prop · G80350 · 1984-12-31 00:00:00 — Enbestämmelse tas in i lullagen om att tull och annan införselavgift inte skallutgå i den mån en vara eller dess värde blir föremål för förverkande enligtlagen (1960:418) om straff för varusmuggling. Vidareinförs vissa regler, som närmast har karaktären av följdändringar tillregleringen av tullskyldighetsbegreppet. Beredningsgruppensförslag: Bortsett från förslaget om vidgad möjlighet att överiåtamyndighetsuppgifter - vilken fråga inte behandlats i beredningsgruppensdelbetänkande - överensstämmer beredningsgmppens förslag i allt väsentligt medmitt förslag. Prop.1984/85:50 14 Remissinstanserna:Kritik mot förslaget har framkommit endast i frågan om en utvidgning avtullskyldigheten för innehavare av frihamn när det gäller förkommel gods.Således har från frihamnarna i , och framställts denhuvudsakliga invändningen, att det vore orealistiskt att görafrihamnsinnehavare tullskyldiga för gods som förkommit på enskilt lager i enfrihamn. har tillstyrkt det remitterade förslaget, under fömtsättningatt det beviskrav som kan komma att ställas pä en frihamnsinnehavare när detgäller att visa att förlust av en vara inte beror på fel eller försummelse avhonom ej ställs för högt, och att generallullstyrelsens möjligheter att medgebefrielse eller nedsättning av tull utökas. Skälför mitt förslag: Som jag nämnt anser jag det vara av värde att generellt kunnaanvända beteckningen tullskyldig på den, som är skyldig att betala tull ochandra införselavgifter till statsverket. Jaganvänder här termen införselavgifter som en samlande benämning på debetalningar som skall göras till det allmänna med anledning av införsel. Häriingår således även skatter. Tullskyldigheten bör somnu är fallet omfatta dem som anger varor till förtullning och s. k. hemtagare.Dessutom bör lullskyldigheten omfatta dem som enligt den nuvarande 39 §tullagen är skyldiga att betala en särskild avgift, när en oförtullad vara gårförlorad eller används i strid mol bestämmelser om varans förvaring. Det är härfråga om fraktförare eller andra, som har befordrat oförtullade varor, samt ominnehavare av tullager, tullupplag eller exportbutiker. Den särskilda avgiftenskall motsvara den tull och annan införselavgift som skulle ha tagits ul omvarorna hade angetts till förtullning. Om tullskyldighet införs för dessa fallblir konstmktionen med den särskilda avgiften onödig. Närdel gäller innehavare av frihamn finns enligl den nuvarande ordningen ingenskyldighet att betala särskild avgift för oförtullade varor som förkommer ifrihamnen. I praktiken har dock frihamnarna numera i allt väsentligt sammafunktion som tullupplagen, dvs. de tjänstgör som uppläggningsplats för korttidsförvaringav oförtullat importgods. Med undantag för skyldigheten att erlägga särskildavgift har en innehavare av frihamn också i stort sett samma skyldigheter itullhänseende som en innehavare av tullupplag /jfr 26 och 41 §§ tullstadgan(1973:671)/. Skillnadeni fråga om varuansvaret har i tullstadgan kommit till uttryck i all eninnehavare av tullupplag enligt 26 § 2 är skyldig att "svara för" atten vara inte tas ut i strid mot en inskränkning i förfoganderätten eller attden i övrigt behandlas i strid mot en sådan inskränkning, medan en frihamnsinnehavareenligt 41 § 2 är skyldig att "utöva tillsyn över" att så inte sker. Dennareglering beträffande frihamnarna gör dem i kontrollhänseende mera resurskrävandeän tullupplagen, eftersom ansvaret för tillsynen inte lagts pä innehavare avfrihamn i samma ulsträckning som på tullupplagsinnehavare. Prop.1984/85:50 15 Jag anser det inte vara befogat att vidmakthålla dennaskillnad i godsansvaret för en tullupplagsinnehavare och enfrihamnsinnehavare. Även betalningsansvaret för förkommet gods bör varadetsamma för de olika kategorierna. Detta är bakgmnden lill den föreslagnaändringen i 39 § andra stycket. Jag avser att föreslå regeringen en motsvarandeändring i regeln om godsansvar (41 § tullstadgan). I sinaremissyttranden har Frihamnsaktiebolag, Hamn och MalmöFrihamnsaktiebolag tagit upp frågan om enskilda lager-havares ansvar i frihamn.I anledning härav vill jag framhålla att de s.k. enskilda lagren inte ulgör någolsjälvständigt lullrättsligt institut ulan är att se som en del av denfrihamnsrörelse för vilken frihamnsinnehavaren har det övergripande ansvaret.Således är en frihamnsinnehavare enligl 41 § 2 lullstadgan skyldig att utövatillsyn över att en oförtullad vara inte tas ut från hamnen eller i övrigtanvänds i strid mot någon förfogandeinskränkning. Vidare skall han enligt 41 §3 föra de anteckningar och lämna de uppgifter om frihamnsrörelsen somtullmyndigheten bestämmer. Dessa skyldigheter gäller således även den del avfrihamnsrörelsen som utgörs av enskilda lager. (Jfr 174 § generaltullstyrelsenstullordning TFS 1973:159, vari anges fömtsättningarna för attfrihamnsinnehavare skall få upplåta lokal eller annat utrymme inom ätenskild lagerhavare.) Ändringenav regleringen i nuvarande 39 § tullagen medför ytterligare en förändring.Mervärdeskatt kommer att tas ut öppet, vilket leder till att den kan bliavdragsgill vid den inrikes beskattningen. F. n. är det inte möjligt att göraavdrag i skatteredovisningen för den del av den särskilda avgiften sommotsvarar mervärdeskatten. Tullskyldighetbör vidare föreligga för den som olovligt för in en vara eller obehörigtförfogar över tullgods. Det är här fråga om sådana fall, där de objektiva rekvisitenför ansvar enligt lagen (1960:418) om straff för vamsmuggling(varusmugglingslagen) är uppfyllda. Jag syftar alltså på dels införsel avvaror, som inte getts till känna för tullmyndighet, dels olovligt förfogandeöver oförtullade, i vederbörlig ordning införda varor eller över varor förvilka vid förtullningen åtnjutits tullfrihet, tullnedsättning eller liknandeförmån. Jag harnyss redogjort för att vissa av tullens myndighetsuppgifter enligt nuvarandeordning kan överlåtas lill innehavare av tullupplag men inle lillfrihamnsinnehavare. Mot bakgmnd av att tullupplagen och frihamnarna i storttjänar samma syften och med hänsyn till att jag nu föreslär ändringar sominnebär att tullupplagsinnehavares och frihamnsinnehavares godsansvar kommeratt överensstämma bör olikheten i delegationshänseende undanröjas. I det här sammanhanget anser jag det lämpligt att ävenbehandla frågan humvida tull skall tas ut när en vara eller dess värde blivitföremål för förverkande. Frågan har diskuterats av vamsmugglingsutredningen (SOU1976:37 s. 114-117). I praxis har det ansetts naturligt att tull inte skall tasut 1984/85:50 16 fören vara, som statsverket i judiciell ordning övertar rätten till. I enlighethärmed har tull regelmässigt inte tagits ut för en vara som förverkats helt. Omtull påförts och betalats innan förverkandebeslutet meddelats har tullenbetalats tillbaka. Om förverkande helt eftergetts har tull och andrainförselavgifter tagits ul för varan. När förverkande skett till viss del avvaran eller varans värde har tull och andra införselavgifter dämtöver inle ansettskunna tas ul. Fråganhumvida tull och andra införselavgifter skall utgå för varor som helt ellerdelvis förklaras förverkade bör lösas genom en klar och entydig bestämmelse ilagen. Vid utformningen av bestämmelsen bör eftersträvas likställighet itullbeläggningen av varor som förtullas i vanlig ordning och varor som blirföremål för partiellt förverkande. I det sistnämnda fallet bör införselavgiflerulgå för den del av varan eller dess värde som inte förverkas. Regeln itullagen bör lämpligen formuleras negativt och således fastslå att om och i denmån en vara förklaras förverkad skall tull och andra införselavgifter inte utgåför varan. Därav framgår motsältningsvis att tull-och avgiftsbeläggning skallske i samma mån som förverkande har eftergetts. Om förverkande helt eftergesskall tull och andra införselavgifter tas ut som om varan införts i vanligordning. Med förverkande avses här förverkande enligt vamsmugglingslagen. Någonsärreglering för förverkande som sker med stöd av andra regler, exempelvis 36kap. 3 a § , anser jag inte vara påkallad. Deövriga ändringar jag föreslår avser jag att kommentera under specialmotiveringen. Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslag till 1. lagom ändring i tullagen (1973; 670), 2. lag om ändring itullförordningen (1973:979), 3. lag om ändring i lagen(1977:975) med tulltaxa. Deunder 2 och 3 angivna förslagen har upprättats i samråd med statsrådetHellström. 4.1Lag om ändring i tullagen Genomett tillägg i paragrafens tredje stycke ges möjlighet att bemyndiga innehavareav frihamn att utföra tullmyndighetens kontroll, när en vara Prop.1984/85:50 17 skalltas om hand av en hemtagare. Ett sådant uppdrag har tidigare endast kunnatlämnas innehavare av tullupplag. Iparagrafens första stycke regleras tidpunkten för när en vara skall anges till förtullningi olika fall. Ianslutning härtill föreskrivs att en vara, som innehas med temporär tullfrihetskall anges till förtullning, innan den temporära tullfriheten upphör.Avsikten är att varan skall anges till förtullning både om tiden för den temporäratullfriheten löper ut och om innehavaren vill använda varan på annat sätt änsom fömtsätts för tullfriheten. Det fallet att någon vill använda en vara sominnehas med temporär tullfrihet på annat sätt än som gäller för tullfrihetenregleras f.n. i 16 § tullförordningen. Jag anser det lämpligt att denna regelförs ihop med övriga bestämmelser om lidpunkten för en varas förtullning. Termen"lullskyldig" i första stycket har bytts ut mot uttrycket "tullskyldigför varan". Därigenom kan föreskriften inte läsas som en uttömmandebeskrivning av begreppet "tullskyldig". Del faller sig därför naturligtatt tala om tullskyldig även i de speciella fall som anges i 39 och 40 §§. Enerinran om dessa fall har tagits in i andra stycket. Föreskrifteni tredje stycket, att den som är lullskyldig skall betala -fömtom tull - ävenannan införselavgift, har hämtats från det nuvarande första stycket. Genom dennya placeringen kommer föreskriften att omfatta även de särskilda fall avtullskyldighet som avses i andra stycket. Fjärdestycket avser fall där varken ordinär tullskyldig eller tullskyldig enligt 39och 40 §§ anträffas. För att undvika att denna bestämmelse leder till oskäligaresultat har jag föreslagit att generallullstyrelsen, om särskilda skälföreligger, får besluta att införselavgifter inte skall tas ut av varan. på sådana fall där varan kan ha övertålils till en godtroende tredje man. Idenna paragraf, som handlar om eftertulltaxering, har särskih markerats attbestämmelsen är direkt tillämplig endast på de normala fallen av tullskyldighetsom har sin gmnd i att vara angetts till förtullning eller tagils om hand av hemtagare.På grund av hänvisningen i 39 § sista stycket blir bestämmelsema i 14 §tillämpliga även i de fall någon är tullskyldig för vara som gått förlorad. 20och 20 a §§ Bakgmndentill den i 20 § föreskrivna skyldigheten att betala ränta på den ytterligaretull och införselavgift som åläggs en tullskyldig, är att han 1984/85:50 18 rätteligenskulle ha betalat beloppet från början och att han därför fär anses ha haftkredit för del senare påförda beloppet. Den som undandragit sig tull och andrainförselavgifter genom smuggling o.dyl. har ju också skaffat sig en kredit ochbör därför vara skyldig att betala ränta på det belopp han åläggs att utge. Omen smuggling består i att oriktiga eller ofullständiga uppgifter lämnats lillledning för en tulltaxering, kan ränta redan enligt gällande bestämmelserkomma att utgå på gmnd av om- eller eftertulltaxering. Förslaget i 20 § förstastycket 3 innebär alt ränta skall utgå även när en vara inte angetts till förtullningeller nägon olovligt förfogat över en vara i strid mot inskränkning iförfoganderätten, och undandragande av införselavgifter därigenom skett, alltsåde fall som huvudsakligen avses i den föreslagna 40 §. om ränteberäkningen för dessa fall har tagits in som ett tredjestycke i 20 a §. Om det inte klart kan fastslås när undandragandet skedde fårman vid ränteberäkningen utgå från en antagen tidpunkl. 139 § föreskrivs f. n. att en särskild avgift skall utgå i vissa fall när en varagår förlorad (en vara har exempelvis tagits ut från ett tullupplag utan anmälantill tullmyndighet). Den särskilda avgiften skall enligt den nuvarande 40 §motsvara den tull och annan införselavgift som skulle ha tagits ut för varan omden hade förtullats. Som jag nämnt tidigare föreslår jag att den som äransvarig för förlusten i dessa fall också skall vara tullskyldig för varan.Härav följer enligt 5 § tredje stycket i förslaget skyldighet att erlägga tulloch annan införselavgift för varan. Konstmktionen med särskild avgift blirdärmed onödig. 1den nuvarande 40 § första stycket föreskrivs att den särskilda avgiften när detgäller spritdrycker och vin skall beräknas efter de särskilda avgiftssatsersom gäller för resandes införsel av sådana varor. Dessa avgiftssatser, som ärbestämda så att de skall motsvara tull och annan införselavgift, finns intagnai lagen (1977:975) med tulltaxa (tulltaxan). Där anges också på samma sättavgiftssatser för starköl och tobaksvaror. Dessa avgiftssatser bör tillämpasäven vid beräkning av införselavgifter med anledning av tullskyldighet enligtden föreslagna 39 §. nuvarande särskilda avgiften ingår regelmässigt en post som motsvararmervärdeskatten för varan. I den räkning som upprättar angående densärskilda avgiften är dock beloppet inte uppspaltat på olika poster, och dendel av beloppet som motsvarar mervärdeskatten har av skattemyndigheterna inteansetts vara avdragsgill som ingående skatt vid mervärdeskatteredovisningen.Den föreslagna ändringen innebär att mervärdeskatt som debiterats i vanligordning blir avdragsgill vid mervärdeskatteredovisningen. Denföreslagna regleringen innebär även att bestämmelsen i den nuva- 1984/85:50 19 rande39 § tullagen om skyldighet att erlägga särskild avgift vid olovligt förfogandeöver varor pä tullupplag m. m. blir obehövlig. Den ersätts enligt 40 § andrastycket av skyldigheten alt betala tull och annan införselavgift. Föreskriften i detföreslagna tredje stycket i 39 § om tullskyldighet för en vara som gåttförlorad, när den innehades med temporär tullfrihet, har förts över från 16 § tullförordningen,där det f.n. föreskrivs att särskild avgift skall erläggas för varan i sådanafall. Genom överföringen kommer alla fall av tullskyldighet för oförtullad varasom har gått förlorad att regleras i ett sammanhang. F. n. föreskrivs i 40 §sista stycket att bestämmelserna i 7-22 §§ samt 35 och 36 §§ äger motsvarandetillämpning pä uttagande av särskild avgift. När begreppet särskild avgift nutas bort och den som ansvarar för förlusten av varan i stället blir skyldigatt betala tull och annan införselavgift för varan, skall hänvisningarnaanpassas till den nya ordningen. I 39 § sista stycket har därför intagits enhänvisning till 7- I6§§, dvs. till bestämmelserna om tulldeklaration ochtulltaxering. Denföreslagna ändringen i 39 §, som innebär att skyldigheten att erlägga särskildavgift byts ut mot tullskyldighet, medför att de nuvarande bestämmelserna i 40§ första och andra styckena blir överflödiga. Vid förtullning av den förloradevaran regleras i 6a§ vilka bestämmelser som skall ligga till gmnd förberäkningen av tull och andra införselavgifter. Beträffande föreskrifter omberäkning av avgiftssatser för sprit, vin, starköl och tobak hänvisas tillmotiveringen till 39 §. Bestämmelsemai nuvarande 40 § tredje stycket motsvaras av 39 § sista stycket i förslaget. I den nya 40 § har ihuvudsak reglerats sädana fall av tullskyldighet som objektivt sett motsvarar vamsmugglingslagensbestämmelser om dels illegal införsel av varor "utan att giva det tillkänna", dels olovligt förfogande över oförtullade, i vederbörlig ordninginförda varor eller över varor, för vilka vid förtullning åtnjutits tullfrihet,tullnedsättning eller liknande förmån. Tullskyldigheten enligt 40 § förstastycket är något vidare än straffbarheten enligt vamsmugglingslagen. Förslagetöverensstämmer med vamsmugglingsutredningens förslag. En utförlig redogörelseför bakgmnden till förslaget finns i utredningens betänkande s. 185-190.Betänkandet bör i dessa delar fogas till protokollet i detta ärende som bilaga3. Regelni nya 40 § första stycket, som gäller vid illegal införsel, har i anslutningtill lagens terminologi formulerats så, att införseln av varan skall ha skettutan att varan angetts vare sig till förtullning eller till behandling somavses i 2§ tredje stycket eller 3§ andra stycket. I sådana fall är den sominfört eller låtit införa varan skyldig att betala den tull och annan införselavgiftsom skulle ha utgått om varan hade förtullats vid införseln. 1984/85:50 20 Inya 40 § andra stycket föreskrivs om tullskyldighet för den som förfogat över oförtulladvara som avses i 2 § tredje stycket i strid mot inskränkning iförfoganderätten eller över förtullad vara i strid mot fömtsättning för befrielsefrån eller nedsättning eller restitution av tull eller annan införselavgifl. Devaror som avses med bestämmelsen i det föreslagna andra stycket har, tillskillnad från de varor som avses i 40 § första stycket, som regel tidigareanmälts för . Hänvisningen beträffande oförtullad vara till 2 § Iredjestycket markerar detla. Uttrycket"i strid mot föreskriven inskränkning i förfoganderätten", närstadgandet avser oförtullade varor, syftar på bestämmelserna i tullagstiftningenom vad man får eller inte får göra med legalt införda oförtullade varor, t.ex. stadgandenai 2 - 5 och 24 - 28§§ tullagen, 23 och 24 §§ tullstadgan, 15 § tullförordningenoch motsvarande bestämmelser om temporär tullfrihet i tullkungörelsen samlvissa föreskrifter, som enligt bemyndigande meddelats av generallullstyrelsen. Ifråga om förtullad vara har i andra stycket andra meningen intagits en beslämmelseom förfogande i strid mot föreskriven förutsättning för åtnjutande avbefrielse från eller nedsättning eller restitution av tull eller annan införselavgift.Härmed avses i princip förfogande över just den vara för vilken tullförmånen(tullbefrielsen m.m.) medgetls. När det gäller restitution kan dock enligt 17§ tredje stycket tullförordningen under vissa förutsättningar utförsel elleranvändning även av annan vara än den restitu-tionsberättigade utgöra gmnd för restitutionsanspråket.Med den valda formuleringen avses även förfogande över en sådan vara. Av bestämmelserpå olika håll i tullagstiftningen framgår vilka förutsättningar som måste varauppfyllda för att dessa tullförmåner skall få åtnjutas. 1 tullförfatiningamafinns elt flertal föreskrifter om anmälnings- och betalningsskyldighet närnågon avser att förfoga över en vara på sådant sätt att fömtsättningar förbefrielse från eller nedsättning eller återbetalning av tull eller annaninförselavgift inte längre föreligger. Om nämnda skyldighet fullgörs, ärbestämmelserna i andra stycket andra meningen inte tillämpliga. De föreslagnabestämmelserna tar främst sikte på de fall då någon förfogat över en vara utanatt anmäla förhållandet till och betala tull och andrainförselavgifter. Konsekvensenav ett olovligt förfogande blir i fråga om en oförtullad vara att tull ochannan införselavgift som undandragits eller kunnat undandras skall betalas ochi fråga om en förtullad vara att förmån som medgetls eller kunnat medges förvaran går förlorad. Den som åtnjutit förmånen skall i de fall som avses i andrameningen betala det belopp som motsvarar förmånen. Paragrafeninnehåller bestämmelser om avgiftsbeläggning av en vara. Prop.1984/85:50 21 som blivit föremål för förverkande enligt vamsmugglingslagen.Förslaget överensstämmer med varusmugglingsutredningens förslag. Utredningenhar behandlat frågan utföriigl i silt betänkande, s. 114 - 117. Betänkandet böri dessa delar fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 4. Enligt förslagelskall i paragrafen tas in en bestämmelse om att tull och annan införselavgiflinte skall utgå till den del en vara eller en varas värde förverkas. Enligtandra meningen skall ett beslut om införselavgift upphävas eller ändras, sedandom eller beslut som innefattar en förverkandeför-klaring vunnit laga kraft. I denna paragraf har införts en bestämmelse ompreskription av tullskyldighet enligt 40 §. Bestämmelsen har utformats ienlighet med reglerna om eftertulltaxering i 15 §. Normall skall alltså gällaall frågan prövas från utgången av den månad då varan infördeseller det olovliga förfogandet skedde. Om åtal väcks mot den tullskyldige ellerannan som anges i 15 § skall dock vad som i den paragrafen sägs om eftertulltaxeringefter femårsperiodens utgång äga motsvarande tillämpning på tullskyldighetenligt 40 §. 44, 45 och 50 §§ De föreslagna ändringarna föranleds av att skyldighet att eriäggasärskild avgift byts ut mot tullskyldighet. 4.2 Lag om ändring i tullförordningen Den nuvarande bestämmelsen i I6§ tullförordningen om allen vara som innehas med temporär tullfrihet skall förtullas, om den används istrid mot villkoren för tullfriheten, har ersatts med etl nytt andra stycke i 4§ tullagen. Vidare har till 39 § lullagen förts en bestämmelse omtullskyldighet för en vara som gått förlorad, när den innehafts med temporärtullfrihet, och i 40 § tullagen har tagits in en föreskrift om tuUskyldighelvid olovligt förfogande över varor, som bl.a. innehafts med temporärtullfrihet. Kvar i 16§ står enbart bemyndigandet för regeringen alt försärskilda fall föreskriva att en vara som används i strid mot villkor förtemporär tullfrihet inle behöver förtullas eller att förordna att generaltullslyrelsenfår besluta härom. 4.3 Lag om ändring i lagen med tulltaxa Ändringarna i tulltaxan ersätter de nuvarandebestämmelserna i 40 § första stycket tullagen om tillämpning av de avgiftssatsersom gäller för resandes införsel av spritdrycker m. m. vid beräkning avsärskild avgift 1984/85:50 22 enligt39 § tullagen. Dessa specialbestämmelser om avgiftsberäkning föreslås nu gällavid tullskyldighet enligt 39och 40 §§ tullagen och har ansetts böra omfattaäven starköl och tobaksvaror. Medhänsyn till att lagstiftningsåtgärderna är av enkel beskaffenhet anser jag attnågot yttrande från lagrådet inte behöver inhämtas. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att antaga förslagen till 1. lag om ändring i tullagen(1973:670), 2. lag om ändring itullförordningen (1973:979), 3. lag om ändring i lagen(1977:975) med tulltaxa. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att antaga de förslag som föredraganden har lagtfram. 1984/85:50 23 Förslag till ändring i tullagen betr. tullskyldighetsbegreppetm. Detnuvarande tullskyldighetsbegreppet i tullagen har ansetts inte vara helttillfredsställande. Vamsmugglingsutredningenföreslog mot denna bakgmnd i sitt betänkande (SOU 1976:37) Smugglingsbrott ochtulltillägg en utvidgning av tullskyldighetsbegreppet. Generaltullstyrelsenhar i skrivelse angående tuHtillägg m.m. erinrat om angelägenhetenav att vamsmugglingsutredningens förslag om utvidgningen av tullskyldighetsbegreppetgenomförs , oavsett hur frågan om hur tulltillägg kommeratt avgöras. Enligt5 § första stycket tullagen (1973:670) är tullskyldig den som anger varor till förtullningoch den som tagit hand om vara enligt 3§ andra stycket, s.k. hemtagare. Någonallmän föreskrift om vem det åligger att ange vara till förtullning finns inte(jfr 4§ andra stycket där hemtagare åläggs att ange varan till förtullning inomviss lid från hemtagningen). Delförslag lill tullag som lades fram i prop. 1972:110 innebar en ny tullprocedurmed privat godsvård, hemtagningsförfarande och tulldeklarationer. Ipropositionen redovisades de förslag som lagts fram av tullagstiftningskommitténoch en promemoria med förslag till tullag som på grundval härav utarbetats inomfinansdepartementet. Vidare redovisades remissyttranden beträffande dessaförslag.