel friskriva sig från eller begränsa siltskadeståndsansvar enligt beslämmelsen. Skadeslåndsskyldighelenenligt andra stycket kan avse olika slags skador. Till en böGan kan det varafråga om sakskador som drabbat föremålet för Gänsten eller annan egendom somlillhör konsumenien eller någon medlem av hans hushåll men som inle harinträffat medan egendomen var i näringsidkarens besittning eller annars underdennes konlroll Gfr försia styckel). Givelvis måste skadan ändå ha ett sådanisamband med utförandet av en tjänsl att det framstår som befogat atl bedömafrågan om näringsidkarens ersättningsskyldighet med tillämpning av konsumenltjänsllagen.Som exempel på ett fall då näringsidkaren enligt beslämmelsen ärersättningsskyldig för sakskador kan nämnas atl en målare, som är sysselsattmed arbeten i konsumentens lägenhet, över en helg vårdslöst lämnar kvar trasorsom är indränkta med en vätska som orsakar självan-tändning och därmedbrandskador på föremål i lägenheten. Ett annat exempel, avseende försumligemballering av föremålet för Gänsten inför en ålertransport till konsumentenmed en s. k. självsländig fraklförare, har berörts i specialmotiveringen tillförsta stycket. Beslämmelseni andra slycket omfattar vidare rena förmögenhelsskador som drabbar konsumentenmen som inle är en följd av etl fel eller ett dröjsmål. Det lorde här framförallt bli fråga om skyldighel för näringsidkaren att ersätta konsumenten förrena förmögenhelsskador i form av' utgifter och förluster som uppkommer på gmndav åsidosättande av näringsidkarens omsorgsplikt i olika hänseenden. Förexempel på siluationer i vilka en sådan tillämpning av bestämmelsen kanaklualiseras får hänvisas till specialmoliveringen till 4 8 första stycket, 8 8försia slycket och 12 8 första stycket. Enfömtsättning för näringsidkarens skadesiåndsskyldighel enligt andra stycket äratt konsumenten - eller den som annars har drabbats av en skada som avses ibestämmelsen kan visa atl skadan har vållats genom försummelse pånäringsidkarens sida. Näringsidkaren svarar härvid - i överensstämmelse med vadsom gäller enligt 31 S och första stycket i förevarande paragraf även förförsummelser av någon som på hans sida har anlitats för utförandet av Gänsten(se specialmotiveringen till 31 S första stycket). 1984/85:110 283 Tredje styckel 32 § KtjL 1 tredje styckel har tagits upp en beslämmelse som utgören motsvarighet till den tidigare behandlade regeln 1318 andra stycket andrameningen. Beträffande skälen till och innebörden av förevarande bestämmelse fårhänvisas till specialmotiveringen till 31 8 andra stycket. Där har ocksåberörts frågan om konsumenlens möjligheter atl begära atl näringsidkarenavhjälper en skada på egendom, för vilken näringsidkaren är ersättningsskyldig,resp. näringsidkarens möjligheter atl till begränsning av sin skyldighel attulge ersättning i pengar - själv begära atl få förda etl sådani avhjälpande. Förevarande paragraf är tillämplig även vidtjänster som avser förvaring av lösa saker. Om en sak som är föremål för ett avtal om förvaring skadasunder förvaringstiden då saken alltså befinner sig i näringsidkarensbesittning - är näringsidkaren således skyldig att ersätta konsumenien dennesekonomiska skada till följd därav, såvida inte näringsidkaren kan visa alldenna skada ej beror på försummelse av näringsidkaren eller av någon som påhans sida har anlitats för utförandet av . För frågan om näringsidkarens skyldighet all utgeersättning på gmnd av skador som drabbar den förvarade egendomen underförvaringstiden är del i och för sig utan betydelse huruvida skadan haruppkommil genom all förvaringen har anordnats felaktigt eller ej. 1 båda fallenblir näringsidkaren nämligen skyldig alt ersätta konsumenten för dennes skada i del förra fallet enligt 31 8 och i det senare fallet enligt första stycketi förevarande paragraf - om näringsidkaren inte kan visa att den skada som hartillfogats konsumenten ej beror på någon sådan försummelse som nämndes nyss.Frågan humvida en Gänsl avseende förvaring är felaklig torde därför, om denförvarade saken har skadats under förvaringen, i prakliken komma allaktualiseras endast om konsumenten på gmnd av ett fel vill göra gällande någonannan befogenhet mot näringsidkaren än rätten alt erhålla ersättning av denneför skadan på den förvarade saken, t.ex. om konsumenten däGämle vill fordra ettprisavdrag på gmnd av atl förvaringen har skett felaktigt. Del bör isammanhanget påpekas att rätten att kräva skadestånd enligt förevarandeparagraf inte går föriorad på gmnd av en eventuell underiåtenhel all reklamerainom viss lid (se 17 och 18 88, jfr även 26 8). Beslår en skada avseende en förvarad sak däri atl dennaunder förvaringstiden helt har förstörts eller har förkommil, så att sakeninte kan återlämnas till konsumenien, kan en skyldighet för näringsidkaren atlersätta konsumenten för hans skada till följd därav grundas antingen påbestämmelsema 1318 om näringsidkarens skadeståndsskyldighet på gmnd av dröjsmåleller på försia stycket i förevarande paragraf. För frågan om näringsidkarensskadesiåndsskyldighel på grund av att saken har gåtl 1984/85:110 284 förloradär del alltså även i ell sådani fall i princip ulan betydelse humvida 8KtjL konsumenten särskilt vill åberopa dröjsmålet eller ej. En annan sak är atlkonsumenien i ell sådani fall regelmässigt torde vilja åberopa dröjsmålel meduppdragels avslulande, dvs. med åleriämnandd av saken, till stod för atl hävaförvaringsavtald (se specialmotiveringen lill 29 8). Ifallen förvarad sak efter uigången av en besiämd förvaringstid eller efter enuppsägning av förvaringsavtald inle avhämtas i rätl tid, är näringsidkarenenligt 50 8 skyldig all även därefier vidla skäliga åtgärder för vård av saken.Om denna skadas som den till följd därav alhjämt befinner sig inäringsidkarens besittning men sedan förvaringstiden har utgått, får frågan omnäringsidkarens ersättningsskyldighet på grund av skadan bedömas enligt förevarandeparagraf Gfr specialmoliveringen till 50 8). Beslämmelserna om fel ochdröjsmål, inklusive reglerna 1318 om skadesiåndsskyldighel på grund av sådanikontraktsbrott, kan däremot inte anses tillämpliga i denna situation. Detbör erinras om atl konsumenten vid förvaring om inte annat följer av avtalet- bär risken för alt den förvarade saken i samband med förvaringen förslörseller förkommer på grund av en olyckshändelse eller därmed jämförlig händelseGfr specialmotiveringen till bl.a. 9 8). Alt saken inle kan återlämnas tillkonsumenten lill följd av en sådan händelse medför alltså inte allnäringsidkaren befinner sig i dröjsmål (se specialmotiveringen till 24 8). 1ett sådant fall lorde näringsidkaren normall inle heller bliersättnings-skyldig mol konsumenien enligi förevarande paragraf. För att gå frifrån skadesiåndsskyldighel måsle näringsidkaren dock på motsvarande sätt somgäller enligt 31 8 i fråga om näringsidkarens skadesiåndsskyldighel på grund avfel eller dröjsmål - visa alt konsumenlens ekonomiska skada till följd av denprimära sakskadan inte beror på någon försummelse på hans sida. Detlaaktualiserar främst frågan om hållande av försäkringar som läcker skador påförvarad egendom genom olyckshändelser o. d. Gfr avsnitt 2.11.4 i den allmännamotiveringen saml , Särskilda avtalstyper I, 1976, s. 88). Omnäringsidkaren enligt ett avtal om förvaring särskilt har åtagit sig att hållaförvarad egendom försäkrad mot olika skadehändelser men näringsidkaren harförsummat att uppfylla sitt åtagande, blir han givetvis enligt förevarandeparagraf skyldig all ersälla konsumenten för dennes ekonomiska skada tillföljd av atl egendomen har förstörts e.d. ulan att vara avlalsenligl försäkrad.Ersättningen kommer alltså alt molsvara den skada som skulle ha täckts av denöverenskomna försäkringen. Vadangår den situationen atl något sådani särskilt försäkringsåtagande inle hargjorts av näringsidkaren kan framhållas följande. Ennäringsidkare som yrkesmässigt tar emot saker lill förvaring har i regelmöjlighet att teckna en s. k. företagsförsäkring som omfattar den förvaradeegendomen. I företagsförsäkringen ingår i allmänhel bl.a. en Prop.1984/85:110 285 ansvarsförsäkring och en egendomsförsäkring.Egendomsförsäkringen gäl- ' § KtjL ler för såväl försäkringstagaren somegendomens ägare, om den försäkrade egendomen ulgörs av kunders tillhörigheter.Försäkringen gäller dock endast i den mån ägaren inte har rätl atl uppbäraskadeersättning genom en av honom själv tecknad försäkring. Egendomsförsäkringenavser sådan skada som består i att egendomens värde minskas eller går förlorat.De skadehändelser som försäkringen gäller för är i huvudsak skador genom brand,vatten och inbrott. När det gäller sådan yrkesmässig förvaring förprivatpersoners räkning som det här är fråga om måste konsumenten i regel ansesha befogad anledning all utgå från atl näringsidkaren håller enföretagsförsäkring av berört slag eller någon liknande försäkring som ärsedvanlig i branschen och som omfattar skador på kundernas egendom genom bl.a.olyckshändelser. Om näringsidkaren saknar ett sådant för branschen normaltförsäkringsskydd måsle del därför, mol bakgmnd av hans allmänna omsorgsplikt,anses åligga näringsidkaren alt upplysa konsumenten om detta Gfr specialmoliveringentill 4 8 första slyckel). Gör näringsidkaren inte det, torde det i regel fåanses följa av vanliga avlalsrältsliga principer att näringsidkaren blirersättningsskyldig mol konsumenten enligt förevarande paragraf på samma sättsom om näringsidkaren uttryckligen hade ålagil sig att hålla en för branschensedvanlig försäkring men försummat alt uppfylla detta åtagande. Näringsidkarenblir alltså ersältningsskyldig även för skador till följd av renaolyckshändelser som drabbar den förvarade egendomen, i den mån skadorna skulleha täckts av en sådan försäkring. I enlighel med vad som har anförts i avsnill 2.11.4 i denallmänna moUveringen åläggs näringsidkaren emellertid inle enligi lagen någonförsäkringsplikl utöver vad som följer av vad som får anses avtalat mellanparterna. Har näringsidkaren före avtalets ingående upplyst konsumenten om attnäringsidkaren inte håller en sådan sedvanlig försäkring som har berörts ,har konsumenten alltså inle rätt lill ersättning på den grund att näringsidkarenhar saknat sådan försäkring. Delsamma gäller, om konsumenten i etl enskillfall av annan anledning saknat fog för antagande alt näringsidkaren höll ensådan försäkring. Vidare står det parterna i princip fritt alt avtala om attdel i stället åligger konsumenten atl hålla förvarad egendom försäkrad mololyckshändelser o.d. Åven vid förvaring är bestämmelsema om näringsidkarensskadeståndsansvar, med det undantag som anges 1318 andra stycket och 32 8tredje slycket, tvingande lill konsumenlens förmån. Näringsidkaren kan alltsåinte i vidare mån än som framgår av nyssnämnda undantagsregler genomavtalsvillkor friskriva sig från eller begränsa sitt skadeståndsansvar förbl.a. skador på den egendom som omfatlas av förvaringsavtald. Det bör motbakgrund av hittillsvarande avlalspraxis i vissa branscher framhållas atl ensådan ansvarsbegränsning i princip inle heller kan åstadkommas genom attkonsumenten anger etl vissl värde på en sak som lämnas in till 1984/85:110 286 förvaring.En annan sak är atl det i ett sådani fall kan vara svårt för 32 8 KtjLkonsumenten att visa alt saken, om den har förstörts eller förkommil, hade etthögre värde än del angivna. Åven om konsumenten förmår visa detta, kan delvidare bli fråga om jämkning av ett eventuelll skadestånd om näringsidkarenvilseldls av konsumentens uppgift om värdel. Beträffande förhållandena vid s.k.slulna förvar hänvisas till vad som sägs i det följande. Ivissa fall kan den frågan uppkomma, om det föreligger en enligt lagen ogilUgansvarsfriskrivning inom ramen för ett förvaringsavtal eller om situationen istället är den att del över huvud taget inte kan anses föreligga etl avtal omförvaring av viss egendom. Omdel i en restauranglokal e.d. intill en obevakad klädhängare har salls upp ettanslag om att lokalens innehavare inle ansvarar för persedlar som placeras där,kan dt avtal om förvaring naturligtvis i allmänhet inle anses uppkommabeträffande sådana persedlar (se , Särskilda avtalstyper I, 1976, s.98, jfr även s. 81). Ett annat exempel är atl del i en bevakadreslauranggarderob e.d. har satts upp ett anslag av innehåll attgarderobsinnehavaren inte ansvarar för värdesaker som finns i inlämnade kläder.Tar denne då likväl emol ett värdeföremål, torde del i regel få anses vara frågaom en ansvarsfriskrivning som enligt konsumenlUänsllagen saknar verkan motkonsumenten Gfr s. 95). Bedömningen blir däremot en annan, om den somi och för sig tar emot saker för förvaring tydligt klargör för konsumenten allhan inte är beredd atl åta sig förvaring av vissa slags föremål, t.ex. smyckeneller andra värdesaker. Har konsumenten då, utan näringsidkarens vetskap,likväl lämnat kvar ell sådani föremål i en persedel som lämnats in förförvaring, kan någol förvaringsavtal inte anses slulet belräffande dettaföremål. Detnu sagda bör i princip ha lillämpning också när det gäller s. k. slulna förvar,dvs. fall då en näringsidkare för förvaring lar emot saker som liggerinneslutna i etl kuvert eller i en väska e.d. som förvararen normall inte fåröppna. Näringsidkaren bör vid slutna förvar alltså kunna föreskriva altförvaret inte får innehålla vissa slags föremål, med följd atl förvaringsavtaldöver huvud laget inte kan anses omfatta sådana föremål. Vid slutna förvar börnäringsidkaren också kunna föreskriva att förvaret inle får innehålla saker medett sammanlagl värde som överstiger etl vissl belopp, med följd attförvaringsavtalet inte kan anses omfatta ett sakvärde som överstiger detangivna beloppet. 1 hithörande fall bör del emellertid fordras att det på etltydligt sätt har gjorts klart för konsumenien atl del är fråga om eltallvarligt menat villkor belräffande förvaringsavialds omfattning. Har detlainte skett eller framgår det av omständigheterna all näringsidkaren i självaverket inte tillämpar den ifrågavarande föreskriften som ell sådani villkor,bör föreskriften i stället bedömas som en enligt lagen i princip ogiltigansvarsbegränsningsklausul. 1984/85:110 287 Skadesiåndsskyldighelför tredje man i vissa faU 33 § KtjL Harnågon som avses i 10 8 första stycket 2 eller 3 uppsåtligen eller avvårdslöshet lämnat vilseledande uppgifier av betydelse för bedömningen avGänslens beskaffenhet eller ändamålsenlighet och är Gänsten på grund däravfelaktig enligt 108 eller 15 8 andra slycket, är han skyldig att ersättakonsumenten skada som denne därigenom tillfogas. Harnågon som avses i 108 första stycket 2 eller 3 underiåtit att lämna sådaninformation av betydelse för bedömningen av Gänslens beskaffenhel ellerändamålsenlighet som han enligt marknadsföringslagen (1975; 1418) har ålagtsatt lämna och kan underlåtenheten antas ha inverkat på avtalet om Gänsten, ärhan skyldig atl ersälla konsumenten skada som denne därigenom tillfogas. Skadeslåndsskyldighelenenligt försia eller andra slyckel omfattar även ersättning för skada påföremålet för Gänsten eller på annan egendom som lillhör konsumenten ellernågon medlem av hans hushåll. (Jfr1 kap. 4 8 i utredningens förslag) Paragrafenreglerar branschorganisationers, materialleverantörers, maierialtillverkaresoch annan tredje mans civilrättsliga s. k. marknadsföringsansvar gentemotkonsumenten. Ansvarel består i en skyldighel att under närmare angivnafömtsättningar ersätta konsumenten för skada som denne tillfogas bl. a. tillföljd av att tredje man vid marknadsföring lämnar vilseledande uppgifter avbetydelse för bedömningen av en Gänsts beskaffenhet eller ändamålsenlighel.Liknande bestämmelser finns i 14 8 konsumenlköplagen. Fråganom tredje mans civilrätlsliga marknadsföringsansvar har i den allmännamoliveringen behandlats i avsnitt 2.7 (se även avsnitt 2.11.4). Paragrafenär Ullämplig både vid Gänster som avser arbete på egendom och vid Gänster somavser förvaring. Beslämmelsentar sikle på fall då en Uänsl som avser arbete på egendom eller en Gänst somavser förvaring är felaklig enligt 108 resp. 15 8 andra slycket på gmnd avavvikelser från marknadsföringsuppgifier som härrör från en tredje man, dvs.från någon annan än den näringsidkare som är konsumentens motpart i avtalet omtjänsien. Enligt10 8 är en Gänst som avser på egendom felaklig, om resultatet av Gänstenavviker från vissa i den paragrafen närmare angivna marknadsföringsuppgifter.Del skall vara fråga om en uppgift som har lämnats i samband med avtalelsingående eller annars vid marknadsföring. Innebörden härav har behandlats ispecialmotiveringen till 108 första slyckel. Av vad som har sagls där framgårbl.a. att marknadsföringen inle behöver ha avsett den aktuella Gänsten somsådan. Uppgiften kan också ha lämnals vid marknadsföring av exempelvis ellmaterial eller en metod som har använls för tjänsten eller vid mera generelltutformad marknadsföring av Prop.1984/85:110 288 Uppgiften måsle emellertid ha varilav betydelse för 3 § KtjL bedömningen av den aktuella Uänstens beskaffenheteller ändamålsenlighet. Vidare krävs alt uppgiften kan antas ha inverkal påavtalet om tjänsten. Enligt 15 8 andra stycket är en Gänst som avser förvaringunder motsvarande förutsättningar felaktig, om förvaringen har anordnats på dtsäll som avviker från en marknadsföringsuppgifi.