prop · G803210 · 1984-12-31 00:00:00 — Lagen kan alltsåtillämpas i rättsförhållanden mellan konsumenter (privatpersoner) somuppdragsgivare och näringsidkare som uppdragstagare men också i fall däruppdragsgivaren eller sakens ägare är en näringsidkare som inom ramen för sinyrkesmässiga verksamhet lämnar in ett föremål till en annan näringsidkare ellerdär uppdragsgivaren är ett dödsbo eller annan juridisk person som inte drivernäringsverksamhet. Näringsidkaren skall ha tagit emot en annans sak för attlagen skall vara tillämplig. Härmed åsyftas sädana föremål som brukar betecknassom lösa saker eller lösöre. Exempel på detta är vardagliga föremål som möbler,hushållsapparater, kläder, bilar och bålar m.m. Till lösa saker räknas irättslig mening även djur. Eftersom lagen skall vara tillämplig även iförhållandet mellan två näringsidkare kan lagen också komma att tillämpasbeträffande komplicerade industriella maskiner såsom datorer, industrirobotaretc. Till lösa saker räknas vidare fartyg (se dock även 247 § sjölagen). Att näringsidkaren skall ha tagil emot saken innebär attden skall ha överlämnats i hans besittning. Huruvida denna förutsättning äruppfylld får bedömas enligl allmänna grundsatser. Saken får i allmänhet ansesvara i näringsidkarens besittning till dess att ägaren eller annan som harlämnat in den har hämtat den eller återfått den på annat sätl. Det saknar vidtillämpningen av denna bestämmelse betydelse om näringsidkaren i sin lur har 1984/85:210 33 överlämnat saken exempelvis till någon annan näringsidkareför förvaring med anledning av att saken inte har hämtats av beställaren. Enligt paragrafen skall saken ha tagits emot avnäringsidkaren för arbete pä den eller förvaring av den. Delta innebär attsaken skall ha kommit i näringsidkarens besittning som ett led i ett uppdragsom avser just den ifrågavarande saken. Om en sak har blivit kvarglömd i enbutik, på ett kontor eller i en reslaurangtambur utan rockvaktmästare, gällerinte försäljningslagen utan lagen (1938: 121) om hitiegods (se 6 § i denlagen). Beträffande föremål som har tagits till vara pä vissa fortskaffningsmedelfinns särskilda bestämmelser (se promemorian s. 31 fO- Kravel alt besittningen skall vara grundad på ett uppdraginnebär all lagen inte kan tillämpas om en bil har forslats lill en bilverkstadoch lämnas kvar där utan verkstadens samtycke. Om bilen däremot lämnas in lillverkstaden för undersökning av reparationsbehovet utan att sedan hämtas, kanlagen bli tillämplig. Ett vanligt fall är vidare att polismyndigheten lämnar inen stöldskadad bil till verkstaden för förvaring till dess att ägaren hör avsig. Del torde då ofta få anses all polisen har handlat för ägarens räkning påsådant sätt att ett uppdragsförhällande uppkommit mellan denne och verkstaden(jfr SOU 1974:55 s. 172). För detla torde krävas all bilen representerar ellvärde som inte obetydligt överstiger de beräknade reparationskostnaderna. Med uttrycket arbete på saken avses all det skall varafråga om ett materiellt (fysiskt) arbele som skall avsätta ett materiellt(fysiskt) resultat på saken. Exempel på detla är arbeten som avser ändring,reparation, underhåll och rengöring av saker. Att det skall vara fråga om arbele"på" saken bör inte hindra all lagen anses tillämplig även i fall dånäringsidkaren exempelvis har tagit emot en sak för en förberedandeundersökning angående omfallningen av eller kostnaden för en reparation.Däremot bör lagen inte anses tillämplig om uppdraget huvudsakligen innebär allsaken skall testas eller värderas. Även tillverkning av en sak faller in under lagen, dockunder förutsättning att beställaren till väsentlig del har tillhandahållitmaterialet lill saken (jfr 2 § köplagen). Delta framgår av andra meningen idelta stycke. I dessa fall kan näringsidkaren enligl lagen vara berättigad attsälja inte bara den färdigtillverkade saken ulan också sådant material sombeställaren har tillhandahållit men som ännu inte har använts förtillverkningen. Lagen är vidare tillämplig när näringsidkaren har tagitemot saken för alt förvara den. Med förvaring avses ett avlal som innebär attnäringsidkaren tar på sig all för oeställarens räkning förvara och vårda en sakså all denna sedermera kan återlämnas i samma skick som när den logs emot avnäringsidkaren. Exempel pä vanligt förekommande förvaringsavtal är sådana somgäller magasinering av möbler, sommarförvaring av pälsar, vinlerförvaring avbåtar, förvaring av kläder och andra föremål i restauranggarderober o. d. samtbagageförvaring som inte enbart utgör ett under-3 1984/85. Prop.1984/85:210 34 ordnat moment i ell transportavtal. Det kan vara svårt alt skilja mellan avtal omförvaring och avlal om hyra av ett utrymme, l.ex. ett bankfack, ell garageeller ell magasin. Det som skiljer förvaring från hyra är alt utrymmets ägarevid förvaring lar på sig ett ansvar all i vissa avseenden vårda och se lillegendomen, medan hans skyldighet vid hyra inskränker sig till att hållautrymmet i avtalsenligt skick. När det gäller den närmare gränsdragningenmellan dessa avtalstyper kan hänvisas lill prop. 1984/85:110 s. 148 f. Som har berörts av eu par remissinsianser kan ell momentav förvaring utgöra en biförpliktelse för näringsidkaren enligl ell avlal som ihuvudsak går ut på en annan prestation från näringsidkarens sida, t. ex.transport av gods. Avtalet bör dä inte betraktas som ett sådant avtal omförvaring som åsyftas i paragrafen Qfr prop. 1984/85: 110 s. 150). Som har anförts i avsnitt 2.4.1 i den allmännamotiveringen är del inte någon förutsättning för lagens tillämplighet attnäringsidkaren har reteniionsrätt för en fordran på den som beställt arbeteteller förvaringen. Enligt 73 § konkurslagen (1921:225) får den som har en sak"såsom pant eller eljest under panträtt i handom" ombesörjaförsäljning av saken om dess ägare är försalt i konkurs. Bestämmelsen är enligt195 § konkurslagen tillämplig även när en borgenär har reteniionsrätt i lösegendom. Förutsättningarna för försäljningsrätten enligt konkurslagen ochreglerna i övrigt om försäljningen skiljer sig i flera avseenden från dem somgäller enligt denna lag. a. gäller alt försäljning får ske endast om inte konkursförvaUarenefter hembud vill lösa panten samt all försäljning alllid skall ske på offentligauktion (utom i fråga om vissa värdepapper). I de fall då sakens ägare är försatt i konkurs larförsäljningsreglerna i konkurslagen över reglerna i förevarande lag. En erinranom detta har tagits in i detla stycke. Bestämmelserna i denna lag får inte frångås lill nackdelför en konsument som har beställt arbetet eller förvaringen huvudsakligen förenskilt ändamål. (Jfr 11 § i promemorians förslag) Paragrafen innebär att Isgens bestämmelser, lill skillnadfrän vad som anses gälla enligl lag, är tvingande i vissa parlsförhållanden.Som framgår av 1 § är lagens ullämpningsområde inte inskränkt till rättsförhållandenmellan näringsidkare och konsumenter. Av förevarande paragraf följer emellertidall lagen är tvingande lill konsumentens förmån i dessa relationer. I andrarättsförhållanden är lagen däremot dispositiv. Begreppet konsument har här samma innebörd som i andralagar pä konsumentskyddets område. Det syftar alltså på en enskild fysiskperson Prop.1984/85:210 35 som uppträder i sin egenskap av privatperson. Dennaprecisering av konsumentbegreppet framgår av tillägget att arbetet ellerförvaringen skall ha beställts huvudsakligen för enskilt ändamål. När detgäller ytterligare frågor rörande konsumenlbegreppel kan här hänvisas lill prop.1984/85: 110 s. 139 f., 344 f. och 370 f. Altbestämmelserna i lagen är tvingande till konsumentens förmån innebär attparterna inte i förväg med giltig verkan kan avtala om sädana avvikelser frånbestämmelserna som är till nackdel för konsumenten (jfr prop. 1984/85: 110 s.156 med hänvisningar till andra propositioner). Däremot finns det inget hindermot avtal som är förmånligare för konsumenten än som följer av lagens regler. Förutsättningar för rätten att sälja saken En sak som inte har hämtats får säljas under förutsättningatt 1. uppdraget harslutförts eller avtalet har upphört att gälla, 2. den som harbeställt arbetet eller förvaringen (beställaren) därefter har anmanats att hämtasaken och i anmaningen har upplysts om att saken annars kan komma att säljasefter viss lid, från anmaningen, saml 3. den lid som harangetts i anmaningen har löpt ut. Om näringsidkaren har en fordran pä beställaren för sitt arbelepå saken eller för förvaringen av den, skall det av anmaningen framgå vilketbelopp som skall betalas. (Jfr 2 § i promemorians förslag) 1 paragrafen anges förutsättningarna för rätten att säljasaken. I 46 §§ finns dock vissa undantag. I 4 § anges när försäljning får skeutan att beställaren har anmanats att hämta saken. De båda andraparagraferna reglerar vissa hinder för försäljningen. Förevarande paragraf har sin motsvarighet i 2 § första siycketi lag. En förstaförutsättning för rätten alt sälja saken är att näringsidkarens uppdrag harslutförts eller alt avtalet har upphört all gälla. När det gäller arbete pä enlös sak innebär kravet att uppdraget skall vara slutfört i allmänhet att delavtalade arbetet - reparationen e.d. - skall vara utfört och saken färdig atthämtas. Om parterna har kommit överens om någon viss tidpunkt dä saken efteravslutat arbete skall hämtas av beställaren, fär uppdraget i paragrafens meninganses slutfört när denna tidpunkt har inträtt. Det vanligaste torde emellertidvara alt parterna har angett en tidpunkt för avhämtning av föremålet ulan attbeställaren är skyldig alt hämta del på den angivna lidpunkten. Även i sådanafall fär uppdraget anses slutfört i paragrafens mening sä snart arbetet utförtsoch den angivna tidpunkten har inträtt. Det krävs alltså inte alt detföreligger något dröjs- 1984/85:210 36 mål pä konsumentens sida. En annan sak är attnäringsidkaren i praktiken inte lär komma att anmana beställaren alt hämtasaken förtån det har gått efter den angivna tidpunkten. Som har berörts i specialmotiveringen till I § är lagentillämplig även när uppdraget har begränsats lill att gälla en förberedandeundersökning för att utreda omfattningen av eller kostnaden för ett arbele. Ombeställaren inte hör av sig när uppdraget har slutförts, står det alltsånäringsidkaren fritt alt anmana denne alt hämta saken och upplysa denne om altsaken annars kan komma att säljas. Om näringsidkaren har tagit emot saken för all förvaraden, blir det i första hand av betydelse hur förvaringstiden har bestämls.Skall förvaringen enligt avtalet ske under en viss bestämd tid, får uppdragetanses slutfört efter utgången av . Den omständigheten altnäringsidkaren är skyldig att ta viss vård om saken även efteråt påverkar inte detlaförhållande. Om parterna inte har kommit överens om någon bestämd tidför förvaringen, torde avtalet enligl allmänna grundsatser gälla tills vidare.Avtalet gäller då till dess att del har sagts upp av någon av parterna och ev.skälig uppsägningstid har löpt ut. 1 dessa fall får näringsidkarens uppdragalltså anses slutfört först efter utgången av uppsägningstiden. Som framgår av lagtexten kan näringsidkaren varaberättigad att sälja saken trots alt uppdraget inte har kommit att slutföras ienlighet med det träffade avtalet. Detla gäller i fall då avtalet har upphörtalt gälla. Ett exempel på detla är att den som lämnat in saken för reparationavbeställer arbetet innan del är utfört. Om saken då inte hämtas kannäringsidkaren alltså vara berättigad att sälja saken enligt lagen. Andraexempel är alt avtalet har hävts av näringsidkaren därför alt beställaren inte erläggeröverenskomna delbetalningar under arbetets gång eller därför att beställareninte lämnar anvisningar om arbetets utförande lill näringsidkaren (jfr 6, 45och 46 §§ i den föreslagna konsumenttjänsilagen). En andra förutsättning för att saken skall få säljas äralt beställaren har anmanats alt hämta saken. 1 anmaningen skall beställarenupplysas om all saken kan komma all säljas , om saken intehämtas. Näringsidkaren fär själv bestämma hur beställaren skall få påsig. Tiden måste dock vara efter anmaningen. Anmaningsskyldigheten anses enligt allmänna grundsatserfullgjord först när meddelandet har kommit beställaren till banda. En särskild hjälpregelhar dock tagils in i 11 §, enligt vilken skyldigheten anses fullgjord redan då anmaningenhar avsänts i rekommenderat brev under den adress som beställaren har uppgetteller som är känd för näringsidkaren. Att saken i vissa fall får säljas ulan alt näringsidkarenhar anmanat beställaren alt hämta saken framgår av 4 §. En tredje förutsättning enligt paragrafen för att sakenskall få säljas är att den tid som har angetts i anmaningen har löpt ut. Om deli anmaningen har 1984/85:210 37 angetts en längre lid än den minimitid pä somföreskrivs i förevarande paragraf, skall näringsidkaren givetvis avvakta attdenna längre tidsfrist går till ända. Skulle beställaren vända sig lillnäringsidkaren för att få ut saken efter tidsfristen men innan saken har hunnitsäljas, har näringsidkaren inte rätt att sälja saken. Detta följer av attparagrafen bara gäller saker "som inte har hämtats". För attbeställaren skall få ul saken kan han emellertid bli skyldig att betala dekostnader som näringsidkaren har haft för anmaningsförfarandel. Som har berörts i andra sammanhang kan lagen tillämpasvare sig näringsidkaren har en fordran pä beställaren eller ej. Om detföreligger en fordran, skall det enligt bestämmelsen i detta stycke framgå av anmaningenvilket belopp som skall betalas. 4§ Saken får säljas utan att beställaren har anmanats atthämta den, om 1. harförflutit efter det att uppdraget har slutförts eller avtalet har upphört altgälla, saml 2. sakensförsäljningsvärde uppenbariigen understiger en hundradel av basbeloppet enligtlagen (1962:381) om allmän försäkring. (Jfr 7 § i promemorians förslag) Paragrafen innebär att försäljning av saken under vissaförutsättningar får ske ulan alt näringsidkaren har anmanat beställaren althämta saken. Den första förutsättningen för detta är all har förflutitefter det an uppdraget har slutförts eller avtalet har upphört att gälla.Utgångspunkten för beräkningen av liden är densamma som i 3 § (se specialmoiiveringenlill den paragrafen). Om beställaren efter det att liden gått ut men innansaken har hunnit säljas kontaktar näringsidkaren för att hämta saken, ärnäringsidkaren givelvis inte berättigad att sälja den (jfr specialmoiiveringenfill 3 §). En andra förutsättning för rätten att sälja saken ulan attförst anmana beställaren är att sakens försäljningsvärde uppenbarligenunderstiger en hundradel av basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring, dvs.f. Med försäljningsvärde avses sakens pris utan hänsyn tilleventuella avdrag för försäljningskostnader. Det är basbeloppet det år somförsäljningen sker som man skall utgå från. Den näringsidkare som vill tillämpa dennaundantagsbestämmelse måste före försäljningen bedöma vilket försäljningsvärdesaken kan ha. Eftersom emellertid värdet uppenbarligen skall understiga detangivna beloppet torde delta knappast behöva medföra några större svårigheter.Sä snart frågan är tveksam bör näringsidkaren för att vara pä den säkra sidansända en anmaning lill beställaren att hämta saken. Att saken får säljas med stöd av förevarande paragrafinverkar i princip Prop.1984/85:210 38 inte på sättet för försäljningen. Vare sig saken säljsenligt huvudregeln i 3 § efter anmaning lill beställaren eller saken säljs medstöd av förevarande paragraf är näringsidkaren alltså skyldig att följabestämmelserna i 7 § om hur försäljningen skall äga rum. Den skillnadenföreligger dock att näringsidkaren inte är skyldig all underrätta beställareneller sakens ägare om lid och plats för offentlig auktion, om försäljningensker med stöd av förevarande paragraf. Även när det gäller den efterföljanderedovisningen lill beställaren m. m. får det betydelse om försäljningen skermed slöd av förevarande paragraf (se 10 §). Om en fråga som rör avtalet om arbetet eller förvaringenprövas av domstol eller av skiljemän, fär saken inte säljas förrän en skäligtid har förflutit efter del att tvisten har slutligt avgjorts. Om en sådanfråga prövas av , får saken inte säljas förrän enskälig tid har förflutit efter nämndens beslut i frågan. (Jfr 3 § i promemorians förslag) Bestämmelsen innebär ett hinder för näringsidkaren attsälja saken i vissa fall när det föreligger tvist mellan honom och beställaren.Bestämmelsen motsvarar i huvudsak 3 § lag. Bestämmelsen innebär att tvisten, för alt få den angivnaverkan, skall röra avtalet om arbetet eller förvaringen. Härmed avses inte barasådana frågor som påverkar rätten all sälja saken, l.ex. huruvida uppdraget ärslutfört, ulan varje fråga rörande tillämpningen av del avtal om arbele ellerförvaring som träffals mellan parterna. De tvister som är av störst praktiskbetydelse torde vara de som gäller beställarens betalningsskyldighet. För att hinder mot alt sälja saken skall föreligga är detinte tillräckligt att det råder tvist mellan parterna rörande en fråga av delangivna slaget. Det krävs också att tvisten prövas av domstol eller avskiljemän. Hindret mot försäljning kvarstår i dessa fall till dessall en skälig lid har förflutit efter det att tvisten slutligt avgjorts, varesig delta sker genom dom som vunnit laga kraft eller genom förlikning mellanparterna. Vad som ulgör skälig tid får bedömas från fall till fall medbeaktande av att beställaren skall ges rimligt rådrum att lösa ul saken sedantvisten har lösts. Denna frist fär betydelse i de fall där näringsidkarentidigare har anmanat beställaren att hämta saken och den angivnatidsfristen har löpt ut eller håller på att löpa ut. Hinder mot försäljning kan också föreligga, om en fråga avdel angivna slaget prövas av allmänna reklamalionsnämnden. Hindret kvarstår då lilldess alt skälig tid har förflutit efter nämndens beslut i frågan. Denna fristger möjlighet för beställaren att efter nämndens beslut antingen hämta ut sakeneller väcka talan i tvisten vid domstol. I det senare fallet kommer därefterhinder mot försäljning i stället att föreligga enligt paragrafens förstamening. Prop.1984/85:210 39 Om näringsidkaren känner till eller har anledning att antaatt någon annan än beställaren är ägare till saken, får försäljning äga rumendast om ägaren i god lid före försäljningen har undertättats om att saken kankomma alt säljas och efter vilken lid detta kan ske. (Jfr 5 § i promemorians förslag) I paragrafen finns regler lill skydd för sakens ägare, närdenne är en annan än beställaren. Paragrafen innebär bl. a. alt saken i dessafall inte fär säljas utan att ägaren har underrättats om detta. Undertättelseskyldighelenenligl första meningen gäller såväl när näringsidkaren känner till som när hanhar anledning att anta att beställaren inte äger saken. Vilka krav som isubjektivt hänseende bör ställas på näringsidkaren får avgöras med ledning avvad som gäller beträffande godtrosförvärv (se SOU 1984: 16 s. 73 ff). Vanligentorde näringsidkaren kunna utgå från att den som har lämnat in saken också ägerdenna, såvida inte vederbörande talar om att han inte äger saken eller detlatydligt framgår på annat sätt. I vissa fall kan dock omständigheterna geanledning till misstanke om att del är någon annan än beställaren som ägersaken. När det gäller egendom som registreras offentligt bör näringsidkaren iallmänhet anses skyldig alt före försäljningen kontrollera alt den som iegenskap av beställare har anmanats att hämta saken också är dess registreradeägare. Delta gäller t. ex. bilar. Det saknarbetydelse näringsidkaren får kännedom eller misstanke omatt beställaren inte äger saken. Den principiella skyldigheten att undertältasakens ägare föreligger alltså oavsett om näringsidkaren redan när han mottogsaken fick kännedom eller misstanke om del rätta förhållandet eller om dettainträffade först efter del alt arbetet ulförts e.d. En annan sak är all det enliglallmänna grundsatser i regel endast är i del senare fallet som näringsidkarenhar rätt att gentemot sakens ägare hålla kvar saken lill säkerhet för sinfordran för arbetet e.d. (se avsnitt 2.4.6). Som redanhar framhållits innebär bestämmelsen att saken inte får säljas ulan all ägarenförst har underrättats om delta. Det följer härav att näringsidkaren inte harnågon möjlighet all sälja saken enligl lagen om han inte vet vem ägaren är ochvar denne kan näs. Attunderrättelsen skall lämnas lill ägaren / god tid före försäljningen innebäratt ägaren skall ges rimliga möjligheter att ingripa för att skydda sinaintressen. Vilken lidsfrist som här bör krävas får bedömas från fall till fall. Skyldighetenatt underrätta ägaren enligt förevarande paragraf har inga undanlag. Dengäller, till skillnad från vad som föreslagits i promemorian, även i fall dåsakens värde uppenbarligen understiger en procent av basbeloppet och sakenalltså kan fä säljas utan alt näringsidkaren först har anmanat beställaren atthämta saken. Prop.1984/85:210 40 Av 11 § följer motsatsvis ett krav på att underrättelsentill ägaren enligl förevarande paragraf skall ha kommit ägaren till hända.Näringsidkaren anses alltså inte ha fullgjort sin skyldighet redan genom altsända undertättelsen i rekommenderat brev under den adress som beställaren kanha uppgett eller som är känd för näringsidkaren. Sättet för försäljningen m. m. Försäljningen skall göras med omsorg och med beaktande avbeställarens och ägarens intressen. Den fär ske under hand eller på offentligauktion. Om näringsidkaren avser att sälja saken på offentligauktion, skall beställaren och ägaren i god lid underrättas omtid och plats för auktionen, såvida inte försäljningen sker med stöd av 4 §. (Jfr 4 § i promemorians förslag) Bestämmelserna i denna paragraf anger på vilket sätlförsäljningen skall ske. Att näringsidkaren i vissa fall - liksom enligt 1950års lag har rätt att bortskaffa saken i stället för att sälja den följer avregeln i 8 §. Bestämmelserna i detta stycke innebär att försäljningenalltid skall ske med omsorg och med beaktande av beställarens och ägarensintressen men att näringsidkaren själv får avgöra om försäljningen skall skeunder hand eller på offentlig auktion. Några detaljerade regler för vilketförsäljnings-sätt som bör väljas har alltså inte ställts upp, utan detavgörande är om näringsidkaren i det enskilda fallet har förfarit medtillbörlig omsorg. Kravet på omsorg får emellertid något olika innebördberoende på om saken säljs under hand eller pä offentlig auktion. Del kan antas att försäljning under hand kommer att blidel i praktiken vanligaste försäljningssättei. Vid en sådan försäljning är delframför allt av betydelse vilket ekonomiskt resultat försäljningen ger. Fråganär alltså om näringsidkaren uppnår ell försäljningspris som överensstämmer medvad som kan antas vara sakens verkliga försäljningsvärde. Vid en jämförelse avdetta slag måste man dock självfallet beakta alt inte varje underskridande avdel antagna försäljningsvärdet innebär att aktsamhelskravet har åsidosatts.Detta följer redan av alt det antagna försäljningsvärdet i allmänhet inte kanfastställas exakt. Underskridandet av detta värde måste inte minst av detlaskäl framstå som klart för att man skall kunna slå fast att försäljningen intehar skett med tillbörlig omsorg. Även om saken inte har sålts lill underpris kan aktsamhelskraveti vissa fall länkas ha blivit åsidosatt. Förutsättningen för detta är attnäringsidkaren har lagt ner omotiverat stora kostnader för att fåförsäljningen till stånd. Som exempel på detla kan anges kostnader förtidningsannonser som är onödigt vidlyftiga i förhållande till sakens värde. 1984/85:210 41 Har näringsidkaren sålt saken till ett pris som liggerklart under sakens försäljningsvärde, torde han för att undgå skadeståndsansvarenligt denna lag behöva visa att han inte har åsidosatt aktsamhelskravet (jfr12 §). Detsamma gäller om nettoinkomsten av försäljningen är klart lägre än somnormall skulle kunna påräknas. Det ärdock inte alltid som en underhandsförsäljning är möjlig eller passande för enenskild näringsidkare.