prop · G803213 · 1984-12-31 00:00:00 — Vidare ställs upp den skyddsregeln altansökningen inte får bifallas, om parten på den sida som ansökningen ommedverkan avser motsätter sig detta. Denna regel ger som berörts möjlighet försistnämnde part att under hand skaffa sig garantier för att den som villmedverka inte handlar i strid mot vad parten kan godta, Sökanden och hans motpart skall beredas tillfälle att vidsammanträde inför lägga fram sina synpunkter och förebringaden utredning de vill åberopa. Till sådant sammanträde skall ombudsmannen förfrågor av den art som ärendet rör kallas, även om han ej är sökande. Vidareskall den som medverkar enligt 13 a § kallas lill sammanträdet. Före sammanträde kan muntlig eller skriftlig förberedelseäga rum i den utsträckning domstolen besiämmer. Förhandling som avses i 4 eller 5 8 konkurrenslagen(1982:729) skall äga rum vid sammanträde med parterna inför domstolen ellerdess ordförande. Domstolen eller ordföranden fär även överlägga enskilt med part.Förhandlingen skall dock alltid avslutas vid sammanträde med parlerna infördomstolen. Ändringen syftar till att säkerställa att den sommedverkar enligl 13 a 8 blir kallad till sammanträde enligl första slyckel. Av15 8 följer att sammanträde inte behöver hållas i vissa fall. 158 Ärende får avgöras och beslut med anledning avsärskild prövning enligt 15 a 8 meddelas utan sammanträde enligt 14 8 förstaslyckel, om tillfreds ställande utredning föreligger och part inte begär sammanträde. Ansökan som uppenbart ej förtjänar avseende fär avslås utan sådant sammanträde. Fråga om förbud, åläggande eller tillstånd enligt 18 8konkurrenslagen (1982:729), förbud enligt 21 8 samma lag eller förbud elleråläggande enligt 13 8marknadsföringslagen (1975: 1418) eller 5 8 lagen (1971: 112) om avtalsvillkori konsumentförhållanden kan prövas ulan sammanträde enligl 14 8 förstastycket. Förbud eller åläggande, som avses i andra stycket, ellerålerkallelse av tillstånd, som avses där, får inte beslutas utan att den somförbudet, åläggandet eller återkallelsen avser fått tillfälle att yttra sig ifrågan, såvida del inte finns anledning anta, att han avvikit eller eljesthåller sig undan. / ett ärende om förhud enligl 4 § marknadsföringslagen pågrund av särskild risk för skada på person eller egendom får marknadsdomstolendock även i annat fall besluta om förbud enligl 13 § samma lag, omsynnerliga skäl föreligger. Bestämmelsen har behandlats i den allmänna motiveringen(2.7.3). En begränsning görs genom hänvisningen lill ärenden om förbud enligl 4§ marknadsföringslagen på grund av särskild risk för skada på person elleregendom. innebär att möjligheten att besluta om ett Prop.1984/85:213 89 interimistiskt förbud inte omfattar produkter eller tjänsterm.m, som är uppenbart otjänliga för sitt huvudsakliga ändamål. I fräga omfarliga nytligheter täcks genom kopplingen mellan 4 och 13 88 MFL samt förevarandelagrum följande situationer: en näringsidkares saluhällande av en vara lillkonsument för enskilt bruk (4 8 första stycket), en näringsidkares saluhållandeav varan lill en annan näringsidkare (4 8 andra stycket) samt, i motsvarandefall, ett erbjudande av nyttjanderätt till varan mot ersättning samt etttillhandahållande av ijänsl mol ersättning (4 8 tredje stycket). I begreppet ligger att , mediakttagande av domförhetsregeln i 9 8 lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m.och utan sammanträde med part (,jfr 15 8 andra stycket samma lag), skall kunnabesluta i den interimistiska frågan som yrkandet kommer in tilldomstolen. Beslutet kan exempelvis utgöra ett knippe av ålägganden sominterimistiskt förbjuder ett fortsatt saluhållande både i fråga om tillverkare,grossister och detaljister. Kopplade med tillräckligt kraftiga viten kan de ibeslutet upptagna föreläggandena, när delgivning är möjlig utan omgång,innebära en mycket effektiv ordning för alt snabbt avskärma den farligaprodukten m.m, frän marknaden, 1 sammanhanget finns anledning att erinra omprodukiåterkallelsekommitténs pågående arbete. Den överväger eventuelllagstiftning som kan tvinga olika led inom produktion och distribution att dratillbaka farliga produkter från marknaden. Effeklivitetshänsyn kan dock inte vara avgörande, medhänsyn till att ett förbud, ulan kommunicering, kan bli ett mycketkännbart ingrepp för den näringsidkare mot vilken förbudet riktas. Därför angesett krav på synnerliga skäl. Bland annal följande aspekter har därvid betydelseför bedömningen. 1 allmänhet måste det förutsättas att del föreliggeröverhängande risk för skada vid fortsatt försäljning av varan m. m. Exempelviskan del redan ha inträffat allvarliga olyckstillbud. Även utan att så skett,kan de omständigheter som redovisas till stöd för yrkandet vara sådana att etttillräckligt underiag föreligger på den punkten. 1 centrum stär naiuriigenintresset av att undvika allvarligare personskador. Också betydande ekonomiskarisker mäste dock kunna uppmärksammas. Även andra aspekter kan i rättstillämpningentillmätas vikt vid prövningen. Hit kan höra den farliga produktens art,attraktivitet för köparna och tillgänglighet på marknaden saml bl. a.säljmeloder och företagsstruktur. I princip bör dock ett beslutförutsätta att konsumentintresset är särskilt tungt vägande. Sannolikheten föratt ett förbud mol saluhållandet meddelas av MD vid den slulliga prövningen börvidare kunna bedömas vara slor. Är den risk som produkten aktualiserar avsynnerligen allvarlig art måste det dock i vissa fall vara möjligt att meddelaett beslut även om en sådan bedömning inte dä kan göras. Prop.1984/85:213 90 Självfallet skall också uppmärksammas den större ellermindre grad av olägenhet som det omedelbara beslutet i ett enskilt fall kan dramed sig för näringsidkaren i fråga. Härvidlag torde situationen kunna varieramycket, beroende på produktens art och användningsområde, marknadens beskaffenhetoch annat av del slag som berördes. Det har bedömts inte vara påkallat alt följa ett förslag avrättegängsutredningen pä denna punkt. Denna utredning har därvid pekat på enligt i motsvarande läge nöjer sig med att det är fara idröjsmål samt förordat detsamma här. Emellertid kan ett beslut om förbud motsaluhållande vara mer ingripande än en säkerhetsåtgärd såsom kvarstad. Däravmotiveras den nu föreslagna ordningen. I fräga om interimistiska beslut som avses i andra stycketfår anses gälla att de skall upphävas när ett tillräckligt behov inte längrefinns. kan vid vite förelägga part eller annan,som kan antagas ha upplysning att lämna som är av betydelse i ärendet, altinställa sig personligen inför domstolen. Domstolen kan besluta att den som ejär part skall höras som vittne. Därvid äger 36 kap. 3, 5 och 6 88, 10 8 andrastycket, 11 8, 13 8 första stycket och 14 8 motsvarandetillämpning. Vägrar vittne utan giltigt skäl att avlägga ed eller att avgevittnesmål eller besvara fråga, får domstolen vid vite förelägga vittnet attfullgöra sin skyldighet. Part och den som medverkar enligt 13 a § kan ävenföreläggas vid vite att tillhandahålla domstolen handling, varuprov ochliknande som kan ha betydelse i ärendet. Detta innebär dock ej skyldighet attröja yrkeshemlighet av teknisk natur. I fräga om vite som avses i denna paragraf äger 9 kap. 8 8rättegångsbalken motsvarande tillämpning. I stället för de där angivnabeloppen 5 000 och skall dock gälla 50 000 och . Den som ej är part och inte heller medverkar enligl 13 a §och som efter kallelse av inställt sig inför domstolen harrätt till ersättning enligl vad i är föreskrivet om ersättningtill vittne eller sakkunnig. 1 ärende vari ombudsman för talan lillämpas bestämmelsernaför mål om allmänt åtal och i annal ärende bestämmelserna för mål variförlikning är tillåten. Skall ersättning utges av parterna en för båda och bådaför en, skall domstolen slutligt fördela kostnaden mellan dem med hälften ävardera. I detla lagrum regleras f. n. bland annat frågor som rörprocessuella viten och rätt till ersättning för inställelse införmarknadsdomstolen. Motsvarande frågor kommer upp beträffande den sommedverkar i förfarandel enligt 13 a 8. Bedömningen är den följande. Möjligheten för MD enligt 18 8 första siycket att vid viteförelägga part eller annan att inställa sig bör gälla också i fråga om denmedverkande. Denne har ju en partsliknande ställning och bedöms praktiskt kunnapåverkas av processens utgång. Också betydelsen av att fä en så allsidig belysningsom möjligt av ärendet spelar in. Någon lagändring krävs därvid inte. 1984/85:213 91 Enligt 18 8 andra siycket kan part föreläggas vid vite atttillhandahälla domstolen handling m.m. Även en medverkande bör kunna föreläggasdella, vilket kräver en ändring. Motsvarande skäl som angavs fär lyngd viddenna bedömning. Slutligen föreskrivs i 18 8 fjärde stycket rätt tillersättning för inställelse för den som ej är part. Även en medverkande börundantas från sådan rätt. Här fär vidare erinras om att parterna själva stårför sina rättegångskostnader i MD. Denna fräga har behandlats i den allmännamotiveringen (2,7.4), 18 8 har utformats i enlighet med del anförda, I beslut varigenom ärende eller sådanfräga som avses i 15 a 8 avgörs anges de skäl pä vilka beslutet grundas. Beslutsom nu nämnts och beslut som avses i 15 § andra siycket sänds till parlerna ochlill den som medverkar enligt 13 a § som det meddelas. Ändringen medför att också en medverkande skall, liksomparterna, tillställas MD:s beslut som det meddelas. Äveninterimistiska beslut bör tillställas dessa i samma ordning. Skall ansökan, kallelse eller föreläggande tillställaspart eller annan, sker det genom delgivning. Detsamma gäller beslut som sändsenligt 19 §. Inlaga eller annan handting får lillställas part etter annan genomdelgivning, om del anses erforderligt. Delgivning av beslut av , vilketinnefattar vitesföreläggande enligt konkurrenslagen (1982:729),marknadsföringslagen (1975: 1418), lagen (1971: 112) om avtalsvillkor ikonsumentförhållanden eller lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellannäringsidkare, fär inte ske enligt 12 8 delgivningslagen (1970:428), om detinte finns anledning att anta att den sökte har avvikit eller på annat sätthåller sig undan. Ändringarna i reglerna om delgivning har redovisats i denallmänna motiveringen (2.7.4). Genom den föreslagna lydelsen av 19 8 kommerockså interimistiska beslut, som skall tillställas någon, att delges. Ikraftträdande m. m. Som har nämnts i den allmänna motiveringen (2,8) bör ocksålagen om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. träda i kraft den 1januari 1986. 1984/85:213 92 Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen lill 1. lagom ändring imarknadsföringslagen (1975: 1418). 2. lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m. m. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Prop.1984/85:213 93 Sammanfattning av riktlinjekommitténs betänkande Kommitténs uppdrag har varit att utvärdera och se överolika producenlpåverkande styrmedel på konsumentpolitikens område. Tyngdpunkteni arbetet har legal på att granska de riktlinjer som utarbetas av () för företagens tillämpning av generalklausulerna i marknadsföringslagen(1975: 1418. MFL) om otillbörlig marknadsföring, information ochproduktsäkerhet. Det har varit kommitténs uppgift att värdera de erfarenhetersom vunnits av den gällande ordningen för producentpåverkan och att undersökaom del finns skäl att söka förbättra systemet. Kommittén har först kartlagt det aktuella området bl. a.genom intervjuer och enkäter med företrädare för näringslivet och KOV.Därefter har kommittén utvärderat olika konsumenlpoliliska styrmedel från såvälpraktiska som rättsliga utgångspunkter. Utvärderingen har främst avsett KOV:sriktlinjer men har också berört verkels handläggning av enskilda ärenden,(MD:s) beslut samt konsumentombudsmannens (KO:s)förelägganden. Resultatet av utvärderingen har utgjort bakgrunden tillkommitténs överväganden och förslag. I slutet av 1970-talel riktades i den allmänna debatten endelvis myckel stark kritik mot riktlinjesysiemet. Kommitlén har funnit attdenna kritik varit överdriven. när man inom KOV och näringslivet vant systemet och lärt sig hantera det framstår kritiken inte längre somaktuell. Några grundläggande brister i den nuvarande ordningen har kommitléninte heller kunnat påvisa. Efterlevnaden av riktlinjerna är sålundatillfredsställande. De torde i vart fall ha lika stor genomslagskraft somformellt bindande föreskrifter skulle ha haft. Riktlinjerna tillkommer efter förhandlingar mellan KOV ochfrämst företrädare för näringsidkarna (se kap. 3). Riktlinjernas innehåll ärockså i de flesta fall typiska förhandlingsprodukler med ett inte obetydligtinslag av kompromisslösningar. som riktlinjesystemettill-lämpades förekom betydande svårigheter med tids- och resurskrävandeframtagningsprocesser. Svårigheterna var dock inte större än alt det i de Prop.1984/85:213 94 flesta fallen gick all uppnå enighet om innehållet iriktlinjerna. har arbetet med att utarbeta riktlinjerlöpt smidigare. Förslag lill förbättringar av framtagningsprocessen har därförgrundats på del nuvarande förhandlingssystemet. Riktlinjerna har utvärderats också ur rättslig synvinkel(se kap, 4). Kommittén konstaterar att riktlinjerna har blivit ett etableratregelsystem på konsumentpolitikens område, KOV:s instruktion (1976:429) gör detmöjligt att utfärda riktlinjer även utanför MFL:s tillämpningsområde. Riktlinjernakan därför användas för att förbättra konsumenternas positioner. I förarbetenatill konsumentkreditlagen har det sagts att riktlinjerna till sin karaktär ärrekommendationer. Riktlinjerna innehåller emellertid detaljerade krav som ävenföreträdare för näringslivet står bakom. 1 praktiken fungerar de på samma sällsom formellt bindande föreskrifier. Riktlinjerna framträder därför iverkligheten inte som rekommendationer. Överträdelse av riktlinjer kan i sistahand beivras genom beslut av MD enligt MFL. Utvärderingen visar dock att KOhittills sällan åberopat riktlinjer vid talan i MD. Beslut av MD är bara inågra fall den rättsliga grunden för riktlinjerna. KOV:s ärendehandläggningutgör i stället den breda basen för norm-bildningen. Kommitténs utvärdering har också avsett konkurrens-,kostnads- och nyttoeffekter (se kap. 5). Kommittén konstaterar altriktlinjesystemet kan medföra vissa risker för olikformiga konkurrensvillkor,konkurrenshämmande samverkan mellan företag m.m. Bättre information och ingripandenmot otillbörlig marknadsföring är dock positivt från konkurrenssynpunkt.Kommittén har inte funnit att riktlinjesysiemet i praktiken medfört någranackdelar/rc;« konkurrenssynpunkt. Riktlinjerna kan liksom andra nationella regler påverkaimport- och exportmöjligheterna i vissa fall. har inte riktlinjernahävdats vara sådana tekniska handelshinder som år oförenliga med Sverigesinternationella åtaganden. Man saknar ännu metoder för att i monetära termerutvärdera kostnader och nytta av riktlinjerna. Kommittén anser dock i vart fallatt riktlinjesystemets effekter inte leder till att systemet av det skäletbehöver ifrågasättas. Kostnads- och nyttoaspekter bör emellertid beaktas i detframlida arbetet med riktlinjer. Delsamma gäller systemets verkan somhandelshinder och på konkurrensen mellan företagen. Pä informationsområdet konstaterar kommittén att 3 8 MFLfungerat tillfredsställande som en utgångspunkt för MD:s rättsbildning och KOV/KO:s handläggning av enskilda ärenden. har det emellertid förelegat svårigheter attutarbeta riktlinjer för företagens tillämpning av 3 8 MFL (se kap. 6). Sårskiltriktlinjer för information utanför säljslället har utfärdats i mindreomfattning än lagstiftaren torde ha tänkt sig. Det finns dock numerainformationsrikllinjer för flera Prop.1984/85: 213 95 viktiga områden, l.ex. prisinformation, sällskapsresor,textilier, konsu-mentkrediier och konsumentförsäkringar. Kommittén anser dellavara av stort värde för konsumenterna. När det gäller produktsäkerhet avser som inte omfattas av speciallagstiftning (se kap. 7). En slor andel avproduktsäkerhetsärendena hos KOV gäller olycksfallsrisker för barn i hemmetoch . Det finns dock inget permanent syslem för fortlöpande skaderapporteringav del slag som etablerats i åtskilliga andra länder. Därför går det inte attbedöma om de ärenden som anmäls lill KOV är representativa för det totalaantalet produktrelaterade olyckor som drabbar konsumenterna. De flesta frågor angående farliga varor har kunnat lösasefter förhandlingar mellan KOV och företagen. Riktlinjearbetet har gåttlättare än pä informationsområdet. Delta beror på att det finns en betydandevärdegemenskap mellan statsmakterna och företagen pä produklsäkerhetsomrä-det. Generalklausulen om produktsäkerhet, 4 8 MFL, har f. n. enbegränsad räckvidd. Förbud mot att saluhålla farliga varor kan riktas endastmot näringsidkare som saluhåller varor direkt till konsumenterna. Kommittén haremellertid funnit alt KOV ofta förhandlar även med tillverkare och andranäringsidkare i bakomvarande led beträffande deras marknadsföring av farligavaror. Kommitlén har också i vissa avseenden utvärderatförfarandet i () (se kap. 8). Kommittén har funnit denkritik i viss män befogad som riktats mot att endast KO har direkt talerätt iärenden enligt 2 8 MFL. Utvärderingen visar alt det också finns anledning attöverväga vissa andra frågor som gäller förfarandet i MD. Särskilt påfallandeär att en hel del näringsidkare är förhållandevis passiva i rättegångar i MD.Kommittén anser att detta i vissa situationer kan innebära en risk för att MD:sbeslut kommer alt vila på ett ofullständigt processmaterial. Med hänsyn tillatt domstolens beslut skall vägleda rättsutvecklingen som prejudikat är detlaen fråga som bör uppmärksammas. Ökad flexibilllel - självreglering som kompletterandestyrmedel Kommittén föreslår att den nuvarande ordningen förproducentpäverkan behålls. KOV:s ärendehandläggning blir även i fortsättningendet kvantitativt sett mest betydelsefulla styrmedlet för producentpåverkan.Riktlinjerna beslår som det viktigaste styrmedlet av normkaraktär (se kap. 9).Näringsidkarna och deras organisationer bör stimuleras att mera aktivt engagerasig i arbetet att förbättra konsumenternas ställning, Kommitlén anser delönskvärt att såsom ett kompletterande styrmedel vid sidan av riktlinjerna prövaen själreglering som innebär att näringslivets organisa- Prop.1984/85:213 96 tioner i vissa fall tar fram normer och svarar förnormövervakning under överinseende av KOV. Kommitléns förslag tillsjälvreglering är förankrat i näringslivet. Förslaget avser främst frågor ominformation till konsumenterna. KOV skall fortfarande ha det övergripandeansvaret för alt erforderliga normer tas fram. Kommittén har angivit en ordning för framtagning avriktlinjer och andra normer (se kap. 9). Eftersom KOV:s riktlinjearbete underde senasle åren har fungerat väl ansluter schemat nära till redan förekommandehandläggningsformer. En nyhet i förhållande till det nuvarande förfarandet ärdock all utarbetandet av normer enligt kommitlén bör delas upp i en utredningsdeloch en förhandlingsdel. Valet av styrmedel - l.ex. riktlinjer ellersjälvsanering bör ske först sedan utredningsarbetet är avslutat. Kommittén pekar pä flera motiv för att förtydliga 3 8 MFL.Av företrädesvis praktiska skäl avstår kommittén dock från alt föreslå attparagrafen ändras (se avsnitt 10.1). har informationsreglerna iriktlinjerna främst avsett sådan information som skall lämnas pä säljslälleteller eljest i samband med konsumentens köpbeslut. Bland annal minskaderesurser för KOV:s verksamhet har lett till en markant minskning av nya regierom informationen utanför säljslället. Kommittén anser alt det är realistisktalt anta att denna utveckling fortsätter. 1 vissa fall kan del vara angelägetmed regler om information utanför säljslället (se avsnitt 10.2). Genom en ökad flexibilitet med bäde KOV:s riktlinjer ochnäringslivets självreglering som styrmedel anser kommittén att det ändå finnsgoda möjligheter att förbättra näringsidkarnas information till konsumenterna(se avsnitt 10.3). Kommittén anser att avsaknaden av ett övergripande systemför rapportering av och statistik över olyckor i hemmet och pä fritiden utgören grundläggande brist i värt nuvarande konsumentskydd (se avsnitt 11.1). KOVhar visserligen påbörjat en försöksverksamhet på området. Enligt kommitténkrävs dock ett permanent skaderapporteringssystem med ett tillräckligt antalrapportlämnare. Kommittén föreslår därför att KOV tillsammans med Statistiskacentralbyrån beviljas ett särskilt anslag som gör det möjligt att snabbt byggaupp ett rapportsystem. Kommittén har i enlighet med vad som sägs i direktivenövervägt om riktlinjerna om produktsäkerhet bör ersättas med ett system medformellt bindande föreskrifier (se avsnitt 11.2). Kommittén har funnit attprodukl-säkerhetsriktlinjerna som system betraktat f. n. fyller del frånkonsument- Prop.1984/85:213 97 synpunkt viktigaste syftet, nämligen att vara etteffektivt medel all skapa produktsäkerhet. Riktlinjerna torde i allmänhet geett lika gott konsumentskydd som bindande föreskrifter. Av effektivitetsskälär del således inte befogal all välja en annan ordning. Majoriteten i kommitténanser vidare all ett syslem med bindande föreskrifter kan mötas med invändningarav principiell natur. Kommitténs majoritet föreslår därför alt riktlinjer äveni fortsättningen skall vara förstahandsalternaliv vid normering päproduktsäkerhelsomrädel. Riktlinjerna bör liksom utformas somgrundkravsregler, kompletterade med reglerom information om varorna. 1 vissaundanlagsfall tänker sig dock kommitténs majoritet att bindande föreskrifter(speciallagstiftning kan visa sig vara ett mera ändamålsenligt styrmedel änriktlinjer. En minoritet i kommittén anser att en möjlighet för regeringen altutfärda bindande föreskrifter bör finnas. KommillénTiar haft ett särskilt uppdrag att utreda omförbud enligl 4 § MFL skall kunna meddelas inte bara mot näringsidkare somsaluhåller en vara direkt lill konsument för enskilt bruk utan även motnäringsidkare i bakre led. tillverkare eller importör (se avsnitt 11.3).Det finns ett brett stöd för en lagändring med en sådan innebörd. Som redannämnts förhandlar således KOV redan nu ofta med näringsidkare i bakre led. Inomnäringslivet är det vidare en utbredd uppfattning att näringsidkare i bakre ledbör ha ett formellt ansvar enligt 4 8 MFL. Talan mot bakre led ger ocksåmöjlighet lill ett effektivare konsumentskydd. Enligt kommitténs mening bör möjligheten alt meddelaförbud - lill skillnad frän vad som gäller f. n. - också omfatta tjänster. Omnäringsidkare mot vederlag tillhandhåller konsument för enskilt bruk en varaeller en tjänst som på grund av sina egenskaper medför särskild risk för skadapå person eller egendom skall därför enligt kommitléns förslag MD kunnaförbjuda näringsidkaren alt fortsätta därmed. Detsamma bör gälla om ennäringsidkare tillhandahåller en sådan vara eller tjänst åt annan näringsidkareför vidare marknadsföring till enskilda konsumenier. Pä produktsäkerhetsområdet föreslår kommittén också enändring i 8 § konsumenlköplagen av innebörd alt en vara som MD bedömt somfarlig eller otjänlig alltid skall anses behäftad med fel. Förtydliganden i fråga om riktlinjernas rättsliga karaktär Då termen rekommendationer med ett normalt språkbruk inte motsvarar den funktion som riktlinjerna har i praktiken bör den enligtkommitléns mening inte användas som ett uttryck för riktlinjernas rättsligakaraktär (se avsnitt 12,1), Kommittén anser det viktigt att riktlinjernas rättsligainnebörd framgår tydligt. Med det syftet föreslär kommittén i huvudsak följandeändringar i fråga om riktlinjernas redaktionella utformning och presentation.Den hänvisning till KOV:s instruktion som f. n. förekommer i inledningen avriktlinjerna bör kompletteras med en upplysning om att riktlinjerna bygger på 7 1984/85. Prop.1984/85:213 98 24 88 MFL. Vidare bör anges att riktlinjerna ger beskedom de krav KOV efter förhandlingar med representanter för näringslivet ställerpå ifrågavarande marknadsföring.