prop · G803110 · 1984-12-31 00:00:00 — Detsom här har berörts är i hög grad ell informationsproblem, som undanröjs genomatt näringsidkaren - före eller i samband med avtalets ingående - klargör förkonsumenten vilka konsekvenser som näringsidkarens valfrihet kan få för sättetpå vilket Gänsien blir ulförd. Del belyser också vikten av atlmarknadsrältsliga åtgärder vidtas - i del nu angivna fallet närmast med stöd av2 och 3 §§ marknadsföringslagen - för atl de civilrättsliga reglerna ikonsumentGänstlagen skall få genomslagskraft och tillämpningen av lagen ligga ilinje med lagens syfte atl stärka konsumentemas ställning. Verkettillstyrker regeln om näringsidkarens resultatansvar i 2 kap. 3 §. Bestämmelsenföranleder följande kommenlarer i övrigt. kan det vara en uppgift för och näringslivetsbranschorganisationer att med slöd av avialsvillkorslagen uiarbeta preciseradenormer för Gänslers hållbarhel på olika områden (s. 200). Verket anser för sindel atl del är önskvärt med sådana normer men vill påpeka att del är svårt allutarbela dem. Till slor del saknas del nämligen meloder med vilka varors ochGänslers livslängd kan målas. 1 avlalsvillkor kan en näringsidkares ansvar förhållbarhelen hos en Gänsl närmasl regleras genom längden på ansvarsliden förfel (dvs. preskriptionstiden) och . Som framgår avmarknadsdomslolens avgörande i ärendel KO ./. AB Skånska Cemenlgjuteriel geravlalsvillkorsla- 1984/85:110 117 genemellertid inte stöd för krav på att garanthider skall ha viss längd. Delförtjänar dock framhållas atl verkel har möjlighel atl genom rikllinjer, som larsikle på egenskaperna hos varor och Gänsler, i viss mån påverka dessashållbarhel. Del bör också vara möjligt atl med slöd av 3 S marknadsföringslagenålägga en näringsidkare all informera om förhållanden som har betydelse för atlbedöma hållbarheten hos de Gänster som han tillhandahåller. Medanledning av 2 kap. 3 § andra st. vill verket betona att det visserligen kanligga i båda parternas intresse atl ell arbele ibland utförs "så gott detgår" men alt det inte bör godtas alt en näringsidkare generellt använderett sådant villkor. Ulredningenföreslår atl konsumenlerna skall skyddas mol Uänsler som är bristfälliga frånsäkerhetssynpunkt genom regier av såväl civilrällslig som marknadsrältsligkarakiär. Bestämmelsen i 2 kap. 4 § konsumenlUänsllagen moisvarar regeln i 8 §första p. konsumenlköplagen om försäljning av vara i strid molsäkerhetsföreskrift. Som skäl lill all inle föreslå en regel liknande den i 8 §andra p. konsumenlköplagen om försäljning av vara, som medför uppenbar fara förliv eller hälsa, anförs alt näringsidkaren i ell motsvarande fall vid tjänstmåste anses ha åsidosatt kravet på fackmässighet och omsorg (s. 203). Enligtkonsumenlverkds mening kan det dock för undvikande av oklarhet vara befogat atlkompletlera beslämmelsen med en motsvarighet lill den i 8 § andra p.konsumenlköplagen. Etlsäll att komma till rätta med bl.a. erbjudanden om fariiga eller oGänligaGänsler är att införa möjligheter till näringsförbud mol oseriösanäringsidkare. Utredningen förordar att frågan utreds generellt (s. 206). Detförekommer på Gänsleområdel liksom på andra områden av näringslivel ell anialoseriösa näringsidkare som orsakar stora problem från konsumenlsynpunkl.Möjligheten att ingripa mol dem med näringsförbud skulle enligi verkets mening därförkunna få positiva effekter från konsumentsynpunkt. Som framgår av betänkandethar verket också aktualiserat frågan i olika sammanhang (s. 205). Verket villpå nytt framhålla atl det är viktigt att man överväger möjlighelerna atttillgripa näringsförbud både inom vissa branscher och på Gänsleområddgenerellt. Utredningenföreslår atl tillämpningsområdet för generalklausulen i 4 §marknadsföringslagen uividgas till atl avse Uänster som medför särskild riskför skada på person eller egendom eller som är uppenbart oUänliga för sitthuvudsakliga ändamål. Förslaget är dock begränsal sådana Gänsler somomfattas av konsumentGänstlagen. Förekomstenav oGänliga Gänster är enligt utredningen inle något slörre praktisktkonsumentproblem (s. 207). Det skall därför påpekas all verket i sinrådgivningsverksamhet i slor utsträckning kommer i kontakt med konsumenter somdrabbats av oGänliga Gänsler. Särskilt vanliga är problemen vidbilreparationer, radio- och TV-reparationer och byggUänster. En vikUg orsaktill förekomslen är att en person kan åta sig att ulföra Gänster av skilda slagutan atl ha särskild kompetens eller någon mera omfatlande utmstning. Avde Gänster som faller uianför konsumenttjänsllagens tillämpningsområde harenligi ulredningen uppförande av byggnad för bosladsändamål siörsl intresse.Denna Gänsldyp har dock nära samband med överiålelse och upplåtelse av fastegendom, och här är 4 § marknadsföringslagen inte tillämplig. Andra Gänster ärenligt ulredningen inte av tillräckligt intresse för att motivera alt 4 §marknadsföringslagen görs lillämplig på dem (s. 208). Med hänvisning lill dettaoch till småhusköpskommilléns arbete Prop.1984/85:110 118 avvisar utredningen tanken att utvidga tillämpningsområdetför 4 § marknadsföringslagen till andra Gänster än sådana som omfattas avkonsumentGänstlagen. Verkel delar inte denna uppfattning. På hälso- och skönhetsområdenaförekommer tjänster som kan karakteriseras som oGänliga. Del förekommer ocksåIransportGänster och immateriella Gänster av olika slag, som är oGänliga. 4 §marknadsföringslagen bör därför göras generellt tillämplig på Gänsteområdet. Ensådan utvidgning av generalklausulens tillämpningsområde lär inle på ettmenligt säll föregripa resultatet av utredningsarbetet på småhusområdet. anser det värdefullt att utredningenövervägt regler om näringsidkarens rätl och skyldighel all ulföratilläggsarbele (2 kap. 5 §) och tillstyrker förslaget. I vissa branscher utgörfrågan om näringsidkarens rätt till ersällning för tilläggsarbete, som denneutfört på eget initiativ, ett problem. Konsumenten kan ha ett klart inlresse avall få lilläggsarbete utfört. Verket anser liksom utredningen altnäringsidkaren skall underrätta konsumenten om han märker att dd finns behov avtilläggsarbete. Näringsidkaren bör vidare vara skyldig alt i viss utsträckningutföra sådani arbete. De starka begränsningar som uppslälls i konsumentens rättatt fordra tilläggsarbete gör att man dock kan bli tveksam om bestämmelsen fårannal än begränsad betydelse. Det kan sättas i fråga i vilken utsträckning enkonsument kommer att faktiskt kunna, med stöd av regeln i iredje st. sista p.,framtvinga elt tilläggsarbete som näringsidkaren inle är villig alt utföra. Detär också osäkert i vad mån han kommer atl kunna göra påföljder gällande därföralt han - på gmnd av atl han inte blivit underrättad om behovel avtilläggsarbete inle getts möjlighet atl avbeställa tjänsten för att låta denutföras av någon annan. Det som sagts innebär att del inte heller finnsanledning tro att den föreslagna regeln kommer att medföra någon störtekostnadsökning för näringsidkarna. anser verket att näringsidkaren skallvara skyldig att avråda konsumenten från en Gänst som inte kan förväntas blitill rimlig nytta (2 kap. 6 §). En del av de anmälningar som verket tar emotfrån konsumenter handlar om bristande information om det nyttiga i att enbeställd åtgärd utförs. Som exempel kan nämnas atl en konsument beställermattläggning på ett underlag som är ojämnt eller dåligl på annal sätt men intefår veta att underlaget bör slipas och spacklas eller kanske till och medomkonstmeras för att det skall vara meningsfullt att lägga på en matta. Det bör betonas att avrådandet skall ske så snartnäringsidkaren kan bedöma vilken nytta konsumenten kan komma atl få av Gänsten.Enligt verkels erfarenheter får konsumenien ofta alltför senl information omnyttan av att få en Gänst utförd, särskilt vid telefonbeställning avhant-verksGänsler som skall utföras i konsumenlens bostad, såsom reparation avkylskåp, TV-apparater och andra hushållskapitalvaror. Konsumenten har oftasjälv dålig kunskap om i vad mån del lönar sig att låta reparera en trasigvara. kan inle heller näringsidkaren bedöma detta innan han besöktkonsumenten, eftersom han inte redan vid telefonsamtalet lar reda på varansålder och lillstånd. Följden blir att hantverkaren försl vid sitt besök hoskonsumenten kan konslalera att en reparation inte är Prop.1984/85:110 119 har fått många klagomål frånkonsumenter som i detta läge krävts på besöksavgift, men som inle velal belaladärför all de uppfattat näringsidkarens besök som onyttigt. För atl undvikadetta slag av konflikter bör näringsidkaren på ett så tidigt sladium sommöjligl -dvs. i dessa fall vid lelefonsamlald - förhöra sig om sådani som är avbetydelse för att han skall kunna bedöma nyttan av yänslen och la ställningtill om han skall avråda eller ej. Om näringsidkaren inte kan ta slällning lillfrågan vid delta tillfälle, bör han åtminstone informera konsumenten om sådantsom kan få betydelse för dennes bedömning av om han skall beställa Gänsten,särskilt kostnaderna för hembesök. Sättet för utjörandet, resullalel 2 kap. 1 och 3 §§ innehåller regler om vilka krav som kanställas på näringsidkarens preslalion respektive vilket resultat denna skallleda till. Reglerna får betydelse genom atl avvikelser från dem kan leda lillall preslaiionen blir all bedöma som felaktig (3 kap. 1 §). Av moliven (s. 196)synes framgå all reglerna i 2 kap. 1 § 1 st. och 3 § I st. kan få en sinsemellanfristående betydelse för en felbedömning. Nämnden har dock svårt att dela dettasynsätt. Utgångspunkten för parternas avtal måste vara atl uppdraget skall ledatill eller alt det i vart fall syftar till ett visst resultat. För det fallpart menar atl åsyftal resultat inte har uppnåtts är det för avgörandet om felföreligger naturligtvis av betydelse om utförandel avviker från normalfackmässighet. Andra kriterier - inle minsl avialsinnehållel - måsleemellertid också vägas in vid bedömningen. Fackmässighe-len och omsorgspliktenfår därvid som nämnden ser det endast betydelsen av tolkningsdata förresultatansvaret. Nämnden ifrågasätter därför om det vid sidan avbeslämmelserna i 2 kap. 3 § om ett resultatansvar föreligger någol egenlligibehov av regeln i 1 § I si. En hell annan fråga är i vad mån näringsidkarenskall äga rält att friskriva sig från etl ansvar för fackmässighet vid ulförandel av ell upp drag. Som utredningen framhållit (s. 192) bör detla endast undantagsvis kunna komma ifråga. Mot bakgrund av det tidigare sagda bör rätlen all göra ett sådani avsteg komma till uttryck i 3 § 2 st. Som etl särskilt uttryck för näringsidkarens omsorgspliktåläggs denne i 2 kap. 2 § atl under vissa närmare angivna förulsättningarutföra Uänslen på minst kostnadskrävande sätt. Det kan ifrågasättas om inle en sådan regel kommer atl leda till att konsumenten inte sällan tvingas godta atl resultatet blir av lägre standard än vad han från andra utgångspunkter skulle ha varit mest beUänt av. Del är l.ex. inle säkert all den lägsla koslnaden för Gänslens utförande på motsvarar det ekonomiskt mest fördelaktiga allernativet. Bestämmelsen måsle av sagda skäl kunna leda lill besvärliga och delvis onödiga tvistefrågor mellan parterna. Till detla bidrar även det förhållandet att regelns utformning ger föga ledning för bedömningen när avsteg från skyldigheten all ulföra arbelel på billi- gasle sätt får ske. Åven om det för vissa fall finns skäl alt uppställa etlkrav på atl arbetet skall utföras på billigaste sätl bör detla enligt nämndens uppfattning anses kunna tillräckligt beaklas inom ramen för de regler ulredningen föreslårom prisets beslämmande. Rältsföljden vid åsidosättande av den aktuellabeslämmelsen är enligt 2 kap. 12 § 1 si. all konsumenien ej är skyldig allbelala mer än vad Uänslen skulle ha koslal om den hade ulförts på minstkoslnadskrävande Prop.1984/85:110 120 Någon annan räilsföljd lorde knappasl komma ifråga.Hänvisningen i 3 kap. 1 § förefaller därför obehövlig. Frågan om rätt föreligger atl utföra tilläggsarbete ochrällen till betalning för della ulgör inie sällan förekommande ivislefrågor iärenden rörande reparalionsUänster hos nämnden, främst på bilsidan. Nämndenanser det därför värdefullt att regler härom intas i lagen. De föreslagna bestämmelserna i 2 kap. 5 och 13 §§ om rälltill utförande av lilläggsarbete och pristillägg får anses väl tillgodosemotstående parters intressen och stämmer väsenlligen överens med den praxis somtillämpas av nämnden i sådana ärenden. I ärenden av det aktuella slaget är delemellertid ofla svårt alt klargöra om fråga är om tilläggsarbete eller inte.Delta kan bero på atl uppdraget ej har närmare preciserats vid beställningeneller atl parterna eljest är oense om vad som har avtalats. Enligt detslandardavlal som lillämpas inom områdel för bilreparalionsljänsler åliggerdel verkstaden att anteckna uppdragel på beslällningssedel och lämna kopia lillkunden. sådani förfarande kan leda lill att anlalel Ivisler omuppdragels art och omfallning saml rällen lill beialning för ulfört arbeleminskar. Del skulle enligt nämndens mening kunna ifrågasättas om inle enbestämmelse om skyldighet för näringsidkaren atl på konsumentens begäranskriftligen bekräfta erhållet uppdrag pålagligl skulle underlätta för parternaatl själva lösa tvistefrågor av hithörande slag. En sådan regel kan också anseskompleltera den av utredningen i 2 kap. 16 § föreslagna föreskriflen omskyldighel all utställa preciserad räkning. I 2 kap. 6 § 1 st. föreslås en regel om skyldighel förnäringsidkaren alt avråda konsumenten från atl låta utföra Gänsten om den medhänsyn lill prisel och andra omständigheter inte kan förväntas bli till rimlignytta för konsumenien. Regeln kompletteras i 12 § 2 st. av en bestämmelsevarigenom betalningsskyldigheten inskränks i fall där Gänsten har utförtstrols alt avrådande bort ske. Nämnden finner del belydelsefulll alt de föreslagnareglerna intas i en konsumenttjänstlag. Nämnden har i ålskilliga fall haftanledning atl la ställning lill ifrågavarande problem och har i sin praxisfastslagit principer som överensslämmer med ulredningens förslag i denna del. Ulredningen föreslår en tvingande bestämmelse enligtvilken Gänsten skall utföras så att resultatet står i överensstämmelse medföreskrift, som har meddelats i författning eller av myndighet.Byggnadsföretag, vare sig byggnadslov erfordras eller ej, skall uppfylla deföreskrifier som meddelats i byggnadsstadgan (BS) eller i statens planverkslillämpningsbeslämmelser till stadgan (Svensk byggnorm, SBN). Den byggande,dvs. byggherren -fastighetsägaren ansvarar för atl gällande föreskrifteruppfylls. Lagen om påföljder och ingripanden vid olovligt byggande m. m. (LPl)gäller vid överträdelse av sådan föreskrift om byggande som har meddelats ibyggnadslagen, BS eller SBN. finner det därför motiverat att näringsidkarens,med den definition begreppet givils i lagförslagel, ansvar för de fel han kanbegå lagfästs. Prop.1984/85:110 121 Konsumenlverkei har i flera sammanhang föreslagilinförande av insliluiet näringsförbud på konsumenUjänslernas område. Ellinförande av nä-ringsförbudsinsUlulel på konsumenlområdd måsle enligiulredningens mening föregås av en särskild utredning. Då konsumenlGänster inombyggbranschen ofla kan få från säkerhelssynpunkl myckel allvariiga konsekvenserinslämmer planverkel med ulredningen i all frågan om ingripande mednäringsförbud är värd all ulredas särskili. Beslämmelserna om kvalilelskraven på näringsidkarenspreslalion i 2:1-3 har blivii vidlyftiga, ehuru de är lämligen innehållslösaoch delvis dubblerar varandra. Som jämförelse må nämnas alt köplagen hellsaknar regler i ämnet. menar dock atl vissa beslämmelser börmeddelas men i siramare form. 2:1 1 st. innehåller vad utredningen kallar en generalklausulom all näringsidkaren skall ulföra Uänslen på ell fackmässigllillfredsslåilande säll och med omsorg la lill vara konsumenlens inlressen.Omsorgsplikten är sedan närmare reglerad i vissa speciella avseenden, l.ex. pådel sället att näringsidkaren är skyldig att utföra Gänsten på det minstkostnadskrävande sätt som behövs för att uppnå avtalat eller godtagbartresultat (2: 2) och att näringsidkaren har viss skyldighet att avrådakonsumenten från Gänsien (2:6). Där sådana särskilda stadganden om omsorgspliklensaknas, är det tveksamt vilken betydelse den allmänna skyldighelen kanUllmäias (resonemangen i motiven s. 265 o. 365 förefaller kunna föras utan ellallmänl stadgande om omsorgspliki). kan dock acceplera ellallmänt stadgande om omsorgsplikt. Skyldighelen att utföra Uänslen på ett fackmässigllillfredsställande sätt följs upp med särskilda regler om all materialet skallvara av normall god beskaffenhet (2: 2 2 si. ), all Gänsien skall leda lill detresullat som har avtalats eller konsumenten har hafl anledning atl räkna medoch att resultatet skall ha den hållbarhel som är normal med hänsyn lillijänsiens art och sättel för utförandet (2; 3 1 st.). Alla dessa sekundära kravkan egentligen häriedas ur del primära kravel på fackmässighet. Flera avkraven följer dessutom av redan gällande principer, t. ex. kravel på malerialav normall hållbar beskaffenhel Gfr 43 § köplagen) och resullalansvard(allmänna avtalsrättsliga principer; se även utredningens förslag till 1:3 3st.). finner det ändå godlagbart att vissa preciseringargörs, men reglerna bör i så fall sammanföras. Resultatansvaret må gärnaomnämnas Gfr motiven s. 196), men hållbarhetskravel är en onödig dubblering avdella. 2:1 1 st. skulle exempelvis kunna ges följande lydelse. "Näringsidkarenskall utföra Gänsten på ett fackmässigt tillfredsställande sätt och med omsorgta konsumentens inlresse lill vara. Tjänsten skall leda till det resultat somär avtalat eller som konsumenten haft anledning all räkna med". Därefierskulle 2:1 2 st. kunna följa i nuvarande lydelse. Som Ulredningen anför i moUven (s. 192 o. 196 f.) liggerdel i konsumenlernas inlressen all vissa Gänsler kan ulföras provisoriskt.Della har föranlett Ulredningen all i 2:1 3 si. och 2: 3 2 st. ge regler omatl avtal som avviker från kravel på fackmässighet eller på normalt gottmalerial eller på normal hållbarhel är gällande men endast i den mån del ärskäligt. Meningen är bl.a. att läriingar skall kunna få användas till lägrepris (s. 192 f.). Belräffande avsteget från hållbarhetskravel anförs atl avtalom begränsade insatser aldrig får ge utrymme för slarv eller avsteg från vad enomsorgsfull 1984/85:110 122 fackmankunnat åstadkomma i motsvarande siluation; därför skulle del inle finnas någonanledning all införa någon direkl molsvarighel i lagiexten lill 9 §konsumenlköplagen om befinlligl skick (s. 197). Som en konsekvens av denomredigering fakullelsnämnden föreslagil ovan, förordar fakullelsnämnden all2:2 ges följande lydelse: "Har annal avialais om sällel för utförandeteller resultatet eller materialets beskaffenhel, får hänsyn las härtill endasli den mån del med beaklande av prisel och övriga omständigheter ärskäligt." Motulredningens förslag lill 2:2 (kan införas som 2:3) och 2:4 harfakullelsnämnden ingen erinran. föreslår ulredningen atl, när behov av tilläggsarbete uppkommer, som inteomfatlas av uppdragel men som del är lämpligl alt utföra i samband med detta,näringsidkaren skall begära anvisningar från konsumenten. Så långt ärbeslämmelsen bra, eflersom den ger kunden möjlighel atl med stöd av 3 st.begära att näringsidkaren utför tillägget. Om näringsidkaren emellertid intekan nå kunden medan reparalionen fortgår, har näringsidkaren rält all själv ulvidgauppdraget och med stöd av 2:11 o. 2:13 få gängse ersättning, om priset förutvidgningen är förhållandevis lågt eller om det i det enskilda fallet finnssärskilda skäl att anta atl konsumenten ändå önskar få arbetet utfört. Här harulredningen enligt fakultets-nämndens mening gåtl alltför långt, ålminslone omman håller sig lill laglexlen. Det kan inte vara rimligt - med hänsyn lillkonsumenlernas självbestämmanderätt och deras ofla begränsade lillgång tilllikvida medel och risken atl de inte har råd all lösa ul bilen m.m. - atlnäringsidkaren har rätt att ensidigt ulvidga reparationen så snart del ärlämpligt och prisel för utvidgningen är förhållandevis lågt. Enligt MRF:sregler för reparationer (se utredningen s. 545) får uividgning ske endast omutvidgningen avser trafiksäkerhetsreparalioner eller ålgärder som det voreekonomiskl oförsvarligt att inte låta utföra samiidigi med del beställdaarbetet, förutsatt dessulom att tilläggsarbetet inte kostar av denursprungliga beställningen. Det krav på avsevärd ekonomisk vinst förkonsumenien som ligger häri bör upprätthållas även i lagen. Däremot förefalleräven MRF;s regler gå för långt vad avser trafiksäkerhetsreparalioner, eftersomtrafiksäkerhelskraven, såsom de definieras av verksamhel,avser en mängd åtgärder som inte behöver vara överhängande atl utföra utan somvid besiktning kanske endasl leder till ell påpekande; beträffande sådanatrafiksäkerhetsreparationer måste del likaledes krävas en uppenbar ekonomisk vinstför konsumenten för atl utvidgning skall få ske (se Hastad, Tjänster utanuppdrag s. 100), och i denna del tillstyrkes utredningens förslag atttrafiksäkerhelskravel inte i och för sig ger utrymme till utvidgning. mening borde lilläggsrepara-tioner ge näringsidkaren rätllill betalning endast om tilläggsarbetet medför en avsevärd kostnadsbesparingför konsumenien och prisel på tilläggsreparationen är förhållandevis lågt.Därutöver, dvs. även om prisel för tillägget är jämförelsevis högre, börersättning såsom utredningen föreslagil kunna utgå, om det finns särskildanledning anla atl konsumenten vill ha Gänsten utförd. samband med rätten till ersättning för tilläggsreparalioner enligt 2:5 2st. står 2:13 I st. 2 punkten. Där stadgas, att om näringsidkaren misstagitbeträffande sin räll att ulföra etl tilläggsarbete och misstagel måste ansesursäktligt, så har näringsidkaren i skälig ulslräckning räll till ersättningför kostnader som lett lill en värdeökning för konsumenien. Enligi molivenskulle näringsidkaren med slöd av della stadgande kunna få 1984/85:110 123 ersällning, när han misslagil sig huruvida del varlämpligl all ulföra lili-läggsarbdd i samband med del beslällda arbelel (s.239) och utvidgningen ligger i rimlig närhet av vad som skulle vara lillåldlilläggsarbete. Förutsättningen är att näringsidkaren befinner sig i ursäktligvillfarelse belräffande de omständigheter som styr hans handlande (s. 239),ehuru han från objekliv synpunkl har felbedöml avtalssituationen (s. 239). 1 såfall kan ersättning för konsumenlens obehöriga vinsl ulgå efler en skönsmässigbedömning (av huruvida ersällning bör ulgå eller inte, se s. 240). Fakullelsnämndenvill med beslämdhel opponera sig mol detla förslag. Del är en genomgåenderättslig princip att en avtalspart, som känner lill de fakiiska förhållandenamen som gjort en annan normativ bedömning av dessa än vad domstolen finnerriktigt, får ta konsekvenserna av sin rättsvillfarelse Gfr t. ex. motiven till33 § avlalslagen, NJA 1915 s. 261). utgår härvidlag ifrån atlredan 2:5 2 st. inrymmer ett god-trosskydd för näringsidkaren så till vida attbedömningen av lämpligheten all ulföra etl tilläggsarbele skall baseras på deomständigheler som var synbara för näringsidkaren och atl bedömningen avhuruvida del fanns särskild anledning all anla all konsumenien ville hareparalionen ulvidgad också skall ske uiifrån vad som var känl förnäringsidkaren när reparalionen ulfördes. När utredningen i moliven på s. 239säger all den silualionen avses då näringsidkaren varit i ursäktlig villfarelsebeträffande de omständigheter som styr hans handlande blandar utredningen ihopbegreppen; näringsidkaren har varit i oursäkllig villfarelse belräffande denrättsliga bedömningen av de omsländigheter han känt lill eller gjort enoursäktlig missbedömning av vad konsumenien objektivt sett förmodligen skulleha svarat, ifall han kunnat tillfrågas om utökningen av reparationen. Fakultetsnämndenkan alltså inle förstå atl del med sedvanliga rättsliga bedömningar skullefinnas något ulrymme för ursäktliga misstag hos näringsidkaren, som inte gerhonom rätl till ersättning redan enligt huvudregeln i 2; 5 och 13.