prop · G803155 · 1984-12-31 00:00:00 — I vad mån det därutöver finns engräns för avtalsfriheten är oklart. Slutligentar vi upp som en tredje fråga i vad mån TF medför någon begränsning avriksdagens möjligheter alt stifta lag om medbestämmanderätt för arbetstagarna.Ulgängspunklen är återigen all grundlagsskyddet för vissa fri- och rättigheterbetraktas som etl skydd gentemot del allmänna, och i linje därmed i principinle gentemot som stiftare av civillag. Hur långt sträcker sig dennaprincip egentligen? Någotentydigt svar kan inte ges. TF gäller visseriigen inte mot del allmänna somstiftare av civillag, men det är oklart om TF hindrar överförande avbeslutanderätt till annan enskild person eller sammanslutning. Delgörs i debatten ibland gällande alt TF i sin egenskap av grundlag har direklrättslig betydelse för arbetstagarnas medbestämmanderätt enligt MBL. Denallmänna innebörden av detta påslående skulle vara att TF ger vissa vidslräcklarälligheter åt alla svenska medborgare och alla svenska juridiska personer,tidningsföretagen självklart inte undantagna, och atl någon inskränkning avdessa rättigheter inte har gjorls och inle heller kan göras genom MBL ellergenom kollektivavtal om medbestämmanderätt för arbetstagarna. Deltasätl atl se saken kan länkas ha hämlal inspiration bl.a. i uttalanden i dentryckfrihelsrältsliga litteraturen. Det uttalas t. ex. på ell slälle, låt varai en mycket översiktlig framställning (, Tryckfrihetslagstiftningen, 6uppl. 1978, s. 9 O, bl a att all arbetsrättslig lagstiftning - lagarna omarbelslid, arbetarskydd och medbestämmande - är lillämplig även föriryckerinäringen men all vid konflikt mellan 4 kap 1 § TF (enligt vilken rättatt själv eller med biträde av andra genom tryckpress framslälla tryckalsterskall tillkomma varje svensk medborgare eller svensk juridisk person) ochsådana "specialregler" försteg givetvis skall ges ål grundlagen.Vidare förklaras att 4 kap. I§ TF ger en även i förhållande till enskild (t.ex.facklig sammanslutning) grundlagsskyddad rält all framställa tryckalster ochatl den rätlen inte hade kunnat begränsas genom MBL, även om 2§ MBL inle hadefunnits. Vad som mer konkrel åsyftas med dessa uttalanden och vilka konfliklersom författaren tänker sig berörs dock inle. Skr.1984/85:155 22 behandlingen i del onaedelbart följande av 1 kap. 2§ TFförklaras att organiserade åtgärder av enskilda för undertryckande avmisshagliga pressalster inle är förbjudna i TF och all t. ex. fackliga åtgärderför att hindra tryckning av viss skrift är tänkbara och i den friaåsiktsbildningens inlresse får motverkas på annat sätl (än genom åberopande avTF), t.ex. genom avtal. Som anlyds redan av de nu återgivna uttalandena kan flerafrågor tas till uigångspunkt vid en undersökning av TF: s rättsliga betydelseför arbetstagarnas medbestämmanderätt enligt MBL. En aspekt på saken är om TF också medför hinder motangrepp från enskilda, l.ex. mol fackliga slridsälgärder i vissl syfte.Fackliga slridsälgärder skulle ju kunna tänkas bli vidtagna i syfte attunderstödja krav på medbestämmanderätt. En närliggande fråga är i vilkenulslräckning och på vad sätt rättsordningen kan tänkas upprätthålla avtalvarigenom en räll som den enskilde är tillförsäkrad gentemot del allmännainskränks av hänsyn lill en enskild avialsmotpari. Man kan också ha skäl altfråga sig i vad mån det skydd som grundlagen TF ger den enskilde i förhållandetlill del allmänna innebär hinder för att stifta lag med tillämplighetpå bl. a. tidningsbranschen om medbestämmanderätt för arbetslagarna och derasfackliga organisalioner. 4.1.1 Skydd mol angrepp av enskilda I silt förslag lill TF föreslog 1944 årstryckfrihetssakkunniga en utvidgning i jämförelse med äldre rält bl. a. på delsättet atl TF skulle föreskriva förbud även för enskild all på grund av enskrifts innehåll hindra tryckning eller utgivning av skriften eller dessspridning bland allmänheten. Del skedde i de sakkunnigas förslag lill I kap. 2§TF. Ur motiven kan förtjäna återges följande (SOU 1947:60 s. 49 f): Belräffande ålgärder av enskilda hartryckfrihetsförordningen icke ansetts kunna giva handlingsregler tillskydd för tryckfrihetens utövning motsvarande de för myndighet gällande.Uppenbart är emellertid atl även i fråga om enskilda elt behov av dylika reglerkan föreligga. Enskilda organisationer och sammanslulningar intaga stundom ensådan ställning alt de verksaml kunna hindra tryckning, utgivning ellerspridning av skrift, vars innehåll anses misshagligt eller anstötligt. I vissutsträckning torde väl den uppfattningen atl dylika åtgärder icke äro tillåtnaha vunnit hävd, ehuru tryckfrihetsförordningen icke utlryckligl stadgar någoldärom. Reaktionen mot skrifter som misshagliga eller anslötliga har ivissa fall lagil sig uttryck i organiserade åtgärder till deras undertryckande.Tydligl är all dylika åtgärder icke äro väl förenliga med en allmän tryckfrihet.Denna kan icke få vara ett privilegium för vissa meningsriktningar; endastlagens siadganden om missbruk av tryckfriheten skola ulgöra tryckfrihetensgränser. En rubbning av de sålunda en gång fastställda gränserna kan väl avförhållandena vara motiverad men en sådan bör ske allenast under de garantieroch i den ordning grundlagen föreskriver. Upprätthållandet av tryckfrihetenslegala gränser skall åvila de organ vilka grundlags- Skr.1984/85:155 23 enligtanförtrotts denna uppgift och ske i den ordning som är stadgad itryckfrihetsförordningen. Det bör således ej heller vara enskild tillåtet atthindra tryckfrihetens utövning. Även denna princip bör komma fill uttryck ilagen. Deförbud mot ålgärder av myndighet eller enskild lill hinder för tryckfrihetensutövning, som sålunda böra uppställas, kunna emellertid å andra sidan ickeinnefatta nägon förpliktelse att medverka vid tryckning, utgivning ellerspridning av skrift. Myndighets skyldigheter i sådant hänseende regleras avgällande författningar. 1 fråga om enskild gälla i allmänhet endaslcivilrätlsliga regler, enligt vilka dylik förpliklelse föreligger blott på grund av eget åiagande. Delmå ock framhållas alt del angivna förbudeiicke innefattar någon begränsning av den rätt som lillkommer annan medborgarealt inom ramen för den lagliga yttrandefriheten granska innehållel i visstryckt skrift saml därom uttala sitt omdöme och eventuellt sitt ogillande.Denna konsekvens följer av yttrandefrihetens egen nalur, som inrymmer sammarält för envar. Ispecialmoliveringen lill 1 kap. 2§ i förslaget beskrevs närmare den åsyftadeinnebörden av förbudet även för enskild att hindra tryckning, utgivning ellerspridning av skrift. Del av de sakkunniga föreslagna lagrummet hade följandelydelse: §2Någon tryckningen föregående granskning av skrift eller något förbud moltryckning därav må ej förekomma. Ejheller vare på grund av skrifts innehåll någon, myndighel eller enskild,tillåtet atl genom åtgärd, som icke äger stöd i denna lag, hindra tryckningeller utgivning av skriften eller dess spridning bland allmänheten. Följandeavsnitt ur molivtexten är av intresse (bet. s. 210 ff): Ejheller är del tillåtet för en leverantör av papper, vilken ålagil sig leveranslill elt tidningsföretag, atl avbryta leveransen på grund av tidningensinnehåll eller för en fackförening, som är bunden av gällande kollekliv-avtal,att förmå sina medlemmar alt nedlägga arbetet vid ett tryckeri på grund avinnehållet i de skrifter som där tryckas. Lagrummet medger icke atl någonvägras inträde i en yrkesammanslutning, exempelvis förening avtidningsdistribulörer eller föriäggare, i anledning därav att han distribuerareller förlägger viss skrift, som av flertalet föreningsmedlemmar anses ha eltmisshagligt innehåll, eller alt han av nu nämnd anledning uieslules ursammanslutningen. Såsom mot lagrummet stridande måste ock anses alltidningsföretag, föriäggare eller annat förelag för distribution av trycktaskrifter såsom villkor för tillhandahållande av sina skrifter åt försäljare,som driver yrkesmässig verksamhel, uppställer atl denne icke fårsälja annan tryckt skrift med visst politiskl innehåll. Enbegränsning av stadgandets räckvidd ligger däri atl det endasl avser sådanaålgärder som grunda sig på skriftens innehåll. Det hindrar således icke någonatt exempelvis inslälla pappersleverans lill etl tidningsföretag på grund avdess insolvens eller atl nedlägga arbelet vid etl tryckeri i samband medförhandlingar om löneuppgörelser. Ej heller medför stadgandet någonförpliktelse för den enskilde att medverka till tryckning, utgivning ellerspridning av skrift. En boktryckare kan således fritt avvisa 1984/85:155 24 tryckningav skrift på grund av dess innehåll. Med hänsyn lill det ansvar förtryckfrihetsbrotl, som kan åvila boktryckaren, är del uppenbart att han måstekunna vägra sin medverkan i sådana fall då dylikt ansvar kan inträda. Men äveneljesl måsle boktryckaren äga frihei att avgöra, vilkel Iryckningsarbele hanvill åtaga sig. Likaså kan en försäljare av lidningar eller andra trycktaskrifter avvisa skrift, som han på grund av dess innehåll icke själv önskarsaluföra. Såsom redan anförls innefallar stadgandet icke någon inskränkning iyttrandefriheten. uttalande i pressen eller i en mölesresoluiion mol vissaskrifter på grund av deras innehåll beröres således icke av stadgandet. Enannan begränsning i stadgandets tillämplighet innefattas däri att åtgärdenmåsle menligt påverka skriftens tryckning, utgivning eller spridning. Ilagiexten har denna menliga påverkan betecknats såsom hinder. För alt hinderskall anses föreligga bör ej fordras atl del är av sådan absolut karaktär alldet medför omöjlighet för tryckning, utgivning eller spridning överhuvud laget.Även ett partiellt hinder, exempelvis omöjliggörande av försäljning på vissplats, faller under lagrummet. Vidare måsle, även om åtgärden icke omöjliggörden verksamhet varom är fråga, de ekonomiska återverkningarna lilläggasbetydelse. Äro dessa av den ingripande verkan atl verksamhelens fortsättandeicke kan anses ekonomiskl berättigad, bör hinder som avses i lagrummet ansesföreligga. Bestämmelseni andra slycket har icke förbundits med något särskilt siraffbud. Överträdelsemedför således icke slraff annal än då eljesl gällande straffbestämmelser ärotillämpliga. I fråga om åtgärd av ämbetsman kan ett ämbetsbrott föreligga.Beträffande enskild torde i allmänhet något straff ej komma i fråga. Sladgandelhar dock - förulom all därigenom en viktig tryckfrihetsrällslig grundsatskommer fill ullryck - den belydelsen all del kan grundlägga ettskadeståndsansvar enligt allmänna skadeslåndsrättsliga regler. proposition som följde på tryckfrihelssakkunnigas förslag utmönstradesemellertid förslaget att göra förbudsregeln i I kap. 2 § TF lillämplig även påenskilda sammanslutningar och personer (prop. 1948 nr 230 s. 34, 52 ff och 86f). Skälen för detta ställningstagande redovisades på följande sätt: Däremolinställer sig en stark tvekan om lämpligheten av atl göra stadgandettillämpligt även beträffande enskilda sammanslutningar och personer.Visserligen är det i och för sig rikligt atl ej heller tvångsåtgärder frånenskilda till undertryckande av en misshaglig skrift i allmänhet böra fåförekomma. Slora svårigheter uppstå emellerlid atl i lag närmare angiva, ivilken omfattning sådana enskilda ålgärder skola anses rälisslridiga. Ipraktiken kan det därför bli vanskligt atl upprätthålla en klar och otvetydiggräns mellan å ena sidan förbjudna tvångsåtgärder och å andra sidan en tillåtenmoralisk påverkan. Såsom justitiekanslersämbeiet framhållit kunna l.ex.åtgärder av ideella föreningar och andra enskilda organisationer motskandaltidningar, pornografiska skrifter och dylikl slundom anses mycket berättigade,även om de ej inskränka sig till allenast ogillande omdömen och uttalanden. Detmå här erinras om de på enskill inilialiv tillkomna aktionerna för att stävjautbredningen av Nick-Carter-lillera-turen och tidningen . Jag hardärför anseti klokast atl icke i tryckfrihetsförordningen upptaga bestämmelserrörande åtgärder av en- 1984/85:155 25 skilda sammanslulningar eller personer; frågan omrättsstridigheten i sådana åtgärder bör bero av de rättsregler som eljeslgälla. Härav följer alt jag saknar anledning att ingå på den i vissa yttrandenberörda frågan om etl särskilt strafflud mot de åtgärder som avses istadgandet; rättstridiga åtgärder av befattningshavare, vilka äro bundna avämbelsansvar, kunna redan enligt gällande regler ulgöra tjänstefel. Vid riksdagsbehandlingen uttalade sigkonstitutionsutskottets majoritet till förmån för de sakkunnigas förslag på denhär behandlade punkten (KU 1948 nr 30 s. 31): ----- Enligt utskottets uppfatlning innehåller stadgandet,sådant det avfattats av de sakkunniga, en grundsats av slor vikl,särskilt dä det gäller åtgärder mot tryckta skrifter på grund av deraspolitiska innehåll. Åtgärder, som gå ul på att vid sidan omtryckfrihetsförordningens regler undertrycka misshagliga skrifter genom althindra tryckning, utgivning eller spridning av dessa, böra icke vara tillåtna.Att härvid göra någon skillnad mellan statliga eller kommunala organ å enasidan och enskilda sammanslutningar eller personer å andra sidan kan ickeanses tillfredsställande. Även de sislnämnda intaga slundom en sådan slällningatl de kunna verksamt hindra tryckfrihetens utövning. En helt nalurligbegränsning av stadgandets räckvidd ligger, såsom de sakkunniga framhållit,däri atl della icke medför någon förpliktelse all medverka vid tryckning,utgivning eller spridning av skriften och att det ej heller inskränker denyttrandefrihet som lillkommer envar. Den omständigheten, all vid tillämpningenav denna begränsning tveksamma fall kunna uppkomma, kan icke anses vara etl tillräckligtskäl alt, såviit angår enskilda, avstå från atl i tryckfrihetsförordningengiva uttryck åt den viktiga och för tryckfriheten grundläggande princip sominnefattas i de sakkunnigas förslag. Ej heller vad departementschefen anförlangående ålgärder mol skandalliiteralur och pornografiska skrifter finnerutskottet vara ett avgörande skäl mot antagande av sladgandel i den form desakkunniga föreslagit. Även ingripanden mol dylika skrifter böra ske i denordning tryckfrihetsförordningen eller annan lillämplig lag anvisar. Förslagelinnefattar vissa ökade möjligheter härtill (6 kap. 2§ och 10 kap. I0§); vadsärskilt angår de förfaranden som på sin lid lades tidningen lasl mä erinras om all lagstiftning mot utpressning och försök därtilltillkommit . I den mån de lagliga möjligheterna lill ingripanden motskandaltidningar och pornografiska skrifter icke äro tillräckliga börlagändring komma till stånd. Det bör däremot icke stå enskild öppet att vidsidan om lagarna ingripa med tvångsåtgärder mot dylika skrifter. Alt han äroförhindrad alt uttala sitt omdöme om skrifterna och eventuellt sill ogillandeav dessa saml därigenom verka för au de ej spridas framhålles särskilt i desakkunnigas motivering. Ulskoltet vill på grund av det anförda förorda attstadgandet erhåller det innehåll de sakkunniga föreslagit. finner utskottet skäl föreslå atl stadgandet, såsom isamma motioner ifrågasatts, skall förbindas med straff eller annan sanktion,som icke följer av allmänna straff-eller skadeslåndsrättsliga regler. beslut blev emellerlid att bifalla enreservation lill förmån för propositionsförslaget. 1 kap. 2§ TF fick därmed denlydelse som lagrummet fortfarande har: 1984/85:155 26 2§ Någon tryckningen föregående granskning av skrift eller något förbud mottryckning därav må ej förekomma. Ejheller vare tillåtet för myndighel eller annat allmänt organ atl på grund avskrifts innehåll, genom åtgärd som icke äger stöd i denna förordning, hindratryckning eller utgivning av skriften eller dess spridning bland allmänheten. Delfinns alltså inte någol i TF uttryckl förbud mot enskildas åtgärder för allhindra tryckning, utgivning eller spridning av en viss skrift. Även om skäletlill en bojkotlaklion, för alt ta ett exempel, är en tidnings innehåll, så kanden inle angripas utifrån TF: s regler. En annan sak är att åtgärder för atthindra att en skrift trycks, utges eller sprids under särskilda förutsällningarkan omfattas av allmänna straffrättsliga bestämmelser eller strida mol avtal(jfr även SOU 1975:49 s. 100 fO. Petrénsuttalanden till frågan om organiserade åtgärder för undertryckande avmisshagliga pressalster resp om fackliga åtgärder för att hindra tryckning avviss skrift, har alltså ett gott stöd i TF: s förarbeten. Det kan lilläggas,atl skälen på sätt och vis är ännu starkare för uppfattningen all fackligaslridsälgärder mol t. ex. etl tidningsföretag i syfte all genomdrivalönevillkor eller anställningsvillkor av visst innehåll får vidias utan hinderav TF. även om den faktiska verkan av stridsålgärderna skulle bli alltryckningen, utgivningen eller spridningen av tidningen förhindras under visslid. 1 motivtexterna lill tryckfrihelssakkunnigas förslag betonas att delföreslagna stadgandet i 1 kap. 2 § TF inle skulle medföra skyldighet för denenskilde all medverka lill tryckning, utgivning eller spridning av en skrifteller hinder mol en normal facklig aktion i syfte all genomdriva lönekrav ellerdyl. Detta uttalande gjordes dock rimligen utan tanke på sådana krav på avtalom medbestämmanderätt som tillhör vår tids arbetsmarknad. Dethar sitt inlresse alt i detta sammanhang erinra om 2 kap. 17 § RF somföreskriver, att förening av arbetstagare saml arbelsgivare och förening avarbelsgivare har rält att vidla fackliga stridsåtgärder, om annat inte följerav lag eller avtal. 1 princip får detta antas belyda att det krävs avtal elleruttryckliga regler i lag för alt rättsligt hinder mol fackliga slridsälgärderskall kunna anses råda. Därmed är man dock vid den rättsliga analysen intemycket hjälpt förrän del har klargorts vad som är en facklig slridsåtgärd igrundlagsstadgandels mening. Den saken lorde inle vara alldeles klar. Till denoch vissa andra aspekter på den fackliga stridsrätten i del här behandladesammanhanget ålerkommer vi i det följande. DåI kap. 2§ TF inte innehåller något mot enskilda personer eller sammanslutningarriklal förbud att hindra tryckning, utgivning eller spridning av skrifter, ärdel svårt all förslå tidigare återgivna uttalande all varje medborgaresräll enligt 4 kap. 1 § TF alt framslälla tryckalster skulle vara skyddad ävengentemot enskild (t. ex. en facklig sammanslutning). Mot bakgrunden bl.a. avTF;s uppbyggnad synes det ju vara naturligast att lolka 4 kap. 1§ molbakgrunden av I kap. I och 2§§. Skr.1984/85:155 27 förhärskandemeningen torde också vara atl TF: s regler om rält atl trycka, utge och spridaskrifter lar sikle på förhållandel till det allmänna men däremol inle påförhållandet mellan enskilda rättssubjekt. Sedan är del en annan sakatl vissa inslag i TF har en dimension som berör även förhållandet mellanenskilda. Exempel är atl rätlen lill anonymitet enligt 3 kap. TF medför ellskydd även mot rättsanspråk av enskilda, låt vara ulan den förstärkning somefterforskningsförbudet i 3 kap. 4§ utgör, och all ansvarsfriheten föruppgifislämnare (jfr 1 kap. I § tredje styckel TF) ger skydd inte bara molstatens slraffanspråk ulan även gentemot den enskilde skadelidandes anspråk påslraff och skadestånd. Även beslämmelserna om tryckfrihetsbrotten och omproceduren i tryckfrihetsmål kan delvis uppfattas som ett skydd förtryckfriheten genlemol enskilda (t.ex. i ärekränkningsfall och vidåsidosättande av vissa sekretessregler). 4.1.2Avtal om begränsning av tryckfriheten Arbetstagarnasmedbestämmanderätt förutses i MBL i väsenllig utsträckning grunda sig påkollektivavtal (jfr 32 § MBL). Äv särskilt intresse för vårl ämne är mol denbakgrunden frågan / vad mån TF medger avtal genom vilka någon i större ellermindre utsträckning avstår från det fria utövandet av sina rättigheter enligtgrundlagen (jfr avsniltel Tryckfrihet och avtalsfrihet i Eek, Nyatryckfrihetsförordningen, Slockholm 1948, s. 69 ff). En mer begränsad fråga isammanhanget är i vad mån 5 kap. 3 § TF medger avtal som medför inskränkning avden ansvarige utgivarens befogenheter. 3 § TF lyder: 3§ Utgivare för periodisk skrift utses av dess ägare. Uppdragatt vara utgivare skall innefatta befogenhel all öva inseende över skriftensutgivning och bestämma över dess innehåll så atl intet däri får införas motutgivarens vilja. Inskränkning i den befogenhel, som sålunda tillkommerutgivaren, vare ulan verkan. Förarbetenalill delta lagrum är ganska knapphändiga (SOU 1947:60 s 102 f, 234 f; prop.1948:230 s. 158). Del framgår emellerlid alt vad som föreskrivs om utgivarensbefogenheter har sin väsentliga bakgrund i del tryckfrihelsrältsligaansvarighetssyslemet och i del lidigare förekommande bruket med bulvaner somutgivare (s.k. ansvaringar). Följande utdrag ur tryckfrihelssakkunnigasspecialmofivering (bet. s. 234) är belysande: Iandra slycket angives innebörden av uppdraget all vara utgivare. Stadgandetöverenstämmer i sak med gällande rätl. Ur iryckfrihelssyn-punkt nödvändigt äratt utgivaren kan öva inseende över skriftens utgivning och bestämma över dessinnehåll så all intet däri får införas mol hans vilja. Endast om dennabefogenhel föreligger är del nämligen berättigat alt göra utgivaren ansvarigför tryckfrihetsbrotl genom skriften. Skr.1984/85:155 28 draget innefattar alltså, även om della icke blivitsärskilt angivet, den nu angivna befogenheten. Inskränkningar däri kunna ickegöras; de sakna laga verkan. Vidtar ägaren sådana åtgärder atl utgivarenhindras all öva inseende över skriften eller all beslämma över dess innehåll påangivet sätt och kan del således anses uppenbart atl utgivaren icke innehar denbefogenhet som skall lillkomma honom, blir ägaren enligt 8 kap. 2§ självansvarig för tryckfrihetsbrotl. Vanligen lorde de nu avsedda befogenheternavara förenade med ell mera allmänl uppdrag all utöva den redaktionellaledningen inom företagel eller viss del därav. Delta är emellerlid en fråga som icke regleras itryckfrihetsförordningen utan ankommer på del privalrättsliga avtalet mellanägaren och utgivaren. Den främsta och kanske i praktiken viktigaste verkan avatt en utgivare av ägaren berövas den befogenhet som del lalas om i 5 kap. 3 §TF är alltså att det tryckfrihelsrätlsliga ansvarel går över på ägaren. Imolivtexten lalas emellerlid också om att inskränkningar i utgivarensbefogenhet saknar laga verkan (jfr lagtexien). Detla synes närmast syfta påogiltighel av en överenskommelse om inskränkning av befogenheten, t.ex. mellanägaren och utgivaren om att utgivaren i realiteten inle skall ha den i 5 kap. 3§ föreskrivna befogenheten. I den juridiska tryckfrihetsrältsliga litteraturenuttalas också på sina slällen alt avtal om inskränkning av befogenheten inlefår iräffas resp att sådana inskränkningar blir verkningslösa (se t.ex.Fahlbeck, Tryckfrihetsrätt, 2 uppl. 1954, s. 19 och , Tryckfrihetslagstiftningen,6 uppl. 1978, s. 22). Med lanke bl.a. på att det alllid står ägaren fritt attutse en annan utgivare synes frågan om den civilrättsliga giltigheten mellanägare och utgivare av etl avtal om begränsning av utgivarens befogenhel vara avunderordnad praktisk betydelse (lål vara att det i förarbetena synes vara ettförbud riktat mot skriftens ägare som i första hand uppmärksammas, jfr SOU1947:60 s. 102). Av större inlresse är i vad mån elt avtal mellan ägaren ochIredje man (t. ex. en utomstående organisation, facklig eller annan) sominnebär inskränkning av utgivarens befogenhel, kan tillerkännas rälisligverkan. Del brukar antas atl så inle är fallel. är inne på frågan (aas.23): Utgivarens grundlagsskyddade ställning kan ej hellerkringskäras av regler om medbestämmande från andra arbetstagare hos denarbetsgivare som utger tidningen eller tidskriften. Det förut nämnda stadgandeti 2§ lagen om medbestämmande i arbetslivet om atl arbetsgivares verksamhet somhar opinionsbildande syfte är undanlagen från lagens tillämpningsområde såvittavser verksamhetens mål och inriktning har tillämpning just på denna situalion.En annan sak är all arbetstagarnas organisalioner förhandlingsvägen t.ex. kanförmå arbetsgivaren/lidningsägaren att byta ul en utgivare mot en annan.