prop · G80321 · 1984-12-31 00:00:00 — Man underströk som angeläget att värdprogrammetverkligen kom till stånd och blev utbyggt enligt kommitténs skissering med tUlräckligtillgång av läkare, psykologer och utbildad värdpersonal. Förbundetvidhåller denna bedömning och vill understryka att ett sådant värdbehov inomkriminalvårdens ram är ännu mera angeläget än . JuPMinnehåller dock inga som helst förslag i sådan riktning utan framhållertvärtom flera skäl för att den av kommittén föreslagna ordningen inteaktualiseras. Enpåföljdskombination av det slag som kommittén tänkte sig används visserligen ipraktiken i en inte obetydlig utsträckning både vid rattfylleri och vid andrabrott. Men en systematisk tillämpning av tvångsmässig nykterhetsvärd i så storskala som skulle bli aktueU om man därigenom vill minska antalet fängelsestraffför rattfylleri skulle otvivelaktigt vara mindre väl förenlig med principernaför den nya socialtjänstlagstiftningen. Denna innebär ju att socialtjänstensinsatser skall bygga pä frivillighet, och samma principer gäller ju för sjukvärden. Även rent praktiskt skulle uppenbarligen stora svårigheter föreliggaatt bygga upp och genomföra specialinriktade behandlingsprogram i den skalasom det skulle bli fråga om. Vidsidan av det utrymme som naturligtvis fortfarande måste finnas förskyddstillsyn med nykterhetsvårdande föreskrifter och för överlämnande tillvård enligt LVM torde man alltsp t. v. få utgå från att de behandlings-ochvårdfrågor som här kommer i blickpunkten får hanteras i enlighet med deprinciper som gäller för i allmänhet. SedanJuPM även berört frivårdskommitténs arbete med frågan om en s. k.kontraktsvård, som kanske kunde tänkas visa sig lämplig som påföljd i en delrattfyllerifall dock utan att mera märkbart kunna påverka antalet fängelsestraffkommer man fram till slutsatsen att det ligger närmast till hands att vidga fömtsättningarnaför att tillämpa bötesstraff som en i många sammanhang lämplig påföljd utan attha frihetsstraffets skadeeffekter. Såvittvi förstår kan den, som är intresserad att göra något åt vården för alkoholskadaderattfyllerister, vända på JuPM:s resonemang och hävda att tillsynsanstalternaför vård inom kriminalvårdens ram i dagens läge är mycket mera angelägna än närförslaget framlades 1970 och därför att alkoholisterna starkt ökat ochsamhällets allmänna nykterhetsvärd starkt reducerats. Sedan nykterhetsvärdslagenavskaffades och ersattes av socialtjänstlagen med dess målsättning omfrivillighet och integritet, för- svannmöjligheten att ställa missbrukare under övervakning och LVM blev nödfallslagsom kraftigt minskade intagningsmöjligheterna. Det är ovisst vad de serviceinriktadesocialnämnderna numera åstadkommer utöver den service i form av penningbidragsom alkoholisterna åtrår. Nämnderna får inte ens föra talan hos länsrätten omtvångsintagning enligt LVM. Med fog kan man också ställa sig tvivlande till denpraktiska möjligheten för tingsrätter att i rattfyllerimäl pröva denbesvärliga bevisningen om förutsättningarna för intagning enligt LVM. Påpekas mäattden äldre specialindikationen "farlig för annans personligasäkerhet", som kunde omfatta också rattfyllerister, i LVM begränsades tillfarlig för hustru, barn "eller annan närstående". Att klara avsamhällsskyddet för andra mot alkoholisternas farlighet ansågs vararättsväsendets sak. Sedansocialvärdsintresset nu effektivt nedbringat nykterhetsvårdsmöj-ligheterna tillett minimum genom LVM vore det olyckligt, om rättsväsendet också skulle avvisaspeciella tillsynsanstalter såsom en möjlighet att byta frihetsstraff mot nykterhetsvärdandebehandling. JuPM;s tanke att i stället vidga bötesstraffets användning såsom en"lämplig påföljd" verkar alltför aningslös och bekväm, när det gälleratt göra något åt de av kommitté analyserade alkoholskadaderattfylleristerna i låg ekonomisk och social ställning som kommer igen gångefter annan med återfall, var fjärde kanske . För domstolarna kandet inte kännas meningsfullt att bara döma ut böter för en deklasserad låginkomstgmpputan betalningsförmåga för att snart fä återse dem igen efter mer eller mindre livsfariigframfart på vägarna. Därmed löser rättsväsendet inte något problem församhället. Allmäntom en ny brottskonstruktion Utredningenhar föreslagit att rattfylleriet gradindelas i normalbrott och grova brott. Ensådan gradindelning förefaller välgrundad, särskilt som rattfylleribrottetenligt utredningens förslag skall rymma gärningar av varierande valör ochsvårighetsgrad. Brottet är dock detsamma, dvs. framförandet av motordrivetfordon i påverkat tillstånd. Den föreslagna terminologin framhäver också päett välgörande sätt att det inte finns trafiknykterhetsbrott av bagatellartadkaraktär något som ibland kunnat tolkas in i brottet"rattonykterhet". Sammanfattningsvisfinner tingsrätten nuvarande regler, där i princip fängelsestraff är regel vidpromillehalter över 1,5, vara att föredraga framför promemorians förslag. Fördet fall lagstiftaren vill minska antalet fängelsepäföljder vore det lämpligareatt undersöka möjligheterna att utvidga tillämpningen av skyddstiUsyn och vUlkorligdom i förening med böter. Det finska systemet kan därvid tjäna som förebild. Prop.1984/85:21 180 I promemorian framhålls i olika sammanhang önskemålet omatt få till stånd en mera enhetlig och mera nyanserad påföljd irattfylleri-målen än den nuvarande tämligen schablonmässiga straffmätningen.Utan tvivel är det också så att de förslag som redovisas i promemorian i mängafall skapar förutsättningar för en mera nyanserad straffmätning. En påtagligrisk föreligger dock enligt kammarrättens mening att den nuvarandeoenhetligheten i straffmätningen överförs på gränsdragningen mellan rattfyllerioch grovt rattfylleri och i någon mån också när det gäller att utpeka derattfyllerisituationer som skall anses så allvarliga att fängelsestraff skallutdömas. Den föreslagna brottskonstruktionen synes väl anpassadtill intentionerna bakom reformen. Vissa farhågor kan dock hysas att denuvarande svårigheterna att differentiera i påföljdsdelen överförs till valetmellan rattfylleri och grovt rattfylleri. Jag finner det väl motiverat, att indela trafiknykterhetsbrottenpå sätt föreslagits i rattfylleri och grovt rattfylleri. Sänkningen från 0,5till synes vara ägnad att ytterligare stärka kriminaliseringensallmänpreventiva effekt. Jag har därvid också beaktat att en sådan sänkning intekan antas försvåra en eventuell övergäng till mätning av alkoholkoncentrationenmed anlitande av utandningsprov. Styrelsen har inget att erinra mot den nya konstruktionsom föreslås där rattfylleri är tänkt som en brottstyp för normalfallen och därgrovt rattfylleri avser de grövre fallen. Styrelsen har heller inget atterinra mot att endast fängelse skall ingå i straffskalan för grovt rattfylleri.Den övre promillegränsen vid har passats in i systemet på ett sättsom är ägnat att lösa upp den relativa stelhet som präglar gränsdragningenmellan böter och annan påföljd vid trafiknykterhetsbrott. Genom de nya brottskonstruktionernaökar möjligheterna att tillämpa böter som rattfylleribrottenspåtagliga straffvärde på olika sätt ändå markeras. Beträffande brottstypernas benämning anserfakultetsnämnden, att beteckningen "trafikonykterhet" eller"rattonykterhet" för normalbrottet och "rattfylleri" fördet grövre brottet är att föredra framför promemorians "rattfylleri"respektive "grovt rattfylleri". Därvid skulle de nuvarande brottensstraffskalor och brottsbenämningar helt överensstämma med de framtida samtdessutom de gällande brottsbenämningarna bibehäl- Prop.1984/85:21 181 Eftersom rattfylleribrottet då skulle ha fängelse somenda straff, kommer heller inte allmänheten att uppfatta ändringarna ilagstiftningen som någon lindring i brottspåföljden. Genom den föreslagna brottskonstmktionen med enhetligbeteckning rattfylleri/grovt rattfylleri sker såsom påpekats i promemorian enanpassning till allmänt språkbmk. Dessutom kan utmönstringen av begreppetrattonykterhet och uppluckringen av gränsen vid en blodalkohoihalt av 1,5promille förväntas medföra att man kommer ifrån den otillfredsställande praxissom råder pä mänga häll att förekomsten av en hundradels promille mereller mindre vid provtagningstillfället får avgöra om påföljden skall bestämmastill böter eller fängelse. Vad gäller den föreslagna nya konstruktionen av trafiknykterhetsbrottetär vi fn. inte beredda till något direkt eller definitivt ställningstagande.Här uppkommer frågor av betydelse för värt vidare utredningsarbete. I vissadelar innebär förslaget en nyorientering i lagstiftningssammanhang. Som exempelkan nämnas att man tillmätt återfallet betydelse som objektivt rekvisit förgrovt brott. Vidare att man gått ifrån den nuvarande huvudprincipen att samtligaomständigheter skall beaktas vid avgörandet av om ett brott är grovt ellerinte. Trots vissa betänkligheter mot den föreslagna konstmktionen ochgränsdragningen mellan normalt och grovt brott anser vi oss inte ha anledningavstyrka förslaget i denna del. Det är inte så utformat att vi hyser någraavgörande betänkligheter mot det. Vi vill dock förbehålla oss att vi kan fåanledning att återkomma till vissa av de frågor som aktueliserats i denna del. Utredningen om alkoholutandningsprov som bevismedel vid trafiknykterhetsbrott I princip har utredningen inte något att invända mot denföreslagna gränsdragningen mellan grovt rattfylleri och rattfylleri. Man kandock fråga sig om det över huvud taget är möjligt att uppnå ett fränstraffvärdesynpunkt rimligt resultat i det enskilda fallet med den skarpaskiljelinje mellan de båda brottstyperna som föreslås i promemorian, lät varaatt normalbrottet rattfylleri också har fängelse i straffskalan. Det är givetatt man kan få en enhetligare rättstillämpning beträffande vad som är grovtrattfylleri men knappast något enhetlighet beträffande påföljden för sådantrattfylleri som är av allvarligare slag utan att det likväl skall rubricerassom grovt. I promemorian anges också flera exempel pä situationer där man tänktsig att den misstänkte skall dömas till fängelse oaktat rattfylleribrottetinte kan mbriceras som grovt. Prop.1984/85:21 182 Samfundet har inga invändningar mot den nyabrottskonstruktion och den gränsdragning som gjorts mellan normalbrottet ochgrovt brott. De nuvarande brottsbenämningarna rattfylleri ochrattonykterhet är synnerligen väl inarbetade i det allmänna rättsmedvetandet.Några övertygande skäl för ändring av denna terminologi har inte anförts.Benämningen rattonykterhet bör i stället med fördel kunna införas i självalagtexten. Det framstår därjämte som mindre adekvat att benämna ett brottrattfylleri, om föraren inte visat kliniska tecken på påverkan, vilket oftatorde vara faUet vid låg promillehalt. ställer sig vidare avvisande till den i promemorianföreslagna benämningen "grovt rattfylleri" och konstmktionen härav.Förslaget innebär att ett ur lagstiftarens synvinkel särskilt allvarligt trafiknykterhetsbrottnormalt kommer att föranleda ett fängelsestraff, som ligger nära nog i bottenpä straffskalan. Rattfylleri anses i sig vara ett allvariigt brott och blirinte mer allvariigt genom att det kaUas grovt rattfylleri. Benämningen"grovt" bör enligt JUSEKs uppfattning förbehållas gärningar, som harett betydligt högre strafTminimum än fängelse i dagar. Rattfylleri (normalbrottet) När det gäller normalbrottet (rattfyUeri) ställer sighovrätten bakom utredningens förslag att stadgandet i första hand börstraffbelägga s. k. promillekörning med en subsidiär bestämmelse om s. k.kliniskt rattfylleri. Hovrätten förordar att den nedre promillegränsen bestämstill 0,5 promiUe. Skäl talar också, för att man slopar den övre gräns somhittills gällt för rattonykterhet. Normalstraffet bör vara böter. Hovrättendelar dock utredningens uppfattning att fängelse bör kunna ädömas i specielltallvarliga fall som ändå inte kan bedömas som grova. Självfallet måstedomstolarna här visa stor äterhällsamhet och särskilt motivera varför avsteggörs frän normalstraffet böter. Hovrätten delar ställningstagandena i promemorian när detgäller olovlig körning, särskilt hög promille, ansvarsfull föraruppgift ochallmän bedömning av påverkansgraden. I promemorian föreslås böter som nomralpåföljd förrattfylleri oavsett promille. Vidare har beträffande straffmätningen anförts,att antalet dagsböter inte bör understiga 50 när promillehalten legat kring0,5 och inte 100 när fråga är om promillehalter kring 1,5. Förslaget leder tiUsvårigheter att Prop.1984/85:21 183 nyansera bötesstraffet vid promillehalter överstigande 1,5då ju maximum är 120 dagsböter. Man bör i detta sammanhang notera att det inteär ovanligt med promillehalter överstigande 2,25, vilket ledertill fängelse överstigande en månad. Tingsrätten, som erinrar om önskvärdheten att i vad somegentligen är normalfallet alltjämt tillämpa skyddstillsyn i förening medböter, delar uppfattningen i betänkandet, att när enbart böter utdöms, antaletdagsböter inte bör understiga 50 när alkoholhalten legat kring 0,5 promilleoch inte 100 när fråga är om en promUle kring 1,5. Kammarrätten vill inte motsätta sig att böter införs somnormalstraff för rattfylleri under de närmare fömtsättningar som anges ipromemorian. När böter nu införs på ett område med så allvarlig brottslighetsom det här är fråga om anser kammarrätten att det allvarligt bör övervägas attöka det straffmaximum om 120 dagsböter som finns angivet i 25 kap. 2 § förstastycket . Eftersom rattfylleribrott med promillehalter kring 1,5promille inte bör föranleda lägre straff än 100 dagsböter (jfr promemorian s.119) vore det bra med ett utrymme uppåt för allvarliga brott som ändå inte börföranleda fängelse. Kammarrätten anser att möjlighet bör införas att ådöma upptill 180 dagsböter. Det är viktigt att bötesstraffen blir kännbara om användningenav fängelsestraff minskas. Vad gäller den närmare utformningen av den föreslagnabestämmelsen om rattfyUeri för normalfallet har jag intet att erinra. Angående straffmätningen vid det föreslagna normalbrottetanges i promemorian att vid en alkoholkoncentration av cirka 0,5 promillestraffet bör uppgå till omkring 50 dagsböter och att i de fall däralkoholkoncentrationen ligger omkring 1,5 promUle bötesstraffet bör uppgå tillomkring 100 dagsböter. Jag har intet att invända häremot men vill docktillägga att 50 dagsböter bör vara normalstraffet även vid den lägstapromillegränsen, 0,4. Eftersom bötesmaximum alltjämt är 120 dagsböter ihithörande fall, blir emeUertid möjligheterna till en tillfredsställandereaktion på rattfyllerier där alkoholkoncentrationen är högre än 1,5 promilleoch fråga inte är om grovt rattfylleri knappast tillräckliga. Genomförsförslaget bör enligt min mening därför övervägas om inte bötesmaximum skallhöjas. En sådan i detta sammanhang genomförd höjning torde inte skapa någraproblem för genomförandet av de reformer som enligt de nu arbetandeutredningarna angående påföljder för brott kan aktualiseras under de närmasteåren. 1984/85:21 184 villi detta sammanhang erinra om de ändringar av bötesmaximum som införs från ochmed den i BrB 27:2 och 28:2 (SFS 1983:240). Rikspolisstyrelsenhar ingen erinran i stort mot den föreslagna lagtekniska konstmktionen av trafiknykterhetsbrotten. Vadavser påföljden för "enkelt" rattfylleri menar styrelsen att det ärtveksamt huruvida förslaget med böter för normalfallet men med fängelse kvar istraffskalan i realiteten kommer att medföra den minskning av antaletfängelsedomar för trafiknykterhetsbrott som man sålunda bör eftersträva.Tveksamheten grundar sig främst pä att det enligt förslaget kommer att finnasflera möjligheter till avsteg frän normalstraffet i fall som bedöms somspeciellt allvarliga men som ändå inte kan bedömas som grova. Detta innebär attdet är svårt att förutsäga i vilken omfattning fängelse trots allt kan kommaatt användas vid "enkelt" rattfylleri. Styrelsen noterar härvidockså att något statistiskt underlag inte har redovisats i promemorian för attutifrån de föreslagna förändringarna visa att användandet av fängelsestraffvid trafiknykterhetsbroti verkligen kommer att minska. Omden gmpp, som enligt förslaget i promemorian även i fortsättningen får fängelseför rattfylleri som inte är grovt kommer att vara liten, saknas enligtstyrelsens mening anledning att låta fängelse ingå i straffskalan för dettabrott. Blir däremot den gruppen stor kommer förslaget inte att medföra någonavgörande minskning av antalet fängelsedomar för trafiknykterhetsbrott ochsåledes inte heller innebära någon större förändring av påföljdsvalet för dessabrott. Styrelsen föreslår därför att en klar skiljelinje skapas mellanrattfylleri och grovt rattfylleri genom att fängelse utmönstras urstraffskalan vid rattfylleri. Styrelsens förslag torde också innebära attutrymmet för olikartat päföljdsval vid "enkelt" rattfylleri minskar. Styrelsenhar gjort vissa beräkningar angående hur en förändring i lagstiftningen enligtstyrelsens förslag skulle påverka antalet fängelsedomar för trafiknykterhetsbrott.Styrelsens beräkningar baseras på uppgifter om intagna i mars 1983.1 genomsnittberäknas 400-450 personer med rattfylleri som huvudbrott vara intagna ianstalt. Av de intagna hade en tidigare rattfyUeridom inomföreliggande treårsperiod. av rattfylleripopulationen har således ipromemorians mening inte återfallit i rattfylleri. Enligt styrelsensberäkningar torde emellertid förutom för rattfylleri också ha dömts för oaktsamhetenligt 1 § trafikbrottslagen. Användande av fängelsestraff enbart vid grovtrattfylleri skulle mot bakgrund av ovanstående uppgifter reducera dagens rattfylleri-populationi kriminal värdsanstalterna med . 1984/85:21 185 Sompåpekas i utredningen har promilleregeln framför den allmännapåverkansbestämmelsen den i praktiken helt dominerande betydelsen. Det kandärför synas naturligt att straffbestämmelsen får inledas med promilleregeln.Häremot kan invändas att straffbestämmelsen bör formuleras med utgångspunktfrån målsättningen att bmk av bemsningsmedel över huvud taget inte skallförekomma i trafiken. Detta önskemål synes försvagat om den allmännapåverkansbestämmelsen görs subsidiär i förhållande till promilleregeln. Menanledning härav föreslås att den nuvarande ordningen bibehälles. Läkaresällskapetframhåller att koncentration av alkohol bör anges i SI-enheter. Frånprocessuell synpunkt är innehållet i den föreslagna 4 § inte tillfredsställande.Rattfylleribrottet blir inte längre häktningsgrundande. Det finns uppenbarligenbehov av att i vissa situationer exempelvis för att bryta en kedja avrattfylleribrott - kunna inskrida med sädana tvångsmedel som gripande,anhållande och häktning. Det skulle te sig märkligt om sådant ingripande inte kundeske vid rattfylleri, som upprepas flerfaldigt . Det rör sigändock om gärningar som innebär fara för andra människor. Den här påtaladebristen är allvarlig. Om föreningens synpunkter nedan under § 4 a vinner gehörkan den emellertid undanröjas. Föreningenavstyrker, att den övre promillegränsen slopas och att böter skaU utgöranormalpåföljd även för sådana fall av rattfylleri som normalt leder tillfängelse (över eller så påverkad som fömtsätts i 4 § I mom. 2 st.TBL). Ett genomförande av förslaget, som alltså skulle innebära att gällande presumtionsregelför fall dä alkoholhalten uppgäti till eller mer slopas, skulle,enligt specialmotiveringen, få den konsekvensen att åtal väcks för rattfyllerienligt första stycket i aktuellt lagmm om det både fanns utredning om attpromillehalten uppgått till minst 0,4 och exempelvis vittnesbevisning om attföraren varit så påverkad av alkohol som förutsatts i andra stycket. uppfatining skulle tillgänglig bevisning om att föraren varitpåverkad få en mycket begränsad betydelse om förslaget genomfördes. Enligtförslaget skall fängelse kunna utdömas för speciellt allvariiga fall avrattfylleri som ej kan bedömas som grova. Som exempel härpå har anförts attgärningen förövats i kombination med olovlig körning eller att föraren haftspeciellt ansvarsfull föramppgift under den fömtsättningen att promillehaltenöverstigit . Vidare skulle återfall - även om 1984/85:21 186 promillehaltenvarit något under 1,5 och fall där föraren varit så omtöcknad att det skullete sig stötande att låta påföljden stanna vid böter kunna leda till fängelse.Föreningen delar uppfattningen att de nämnda fallen bör leda till fängelse.Föreningen har inte heller något att anföra mot rekommendationerna gällande bötesnivån.Föreningen tillstyrker att gällande straffminima utgår. En negativ konsekvensav förslaget när det gäller påföljd för rattfylleri - böter eller fängelse ihögst 6 månader - är att möjligheten till anhållande av utredningsskälförsvinner. Tankenatt ett återfall skall höja brottets straffvärde och föra upp brottet i ensvårare grad kan inte godtas. Regelmässigt är det enbart omständigheterna vidbrottet som kan kvalificera detta till grovt brott (jfr nedan). Återfallethänförs däremot till gärningsmannens situation. Detär vidare svårt att acceptera att återfall i rattonykterhetsbrott skall blibestämmande för om ett rattfylleribrott skall mbriceras som grovt när mannumera vid annan brottslighet avskaffat återfallet som gmnd för straffhöjning. Hovrättenanser att den av utredningen valda konstruktionen bör ytterligare övervägas.Frågan om återfallets betydelse för päföljdsval och straffmätning utreds förnärvarande av fängelsestraffkommittén. Det förefaller rimligt att en regleringav återfallet vid rattfylleri anpassas till vad som avses gälla äterfallsregleringi allmänhet. Utredningenhar föreslagit att också den omständigheten att fordonsföraren gjort sigskyldig till vårdslöshet i trafik bör, i förening med det förhållandet attalkoholhalten uppgått till , föranleda att rattfylleribrottetbedöms som grovt. Här föreslås alltså kvalifikationsgmnden bestå av ett annatbrott (vårdslöshet i trafik). Enligt hovrätten är detta en dålig lösning. Istället bör man vid straffmätningen vara hänvisad tiU de regler som i allmänhetgäller vid brottskonkurrens. Hovrätten avstyrker förslaget i denna del. Hovrättenförordar att bestämda kvalifikationsgmnder anges i lagmmmet och att dessahänförs tUl gärningen, t.ex. körningens farlighet, att bilen framförts inombostadsområde med lekande barn, att det rört sig om ett kollektivt trafikmedelmed passagerare, skolskjuts osv. Mycket hög promille bör också kunna beaktas.Däremot anser hovrätten inte som fömt nämnts att ett återfall i trafiknykterhetsbrottovUlkorligen skall kvalificera brottet som grovt. Det bör enligt vad som sägs iparagrafens andra stycke alltid krävas att brottet med beaktande av samtiigaomständigheter är att anse som särskilt aUvarligt. 1984/85:21 187 Förslagetuppges vidare innebära att presumtionsregeln slopas och att s.k. klinisktrattfylleri som grund för ansvar blir subsidiärt till ansvar på grund av konstaterbaralkoholhalt i blodet, exempelvis i fall där blodprov saknas. Liksom förnärvarande skall straffbar påverkan kunna föreligga oberoende avalkoholkoncentrationen i promille och omfatta även påverkan av annat medel änalkohol. Samma straffskala föreslås gälla i normalfallet både vidpromillebedömning och vid klinisk bedömning. Man tycks emellertid ändå viljaanse klinisk påverkan som allvarligare eftersom sådan påverkan enligt förslagetalltid skall kunna ligga tiU grund för en bedömning av rattfylleribrott somgrovt. Genom den koppling mellan promUle över 1,5 och de kliniska fallen somsålunda görs i första stycket av den föreslagna 4 a § synes gmnderna för gäUandepresumtionsregel (att man vid en promille av minst 1,5 skall anses vara såpåverkad att man kan antas vara olämplig som förare) leva kvar i förslagettrots vad promemorian innehåller om motsatsen. Vad gäller klinisk påverkan avannat medel än alkohol föreslås även sådan påverkan alltid kunna medföra attett rattfylleri (vilken beteckning pä goda gmnder behållits även för dessafall) bedöms som grovt.