prop · G8033 · 1984-12-31 00:00:00 — Enligt dessa är detmöjligt att av processekonomiska skäl lägga ned en fömndersökning i två fall.Ett av dem (första stycket 2} är när man kan fömtse att åtal inte skulle kommaatt väckas till följd av bestämmelserna i om åtalsunderlåtelse ellerbestämmelser om särskild åtalsprövning. Bestämmelser om särskild åtalsprövningfinns bl.a. i den socialrättsliga lagstiftningen och i BrB. Även om man kanfömtse att åtal inte skulle komma atl väckas, får fömndersökningen enligtgällande lydelse inte läggas ned, om fömndersökning krävs ur allmän synpunkt. Ändringeni första slycket innebär att uttrycket "ur allmän synpunki" bytts utmot det nya gmndrekvisitet ("med hänsyn till något viktigt allmänt ellerenskilt intresse"). Ifråga om de skäl som med ledning av det nya rekvisitet kan tala för attfömndersökningen förs till slut kan vägledning hämtas från vad som sagts i 1984/85:3 55 denallmänna motiveringen (avsnitt 3.1) rörande motsvarande uttrycks innebörd isamband med åtalsunderlåtelse. Allljäml gäller som princip att fömndersökningskall inledas och avslutas när det finns anledning anla alt brott som fallerunder allmänl åtal har begålls (23 kap. 1 § försia slyckel RB). Genom den nyaformuleringen ges elt störte utrymme för fömndersökningsbegränsning vid fömtseddåtalsunderlåtelse . All t.ex. brottet utgör ett återfall bör inletillmätas någon avgörande betydelse. Rör det sig om elt allvarligt återfall,torde det oftast finnas anledning att räkna med att åtal sker. Del kan tänkasalt den misstänkte nekar lill brottet och begär atl förundersökningen fullföljsi syfle all han skall bli befriad från misstankar. En sådan begäran börbifallas, om den misstänkte kan förebringa speciella skäl till slöd för sinbegäran, l.ex. alt misstanken getts publicitet. Vadsom också kan tala för att fömndersökningen leds lill sitl slut är atl del ärangelägel atl den straffrättsliga betydelsen av ett visst förfarande blirklarlagd. Somangetls i den allmänna motiveringen finns det ibland skäl atl tillmötesgå enbegäran av en målsägande om att förundersökningen förs vidare, l.ex. närmålsäganden har etl starkt intresse av alt genom utredningen få underlag fören egen talan om skadestånd. Detbör understrykas att ett beslut om att begränsa en fömndersökning intefömtsätter att skuldfrågan är klarlagd vid tiden för beslutet. 23 kap. 4 a §första slyckel 2 innebär atl en hypotetisk bedömning av åtalsfrågan skall görasunder antagande alt fömndersökningen avslutats och skuldfrågan klarlagts. AvIredje stycket första meningen framgåi' alt endasl åklagare - således inlepolismyndighet - är behörig att besluta om fömndersökningsbegränsning. För detfall beslutet har sin gmnd i atl åtalsunderlåtelse kan fömtses med stöd avnuvarande 20 kap. 7 § försia stycket 3 RB (extraordinära fall) - motsvarande20 kap. 7 § Iredje stycket i förslaget - föreskrivs f. n. i Iredje stycketandra meningen i förevarande paragraf alt endast RÅ är behörig. Som en följd avatl riksåklagaren inle längre skall vara ensam behörig att besluta om åtalsunderlåtelsei nämnda fall har också särbestämmelsen om hans ensambehörighel i fråga omfömndersökningsbegränsning fått utgå. Somanges i avsnitt 3.6 är avsiklen alt handläggande åklagare - bortsett från deextraordinära fallen - i princip skall vara behörig att besluta om såvälåtalsunderlåtelse som fömndersökningsbegränsning. Erfarenhetemaav den nya ordningen med fömndersökningsbegränsning enligt 23 kap. 4 a § RB,som varit i krafl , är över lag goda. Del händeremellertid inte sällan atl en åklagare vid sin genomgång av en färdigfömndersökning finner alt fömtsättningar egentligen har funnits för att lägganed fömndersökningen med stöd av 23 kap. 4 a § första stycket 2 men attåtalsunderlåtelse i det föreliggande fallet inte är möjlig Prop.1984/85:3 56 därför alt gärningen inle är erkänd. I del läget finnsingel annat alternativ för åklagaren än atl åtala. Det är naturiiglvis önskvärtall dylika situationer kan undvikas. Del är därför viktigt atl man både frånpolisens och åklagarens sida är konlinueriigl observant på möjligheterna lillfömndersökningsbegränsning och all konlakler mellan polis och åklagare las påelt snabbt och formlöst säll. Som följer av andra slyckel i föreliggandeparagraf behöver förundersökning inte ens inledas, när förutsättningar förfömndersökningsbegränsning föreligger redan från bötjan. Del är nödvändigt atlpolisen, när möjlighet till förundersökningsbegränsning kan antas föreligga,anmäler della till åklagaren, helsl innan fömndersökning inleds. Som nämnls i motiveringen under 20 kap. 7 § är det minavsikt alt, om godtar det i prop. 1983/84:111 framlagda förslagellill polislag, anmäla frågan om en uividgning av möjligheterna tillrapporteflergift. Meningen är dock inte atl polismannen vid sin bedömning skallla hänsyn till framtida möjligheter lill förundersökningsbegränsning elleråtalsunderlåtelse. Han skall i stället göra en självständig bedömning av omdel är uppenbart att brottet skulle medföra endasl böler och om förseelsen ärobelydlig. En beslämmelse om förundersökningsbegränsning som endastavser lagöverträdare under föreslås bli intagen i en ny paragraf, 1a § i LUL. 6.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1964:167) medsärskilda bestämmelser om unga lagöverträdare I paragrafen har uttrycket "ur allmän synpunki"ersalls med del nya rekvisit som lagits upp i 20 kap. 7 § RB. Beträffandeinnebörden hänvisas lill den allmänna motiveringen (avsnill 3.1). Paragrafen är ny. Här har upplagits en bestämmelse om s.k.förundersökningsbegränsning. Bestämmelsen skall lillämpas i den siluationenatl del sedan åtalsunderlåtelse har meddelats enligt LUL upptäcks alt ytterligarebrott har begåtts av den unge före beslulel om åtalsunderlåtelse. Reglerna omfömndersökningsbegränsning i 23 kap. 4 a § RB medger inte atl förundersökningenbeiräffande del nyupptäckta brottet läggs ned trots att en ny åtalsunderiåtelsekan förutses enligt LUL. Den nu akluella bestämmelsen i I a § öppnar en sådanmöjlighel. Förutsättning härför är dock att något viktigt allmänt eller enskiltintresse inte kräver att fömndersökning äger rum. I paragrafen har endasl gjorts redaktionella justeringar. 1984/85:3 57 Iparagrafen har förutsättningarna för ålerkallelse angetls på samma sätt som i20 kap. 7 § fjärde stycket RB. Någon ändring av den restriktiva praxis somhittills tillämpats i fråga om ålerkallelse är inte avsedd. 6.3 Förslagtill lag om ändring i lagen (1950:596) om rätt till Fiske Iparagrafens första stycke ges en särskild regel i fråga om åklagarbehö-righetennär det gäller atl pröva om åtal skall väckas för olovligt fiske m.m. Detnuvarande kravet på all stalsåklagaren skall verkställa prövningen av om åtaiär påkallat ur allmän synpunki har fått ulgå. Frågan har behandlats i denallmänna motiveringen (avsnitt 3.6). I övrigl har paragrafen undergått enredaktionell modemisering. 6.4 Förslagtill lag om upphävande av lagen (1964:332) om behörighet att verkställa åtalsprövning i vissa fall Förslagethar motiverats i avsnitt 3.6. Jaghemställer atl lagrådets yltrande inhämtas över förslagen lill 1. lag om ändring irättegångsbalken, 2. lag om ändring i lagen(1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, 3. lag om ändring i lagen(1950:596) om räll till fiske, 4. lag om upphävande av lagen(1964:332) om behörighel atl verkställa åtalsprövning i vissa fall. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 1984/85:3 58 , regeringsrådet , justitierådet . Enligtprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av statsrådet och chefen för beslutatinhämta lagrådels yttrande över förslag lill 1. lag om ändring irättegångsbalken, 2. lag om ändring i lagen(1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, 3. lag om ändring i lagen(1950:596) om rätl till fiske saml 4. lag om upphävande av lagen(1964:332) om behörighet atl verkställa åtalsprövning i vissa fall. Förslagethar inför lagrådet föredragits av t.f chefsrådmannen . Förslagenföranleder följande yllranden inom lagrådet. 1fråga om skyldigheten för en åklagare att väcka åtal för brott har sedangammalt skilts mellan två olika gmndprinciper. Enligt den ena,legalitels-principen, är åklagaren skyldig att åtala så snart del föreliggertillräckliga skäl för fallande dom (absolut åtalsplikt). Den andra, opportunilelsprinci-pen,innebär att åklagaren, även om skäl som sagts föreligger, kan underlåta attväcka åtal om han finner omständigheterna i fallet vara sådana att ådömande avpåföljd inte är påkallat av något allmänt intresse (relativ åtalsplikt). Underförarbetena till (RB) behandlade processlagberedningen fråganvilkendera principen som borde ligga till gmnd för balkens bestämmelser iämnel. Beredningen stannade för att legalitetsprincipen, liksom dittills, bordegälla som allmän gmndsats. Enligt beredningens uppfattning fanns emellertidskäl att i vissa undantagsfall medge åklagaren rätt att efterge åtal (se SOU1938:44 s. 256 f). Såsomprocesslagberedningen föreslagit kom RB att bygga på legalitetsprincipen. 6 § upptogs den gmndläggande bestämmelsen, att åklagare skulle tala åbrott som hörde under allmänt åtal. Från denna huvudregel gjordes i 7 §undantag i form av en rält för åklagaren att efterge åtal i vissa fall avbegränsad omfattning. Utrymmetför åklagaren att genom åtalsunderlåtelse avstå från atl väcka åtal hardärefler vidgats. Som framgår närmare av remissprotokollet (av- 1984/85:3 59 snitt2) gäller numera betydande inskränkningar i den absoluta åtalsplikten genomreglema om rätl atl besluta om åtalsunderlåtelse enligt 20 kap. 7 § RB och ävenenligt 1 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Iförevarande lagrådsremiss föreslås att åklagares möjligheter att underlåtaåtal skall vidgas ytterligare i olika hänseenden. Förslaget ulgör ett led isträvandena atl koncentrera rättsväsendets resurser till bekämpandet avallvarligare brottslighet, bl. a. ekonomisk brottslighet samt vålds- och narkotikabrottslighet.Enligt remissprolokollet (avsnitt 3.1) är del i rådande stalsfinansiella lägeendast i begränsad utsträckning möjligt att tillgodose behovel av störteinsatser för bekämpandet av den allvarligare brollslighelen genom att lillförarättsväsendet ökade resurser. Omprioriieringar har ansetts nödvändiga, så atlresurserna kan koncentreras på den brotlshghet som det befunnits mest angelägelatl bekämpa. På flera ställen i remissprotokollet talas om processekonomiskahänsyn såsom etl skäl för förslagel. Detremitterade förslaget till ändring av de gmndläggande reglerna om åtalsunderlåtelsei 20 kap. 7 § RB ger åklagarna mycket långtgående befogenheter när del gälleratt underlåta åtal. Vad som särskilt faller i ögonen är alt del för beslut omåtalsunderlåtelse enligt försia stycket räcker med atl åtal "inle krävsmed hänsyn till något viktigt allmänt eller enskill intresse". I fråga ombrott som inle kan antas medföra annan påföljd än böter lämnar förslaget därmedbetydligt störte uirymme för åtalsunderlåtelse än nuvarande bestämmelse.Enligt denna gäller nämligen villkoret, atl den misstänktes lagföring intekrävs "ur allmän synpunki". Del kan inskjutas atl den nu berördautvidgningen av rätten atl underlåta åtal också leder till ökade möjligheterför åklagare atl avstå från all utfärda strafföreläggande. Även i andrahänseenden innebär förslaget en uppmjukning av grundsatsen om åklagaresåtalsphkl. En ny gmpp av fall i vilka åtal skall kunna underlåtas är sålunda dedå påföljden kan antas bli villkorlig dom. Det är med andra ord fråga om enavsevärd utökning av undantagen från legalitetsprincipen. Enviklig följd av förslaget är den utvidgning av möjligheterna lill fömndersökningsbegränsningsom det medför. Genom lagändring infördes sålunda bestämmelser om attfömndersökning i brottmål får läggas ned bl. a. när del kan antas, att åtalkommer att underlåtas enligt de särskilda reglema därom i RB. Under sammafömtsättning kan redan innan en fömndersökning kommer till stånd beslutas, attfömndersökning inte skall inledas. I remissprotokollet framhålls att del isjälva verket är denna indirekta verkan av en utvidgning av möjligheterna tillåtalsunderlåtelse som har den största praktiska betydelsen. En sådan indirektverkan, som har sin gmnd i nyssnämnda lagändring , innebär emellertidockså en väsentlig ändring av hela systemet med brottsutredning ochåtalsprövning. En vedertagen ehum ej lagfäst princip vid prövning av frågor omåtalsunderiåtelse är att sådan underiåtelse får beslutas endast i fall dåskuldfrågan 1984/85:3 60 Men de utvidgade möjligheter atl underlåta förundersökning som följerav förslagel leder till att det i myckel slor ulslräckning inte behöverutredas, vem som är skyldig till visst brott. Del räcker med en hypotetiskbedömning av åtalsfrågan under antagande atl skuldfrågan blivil klarlagd(remissprotokollet vid 23 kap. 4 a § RB). Verkningarnaav den föreslagna ordningen blir uppenbarligen avhängiga av hur den kommer altlillämpas i praktiken. Ett slort ansvar kommer atl vila på åklagarna, som fårell vidsträckt spelrum. I försia hand måsle tillses all rättstillämpningen blirenhetlig från de misstänktas synpunkt, så atl principen om allas likhet införlagen inle åsidosätts. Det lorde få ankomma på riksåklagaren alt noga följatillämpningen och verka för enhetlighel i praxis. Men även hänsynen till demsom drabbas av brott är viklig. En viss oro för den enskildes säkerhel tillperson och egendom kan skapas genom en ordning som slyr över resurserna på enbekämpning av den grövre brottsligheten. Del gäller att inte lämna den enskildei sticket därför all hans anspråk på rättsskydd ler sig mindre angelägelallmänl sett. Måls-ägandenas iniressen gör sig gällande i synnerhet vidprövning av frågor, om förundersökning skall äga rum eller inte.Förundersökningen kan nämligen tjäna även andra iniressen än sådana som hörihop med de kriminalpolitiska överväganden som inverkar på åtalsbeslut. De kansålunda ha betydelse för enskilds anspråk på skadestånd, försäkringsbeloppeller liknande. Även här torde det få ankomma på riksåklagaren all leda ochfölja tillämpningen. Möjligen kan den föreslagna ordningen komma alt föranledabehov av etl mera reglerat system för överprövning av beslul rörandeförundersökning och åtal för alt skilda intressen skall kunna bli tillbörligtbeaktade. Underhänvisning lill anförda synpunkier tillstyrker vi det remitterade förslagel medvissa jämkningar i enlighel med vad som sägs i del följande vid de särskildaparagraferna. Enligt20 kap. 6 § RB skall åklagare, om ej annat är siadgal, lala å brott som hörunder allmänt ålal. Dennabestämmelse är avsedd att ge uttryck åt den s.k. legalitetsprincipen, dvs.principen om en absolut plikt atl åtala när objektiva förutsättningar för enfällande dom är för handen. Den absoluta åtalsplikten är emellertid redan inskränktpå åtskilliga punkler, bl.a. genom möjligheterna aU besluta omåtalsunderiåtelse enligt 20 kap. 7 § RB och 1 § lagen med särskildabestämmelser om unga lagöverträdare. Möjligheternatill åtalsunderiåtelse har vid sidan av sin kriminalpolitiska funktionbetydelse i huvudsak som medel att styra och begränsa arbetsinsatserna inomrättsväsendet. 1 sistnämnda hänseende har instmmenlet dessutom fått avsevärdökad omfattning i och med lagstiftning 1982. Då utsträcktes nämligenmöjligheterna alt begränsa förundersökningar genom Prop, 1984/85:3 61 a. även förväntade beslul om åtalsunderlåtelse enligt 20 kap. 7 § RB fickuigöra gmnd för beslut alt lägga ned förundersökning eller - om den ännu ejhade påböijats - att den inte skulle inledas. Föreliggandelagrådsremiss ingår i likhei med nyssnämnda lagstiftning 1982 som etl led isträvandena all koncentrera rättsväsendets resurser lill bekämpande avallvariig brottslighet. Det remitterade förslaget har den direkla innebördenalt möjligheterna alt besluta om åtalsunderlåtelse vidgas. Genom 1982 årslagstiftning blir emellertid den indirekla följden - och detta är den egentligaavsikten och vinsten med förslaget - all möjligheterna lillfömndersökningsbegränsning yUeriigare sträcks ut. Detremillerade förslaget ger anledning lill följande synpunkier från min sida. Fråganom en utvidgning av möjligheterna atl besluta om ålalsunderlåtelser medutgångspunki i åtalsrättskommitténs förslag härom diskulerades underlagstiftningsarbetet 1982 men avvisades av föredragande departementschefen påprincipiella grunder (prop. 1981/82:41 s. 12 f). De skäl som kan åberopas föroch emot en utvidgning av möjligheterna lill åtalsunderlåtelse är närmasl avpolitisk nalur och faller därför ulanför området för lagrådsbedömningen. Detbör emellertid observeras atl varje uividgning av möjligheterna tillåtalsunderlåtelse innebär ett avsteg från legalitetsprincipen. I den månsåledes som den absoluta åtalsplikten ersätts med regler, som medför skyldighelför åklagarna att göra reella intresseavvägningar, uppstår frågor om hur därviduppkommande intressekollisioner skall lösas. Hävdas kan nalurliglvis att sådanaintresseavvägningar förekommer i stor utsträckning , bl. a. l.ex. närdel gäller ålalsunderlåtelsegrunden i 20 kap. 7 § första stycket 1 RB, ochfråga är om den misstänktes lagföring krävs ur allmän synpunkt eller ej.Hittills har emellertid i lagtexten förekommil hänvisning endast fillinlressel att lagföring krävs ur allmän synpunkt, låt vara atl däri ocksåligger hänsyn lill enskilda iniressen. Genom del remitterade förslagel införsen uttrycklig hänvisning även lill "viktigt enskilt intresse". Därmedaccentueras ytterligare åtalsprövningens karaktär av avvägning mellan olikaslag av intressen, och frågan hur l.ex. detta viktiga enskilda intresse skalltillgodoses, om del skulle befinnas åsidosatt vid ett fall avåtalsunderlåtelse, uppkommer läll. Denhär diskussion upptagna synpunkten om metod för tillgodoseende av olikainiressen vid den åtalsprövning som skall ske när åtalsplikten ärabsolut får ökad lyngd genom karaklären hos de brottstyper för vilkaförevarande förslag är avsett all lillämpas. I remissprolokollet nämns somexempel mera lindriga fall av egenmäktigt förfarande, bedrägligt beteende ocholovligt förfogande saml en hel del förseelser mot specialrättsligaförfattningar. I åtskilliga av de här nämnda brottstyperna förekommermålsägande. Huruvida deras intresse av att åtal kommer lill stånd är viktigteller ej måste nalurliglvis bli beroende på bedömningar för vilka någratillförlitliga objektiva kriterier inte kan anges i vare sig lagtext ellermotiv. 1984/85:3 62 Meddet berörda spörsmålel om tillgodoseende av de olika intressen, som skallavvägas mol varandra vid åtalsprövningen, sammanhänger problemet atl få lillstånd en över hela landel enhetlig och likformig lagtillämpning. Denna frågahar belydelse för både personer som misstänks för brott och personer som ärall betrakta som målsägande. Det totala antalet ålalsunderlåtelser torde redannu uppgå till omkring 20 000 (se prop. 1981/82:41 s. 20). Utvecklandetav en enhetlig praxis bygger på möjligheten lill överprövning av beslut. Någonlagreglerad överprövning av åtalsbeslut existerar inte och har heller inteföreslagits i remissen. Tvärtom synes strävandena gå i riktning mot endecentralisering av åtalsprövningsbeslut. Vidare kan i sammanhanget hänvisaslill en utredning, som gjorts inom jusfiliedepartemenlei (Ds Ju1983:19 Riksåklagaren och hans kansli) och i vilken den hittillsvarande, hosallmänheten tydligen föga kända möjligheten till formlös överprövning avåtalsbeslut föreslås skola begränsas. En ordning som skulle medföramöjligheter lill administrativ överprövning i en gemensam instans - i praklikenriksåklagaren - av åtalsbeslut skulle emellertid leda lill ökadearbetsinsatser och kostnader i en utsträckning som sannolikl skulle förtamyckel av den vinst som åsyftas med det remitterade förslaget. Genomdet föregående resonemanget harjag velal understryka vikten av att de olikaintressen som i ökad grad påverkas genom utvidgningen av möjlighelema tillåtalsunderlåtelse inle oavsiktligt kommer till korta vid reformer som måste skeav hänsyn till brislande samhällsresurser. Garantier bör sålunda skapas föratl de rättsfrågor som uppkommer genom den föreslagna lagstiftningen intebehandlas på ett sätt som kan uppfattas som godtyckligt och leda tilluppfattningen att samhällets rältsvårdande organ inte längre itillfredsställande grad tar sig an intressen som skyddas genom lagstiftning. Enförutsättning för det remitterade förslaget synes mig därför vara altriksåklagaren får möjligheter atl följa tillämpningen av den här föreslagnalagstiftningen och verka för enhetlighet i praxis. Jagär medveten om all den önskvärda strävan efter enhetlighet i praxis vidålalsunderlåtelser på gmndval av den här föreslagna lagstiftningen betydligtförsvåras av den omständigheten att lagstiftningen i praktiken slår igenomredan på fömndersökningssladiel. Därvid är atl märka den komplikationen alt somvillkor för åtalsunderlåtelse allmänt anses krävas att den misstänktes skuld ärklarlagd, under det att denna förutsättning ingalunda behöver vara uppfylld vidbeslut om förundersökningsbegränsning som grundas på förväntade beslut omåtalsunderlåtelse (remissprolokollet vid 23 kap. 4 a § RB). Enligt delremitterade förslaget skall även vid nedläggning av fömndersökning somsjälvständig fömtsättning gälla atl fömndersökningen inte krävs med hänsyn tillnågot viktigt allmänt eller enskilt intresse. Redan kravet på etl klarläggandeav skuldfrågan kan emellertid representera ett viktigt intresse avsåväl allmänl som enskill slag. 1984/85:3 63 Hämtövermå, i fråga specielll om den nya åtalsunderlålelsegmnd som i del remilleradeförslagel lagils upp som ett andra siycke i 20 kap. 7 § RB, nämligen närpåföljden kan antas bli villkorlig dom, nämnas alt i förslagel också avvisastanken på en utökad registrering av åialsunderlålelsefallen. Inle heller avsesbeslut om fömndersökningsbegränsningar skola registreras. Med den föreslagnaordningen uppstår risk för atl personer som begår upprepade brott i olika delarav landet inle blir lagförda. Det hitlills anförda kansammanfattas sålunda. Redan genom lagsliftning ägde entyngdpunklsförskjutning inom rättsväsendet mm genom alt institutetåtalsunderlåtelse i prakliken i stor utsträckning förlorade sin självständigabetydelse och till sin huvudsakliga uppgifl kom atl få utgöra grund för beslutom förundersökningsbegränsningar. Denna förändrade funktion hosålalsunderlålelseinslilulel har befästs och lill yttermera visso förstärktsgenom förslagen i föreliggande lagrådsremiss. Tillsammans innebär de bådalagstiftningsärendena - ärende och föreliggande förslag - atlytterligare etl och dessutom mycket omfallande avsleg nu gjorts från den s.k.legalitetsprincipen. Härigenom och i avsaknad av etl administrativtbesvärsförfarande för övervakning av rätlsUllämpningen i fråga om bådeålalsunderlåtelser och förundersökningsbegränsningar försvåras ulvecklingen aven enheilig praxis när det gäller beivrande genom lagföring av en avsevärdmängd brottslighet, låt vara av mindre allvariig natur i de enskilda fallen menändå i mångt och mycket så förkastligt till sin allmänna art att gärningarnatagils upp i . Svårigheten atl sålunda få grepp omrättsutvecklingen hindrar insättandet av åtgärder för att komma rätla medgodtycke och orättvisor, vilket i sin tur ökar riskerna för rättsförluster ochkan skapa en allmän misstro mol landets kriminalpoliUk. Jag anser all delremitterade förslagel kan godtas endasl under fömtsättning att åtgärder vidtassom tar sikte på åstadkommande av enhellighel i den rältstillämpnipg som avseskomma till slånd genom delsamma. Emellertid saknar jag möjlighet atl påföreliggande material lämna ett egel förslag till konkreia sådana ålgärder. Närdel gäller den närmare utformningen av de remitterade lagförslagen villlagrådel anföra följande. Förslagettill lag om ändring i Dennaparagraf, som innehåller de gmndläggande reglerna om Underlätelse av åtal, äri förslaget uppbyggd på följande sätl. Försia stycket upptar under särskildapunkter tre olika grunder för åtalsunderlåtelse.