prop · G80379 · 1984-12-31 00:00:00 — Första siycket punkt 1 och andra stycket. har en skyldighet att svara för tandvården för barn oehungdoraar. Omfattningen av denna skyldighet framgår av 2 § folktandvårdslagen.Föreskriftema i nämnda paragraf har utan saklig ändring tagits in i punkt 1 ochandra stycket av förevarande paragraf. Detta innebär att liksomhittills är skyldigt att svara för tandvården för barn och ungdomar som ärbosatta i landstingskommunen till och med det år då de fyller nitton år.Tandvården skall vara regelbunden och fullständig. Med regelbunden behandlingavses att tandvård ges så ofta att en god tandhälsa kan upprätthållas. Medfullständig behandling avses att både specialisttandvård och allmäntandvårdskall erbjudas. Med fullständig avses också tandvård för akuta tandbesvär sombarnen och ungdomarna behöver, dvs. tandvård utöver den regelbundet återkomraande.Av andra stycket framgår att tandvården för barn och ungdomar skall varaavgiftsfri för patienten. Folktandvårdens vårdansvar enligtföreskriften i punkt 1 beträffande barn och ungdomar innefattar både allmäntandvård och specialisttandvård. För vuxna gäller ett mindre omfattandevårdansvar. Liksom enligt nu gällande folktandvårdslag skall vårdansvaret gällaallmän tandvård i en omfattning som självt bedömer lämplig samtspecialisttandvård. En bestämraelse ora ansvaret för allmäntandvården finns ipunkt 3. Ansvaret för specialisttandvården läggs fast i förevarande punkt. Med speciaUsttandvård avses den tandvård som kräverspecialistkompetens hos tandläkaren. F.n. finns sju specialiteter, nämUgenbarntandvård, tandreglering, tandlossningssjukdomar, tandsystemets kirurgiskasjukdomar, rotbehandling, oralprotetik och odontologisk röntgendiagnostik.Vårdansvaret för specialisttandvården är inte absolut i den meningen attfolktandvården i i varje särskilt fall skall vara skyldigt attsvara för 5 1984185. I saml Nr 79 1984/85:79 66 tandvård som en patient kan önska. Liksom beträffande annan vård, t.ex.hälso-och sjukvård enligt HSL, beror vårdansvarets omfattning på devårdresurser som kan ställas till förfogande och på vilken specialisttandvårdsora är rimlig med hänsyn tUl utvecklingen på området inom landet. Folktandvårdens vårdansvar för specialisttandvårdenär av särskild betydelse eftersom endast ett fåtal av de privat verksammatandläkarna ägnar sig åt detta slags vård. Anledningen till detta förhållandeär de restriktiva regler som gäller beträffande de privat verksammatandläkarnas rätt att tillämpa den särskilda speciaUsttaxan inora tandvårdsförsäkringen.Enligt gällande bestämmelser får specialisttaxan tillämpas endast av despecialistutbildade tandläkare som vid utgången av var verksamma iprivat tandvård och som vid anslutningen till tandvårdsförsäkringen anmälde attde önskade tillämpa denna taxa. Antalet privat verksamma specialisttandläkarekomraer följaktUgen att minska efter hand. Av denna anledning är det avsärskild vikt att folktandvårdens speciaHsttandvård dimensioneras så att densvarar raot behovet. För ett landsting sora inte har ett tillräckligtbefolkningsunderlag för att självt kunna klara av ansvaret för alla slagsspecialiteter kan det vara lämpligt att det löser specialisttandvården isamverkan med någon eller några av de angränsande landstingskommunerna, på samraasätt som inom övrig hälso-och sjukvård. I denna punkt åläggs folktandvården ettvisst ansvar också för övrig vuxentandvård, dvs. för allmän tandvård.Föreskriften är med en raindre redaktionell ändring överförd från 4 §folktandvårdslagen. Ansvaret innebär att det är självt sora avgörorafattningen av den vuxentandvård sora folktandvården skall svara för. Av denallmänna motiveringen framgår att folktandvården bör svara för av allmäntandvården för vuxna. Att folktandvården har en omfattandeverksamhet av vuxentandvård är av betydelse för bl.a. möjligheteratt planera tandvårdsverksamheten i landstingskommunen samt att bereda den egnatandvårdspersonalen omväxlande arbetsuppgifter och större erfarenheter avvuxentandvård. I de landstingskommuner där folktandvården ännu inte har en såstor andel av vuxentandvården bör således en utbyggnad ske. Takten i dennautbyggnad kan förutses variera från landstingskommun till landstingskomraunraed hänsyn till den totala tillgången till tandläkare i landstingskoraraunenoch till de ekonomiska förutsättningarna för utbyggnad. En omfördelning avtandvårdsresurserna är önskvärd för att underlätta en utbyggnad avvuxentandvården inom folktandvården i de landstingskommuner där folktandvårdensvarar endast för en liten andel av vården, såsom är fallet i främststorstadsregionerna. Föreskriften i folktandvårdslagen om skyldighet förlandstinget att svara för tandvård för vuxna innefattar inte skyldighet attsvara för akut tandvård. En föreskrift om skyldighet för tandläkare att svaraför akut tandvård togs i stället in i 2 § tandvårdstaxan (1973:638).Förevarande föreskrift , till 1984/85:79 67 skillnadmot bestämmelsen i folktandvårdslagen, skyldighet för folktandvården att ocksåsvara för viss akut tandvård. 8§ Landstingskommunen skall planera tandvården med utgångspunkt i befolkningensbehov av tandvård. Planeringen skall avse även den tandvård somerbjuds av annan än landstingskommunen. Paragrafen saknar motsvarighet ifolktandvårdslagen. I 7 § HSL finns raotsvarande föreskrifter för övrig hälso-och sjukvård. Föreskriften i paragrafens andra stycke motsvarar 6 §utredningens förslag. I paragrafen läggs en skyldighet pålandstinget att planera tandvården i landstingskomraunen. Landstingens tandvårdhar numera en sådan omfattning att verksamheten inte skulle kunna bedrivas påett rationellt sätt utan en väl fungerande planering. planeringsansvarskulle därför inte behöva lagfästas. Det har emellertid bedömts som angelägetatt i en särskild föreskrift slå fast planeringsansvar även förtandvården, främst med hänsyn till föreskrifterna om att planeringen skallorafatta även den tandvård som erbjuds av övriga vårdgivare och tillföreskrifterna ora saraverkan i planeringen i de följande paragraferna. Skyldigheten att planera tandvården orafattar iprincip endast verksamheten inora det egna landstingsområdet. Av 10 § framgåratt landstingen skall samverka i sådana tandvårdsfrågor som berör fleralandstingskomrauner. Det är självklart att också denna tandvård måste beaktasi tandvårdsplanering. Syftet med planeringen skall vara, liksora förövrig hälso- och sjukvård, att tillgodose behovet av vård hos dem, för vilkalandstinget har en skyldighet att tillhandahålla sådan vård. Några krav påformerna för planeringen ställs inte upp. avgör självt hurdetaljerade planer som skall upprättas och vilken tid planerna skall avse. Något krav på att samråd skall ske medsocialstyrelsen när planerna utformas ställs inte upp. Inte heller föreskrivsnågon skyldighet för landstingen att underställa styrelsen upprättade planer,styrelsen bör dock yttra sig över enskilda planförslag. Det förutsätts dock attlandstingen håller fortlöpande inforraerad ora sin planering,bl.a. för att styrelsen skall få ett säkert underlag för bedömningen av hurtandvårdsresurserna fördelas meUan landstingen. Landstingen har följaktligen stor frihet vidplaneringen av tandvården både vad gäller planeringens innehåU och förra. Attplaneringen skall ske i saraverkan med andra som är berörda av tandvårdensplanering och UtveckUng fraragår av föreskrifterna i de följande paragraferna. Andra stycket Av paragrafens andra stycke fraragåratt planeringsansvar omfattar inte endast den tandvårdsverksamhetsom det självt bedriver - folktandvård - utan också den tandvård som erbjuds avandra vårdgivare. skall alltså vid planeringen av den egna 1984/85:79 68 verksamhetenta hänsyn till bl.a. det utbud av tandvård som de privata tandläkarna svararför. Att planeringen skall ske i samverkan med dessa vårdgivare och andraintressenter framgår av föreskrifterna i nästföljande paragraf. 9§ 1 planeringen och utvecklingen av landvården skall landstingskommunensamverka med samhällsorgan, organhationer och enskilda. Paragrafen saknar raolsvarighet i folktandvårdslagen.I 8 § HSL finns en raotsvarande föreskrift för övrig hälso- och sjukvård.Paragrafen raotsvarar i huvudsak 6 § första raeningen utredningens lagförslag. I förarbetena till HSL behandlas utförligt behovetav samverkan mellan huvudmännen för hälso- och sjukvården samt vissasamhällsorgan, organisationer och enskilda. Där framhålls särskilt denoffentliga hälso- och sjukvårdens ökande betydelse för samhället och olikasarahällsverksarahe-ters inverkan på behovet av hälso- och sjukvård. Dettaörasesidiga beroende och påverkan har fört med sig att landstingens roll i denallmänna samhällsplaneringen har blivit allt viktigare. Utformningen av hälso-och sjukvårdsverksamheten påverkar således en rad andra verksamhetsområden isamhället. Mot bl.a. denna bakgrund bedömdes det nödvändigt att i HSL föra inen föreskrift ora en vittgående skyldighet för landstingen att samverka medhuvudmännen för dessa verksamhetsområden. Med samhällsorgan avses i HSL främstkorarauner och statiiga rayndigheter, t.ex. , ,arbetarskyddsstyrelsen på central nivå särat länsskol-nämnden,yrkesinspektionen, länsarbetsnäranden och de regionala stiftelserna förskyddat arbete på länsplanet. Bland organisationer kan näranas arbetsmarknadensorganisationer samt handikapp-, äldre- och patientföreningar. Med enskildaavses i huvudsak privata vårdgivare av olika slag, t.ex. privata sjukhem samtprivatpraktiserande läkare och sjukgymnaster. I förevarande paragraf föreskrivs samma skyldighetför att samverka i sin planering av tandvårdens utveckling.Landstinget skall alltså verka för att saraverkan kommer till stånd med desamhällsorgan, organisationer och enskUda som kan beröras direkt eller indirektav planering av sin tandvårdsverksamhet. Innebörden av samverkan är densamraa sora i HSL,dvs. ett ömsesidigt givande och tagande mellan parterna. Det får således inteendast vara fråga om att i efterhand bereda någon tillfälle att ta del av redanfattade beslut, utan avsikten är att samverksamsparten skall ges en verkligmöjlighet att påverka utforraningen av besluten genom att belysa det utifrånhans kunskaper och erfarenheter. 10§ Landstingskommunerna skaU samverka i tandvårdsfrågor som berör fleralandstingskommuner. Paragrafen, som saknar motsvarighet ifolktandvårdslagen, motsvarar 9 § andra stycket HSL. Paragrafen saknarmotsvarighet i utredningens förslag. 1984/85:79 69 I den nu föreslagna tandvårdslagen läggs enskyldighet på att svarar för att alla sora är bosatta ilandstingskoraraunen får specialisttandvård. Det koraraer emellertid attfinnas specialiteter där t.ex. befolkningsunderlaget i den egnalandstingskommunen inte är tillräckligt för att självt skall kunnasvara för en ändamålsenlig tandvård. I sådana fall är det lärapligt att tvåeller flera landsting geraensarat svarar för tandvården, på samraa sätt sorasker inom övrig hälso- och sjukvård. Motsvarande paragraf i HSL innehåller också en föreskriftom att regeringen får meddela föreskrifter om hur riket skall delas in iregioner för den hälso- och sjukvård som berör flera landstingskommuner. Ensådan föreskrift har inte bedömts nödvändig för tandvårdens del. Landstingen ärsåledes helt fria när det gäller samverkan i dessa tandvårdsfrågor. 11§ Ledningen av folktandvården utövas av en tandvårdsnämnd, i den mån inte annatföljer av sådant beslut som avses i 3 kap. 14 § kommunallagen (1977:179). Landstingskommunen får tillsätta en särskildtandvårdsnämnd eller uppdra ål en annan nämnd alt vara tandvårdsnämnd. Hardetta inle skett, är förvaltningsutskottet tandvårdsnämnd. Paragrafen raotsvarar 10 § HSL och i huvudsak 5 §första stycket folktandvårdslagen. I den nya lagen behålls samma tekniska konstmktionför ledningen av den landstingskoraraunala tandvården sora tidigare. Lagenlämnar således full frihet i valet mellan att ha en självständigtandvårdsnämnd, att låta en annan nämnd vara tandvårdsnärand eller att lägga tandvårds-närandensuppgifter hos förvaltningsutskottet. Därraed blir tandvårdsnäran-den inteheller enligt den nya lagen någon obligatorisk landstingskommunal nämnd utanliksom förut endast en fakultativ nämnd som är bärare av en obligatorisklandstingskomraunal funktion. Föreskriften raed hänvisning till 3 kap. 14 §koraraunallagen infördes i anslutning till att dén nya koraraunallagen trädde ikraft . Enligt föreskriften får , i den mån inteannat är föreskrivet i lag eller annan författning, besluta attförvaltningsutskottet eller annan nämnd skall 1. handha förvaltning och verkställighet i fråga om egendom som annarsförvaltas av annan nämnd, 2. handlägga frågor om anställning, ledighet, vikariat eller skiljandefrån tjänst samt andra frågor beträffande personal som är underställd annannämnd. kan alltså med stöd av detta stadgandebesluta att den personaladministration och den egendomsförvaltning, som normaltskulle åligga tandvårdsnämnden, i stället skall föras över tillförvaltningsutskottet 1984/85:79 70 elleren annan landstingskommunal nämnd. 111 § HSL förskrivs att ett eller flera särskUdaorgan får tillsättas för att under hälso- och sjukvårdsnämnden leda hälso- ochsjukvården, vart och ett för den verksarahet sora landstingskoraraunenbestäraraer. En motsvarande föreskrift har inte tagits in i denna lag, eftersomraöjligheten att tUlsätta sådana särskilda organ avses bli generellt reglerad ien lag om lokala och särskilda organ i landstingskomraunema. Regeringenkoraraer att förelägga ett sådant lagförslag. Ipropositionen föreslås att landstingskomraunen ges raöjlighet att inrättalokala och särskilda organ under i princip alla centrala nämnder, bådekoraraunallagsreglerade och speciallagsreglerade. Sådana organ får ha uppgiftersora griper över flera ansvarsområden. 12 §/ fråga om särskild tandvårdsnämnd gäller bestämmeherna i 3 kap. 2-12 §§ kommunallagen (1977:179) i lillämpliga delar. Paragrafen motsvarar 5 § andra stycketfolktandvårdslagen och 12 § HSL. I denna paragraf har saralats de allraännahänvisningar till koraraunallagen som behövs i fråga ora tandvårdsnäranden. Vadsora gäller ora förvaltningsutskottet enligt 3 kap. 2-12 §§ kommunallagenskall alltså gälla i tillärapliga delar också för tandvårdsnämnden i den nyatandvårdslagen. 13 §I folktandvården skall det finnas den personal som behövs för att meddela en god tandvård. Om åligganden för den personal som hänförs tiUhäho- och sjukvårdspersonal och om tilhynen över denna personal finnssärskilda bestämmeher. Paragrafen saknar motsvarighet i folktandvårdslagenoch i utredningens förslag. Motsvarande förskrifter för övrig hälso- ochsjukvård finns i 13 § HSL. I detta stycke finns en föreskriftora den personal som skall finnas för att meddela en god tandvård. Kravet påpersonal gäller inte endast de yrkesgrupper för vilka det finns särskildabehörighetsföreskrifter utan aU personal som behövs för att inom ramen förtillgängliga resurser bedriva en rationeU och ändamålsenlig tandvård. Vid sidanav den personal som mera direkt tar del i själva tandvården skaU det alltsåfinnas personal som dels svarar för den dagliga driften av verksamheten - administratörer,hantverkare, lokalvårdare etc. - dels svarar för arbetsuppgifter, främstförebyggande åtgärder, som inte direkt ankomraer på någondera av de närandapersonal-kategoriema. Något krav på att anställa personal av det ena ellerandra slaget ställs inte upp. Landstingen är således i princip helt fria attinora givna ekonomiska resurser anställa den personal som behövs för atterbjuda en god tandvård. 1984/85:79 71 skildaförfattningar finns dock bestämmelser som innebär att deras frihet i dettaavseende är begränsad. Enligt 10 § första stycket lagen (1984:542) ombehörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. straffas den somobehörigen och raot ersättning utövar tandläkaryrket. I 8 § sararaa lagföreskrivs att endast den sora har föreskriven kompetens som tandhygienisteller tandsköterska är behörig att biträda en tandläkare i dennes yrkesutövning.Också de föreskrifter ora behörighet till oeh tillsättning av tjänster inorafolktandvården sora regeringen berayndigas raeddela enligt 15 § kan komraa atti viss raån inskränka landstingens frihet i rätten att anställa personal. Den nu föreslagna lagen innehållerliksora folktandvårdslagen inte några föreskrifter som reglerar åUgganden föroch tillsyn över den personal sora är att hänföra till hälso-ochsjukvårdspersonal. En erinran om att det finns särskilda föreskrifter i dessafrågor har tagits in i detta stycke. Föreskrifter om hälso- ochsjukvårdspersonalens yrkesansvar finns främst i lagen (1980:11) ora tillsynöver hälso-och sjukvårdspersonalen ra.fl. (tillsynslagen). 14 §Tandläkare under allmäntjänslgöring eller specialhtulbildning enligt lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvärden m.m. skaU förordnas . Paragrafen saknar raolsvarighet ifolktandvårdslagen och i utredningens lagförslag. En raotsvarande föreskriftför läkare finns i 15 § HSL. Enligt lagen (1974:12) om anställningsskydd gäller,med vissa här ej aktuella undantag, all anställning tills vidare, dvs. Avvikelse från denna föreskrift skall meddelas genomföreskrift i annan lag eller i förordning sora har meddelats med stöd av lag.Anställning av tandläkare under aUmäntjänstgöring eller specialistutbildning ärav sådan natur att den liksora inte bör vara obegränsad i tiden. Motdenna bakgrund har det ansetts nödvändigt att i lagen ta in en föreskrift omatt här aktuella anställningar skall ske . 15 §Regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter om behörighet tiU och tillsättning av tjänster inom folktandvården. Regeringen får överlåta på att meddela sådana föreskrifier. Paragrafen saknar direkt motsvarighet ifolktandvårdslagen. Ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifterfinns i 7 § folktandvårdslagen. Paragrafen saknar motsvarighet i utredningenslagförslag. En motsvarande föreskrift för övrig hälso- och sjukvård finns i 16§ första stycket HSL. I högskolelagen (1977:218) och högskoleförordningen(1977:263) ges föreskrifter om utbildning för vårdyrken. Där finns föreskrifterom UtbUdning tiU bl.a. tandläkare och tandhygienist. I andra författningarfinns föreskrifter om behörighet att utöva yrke inom hälso- oeh sjukvårdeninklusive tandvården. Bland dessa författningar kan nämnas lagen 1984/85:79 72 (1984:542)om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m., samt förordningen(1984:545) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.ra. Föratt bli legitimerad tandläkare och därraed behörig att utöva tandläkaryrketfordras avlagd tandläkarexamen och fullgjord föreskriven praktisk tjänstgöring(allmäntjänstgöring). Enligt 16 § nämnda förordning är tandhygienister ochtandsköterskor behöriga att biträda en tandläkare i dennes yrkesutövningendast om de har den kompetens som föreskriver. De krav påyrkesutövare som stäUs upp i dessa författningar brukar benämnas allmännabehörighetskrav. I folktandvårdskungörelsen (1973:637) finnsföreskrifter om krav för innehav av vissa tjänster, s.k. särskUdabehörighetskrav. Det har ansetts att det också kommeratt finnas ett behov av att kunna ställa upp särskUda krav på innehav av vissatjänster inora folktandvården. Liksora har denna uppgift lagts påregeringen, raed möjlighet för regeringen att överlåta detta påsocialstyrelsen. En föreskrift härom har tagits in i denna paragraf. 16 §Sociahtyrelsen har tilhynen över folktandvården. Styrehen skall därvid följa och stödja verksamheten. Vid utövandet av sin tilhyn har styrehen rätlalt företa inspektioner. 16 § folktandvårdslagen och i 8 § utredningenslagförslag finns föreskrifter om tillsyn över tandvården. Paragrafen motsvarasav 18 § HSL. roll som tillsynsmyndighet överfolktandvården bibehålls. tillsyn preciseras genomföreskrifterna i förordningen (1981:683) med instraktion för . Innehållet i det tillsynsansvar som i paragrafenåläggs styrelsen utvecklas i prop. 1979/80:6 Om uppgifter ochorganisation m.ra. Den delvis ändrade inriktningen av tillsynen soraföreslagits i näranda proposition har i förevarande paragraf kommit tilluttryck främst genom att styrelsens följande och stödjande uppgifter särskiltframhålls. Rätten att inspektera verksamheten är föranledd främst av hänsyntill patienternas säkerhet. Hälso- och sjukvårdspersonalen står i sinyrkesutövning under tillsyn enligt bestäraraelser itillsynslagen. Enligt denna lag ges rätt att inspektera hälso-och sjukvårdspersonalens verksarahet. 17 §Regeringen berayndigas att i fråga om folktandvården meddela ytterUgare föreskrifter till skydd för enskilda eller beträffande verksamhe tens bedrivande i övrigt. Regeringen får överlåta åt attmeddela föreskrifter till skydd för enskilda. Paragrafen saknar motsvarighet i folktandvårdslagenoch i utredningens lagförslag. I 19 § HSL finns motsvarande föreskrifter förövrig hälso- och sjukvård. I paragrafen bemyndigas regeringen att meddela deytterligare föreskrifter som kan behövas för att trygga patienternas säkerhet ivården eller för verksamhetens bedrivande i övrigt. Enligt föreskriften i andra stycket får regeringenöverlåta åt att meddela föreskrifter till skydd för enskilda.Sådana föreskrifter kan avse bl.a. journalföring, användning av fluor ikariesförebyggande syfte, åtgärder för att förhindra smittspridning i vårdenoch kvalitetskrav på tandlagnings-och tandersättningsmaterial. Åven utan sådanöverlåtelse får utfärda allmänna råd tUl ledning för vårdenm.m. Meddelar föreskrifter eller utfärdar den allmänna rådskall styrelsen som andra ämbetsverk beakta föreskriftema om begränsning imyndighets rätt att meddela föreskrifter, anvisningar eller råd (SFS 1970:641). 18§ Regeringen bemyndigas alt meddela särskilda föreskrifter om tandvården ikrig, vid krigsfara eller under sådana utomordentliga förhällanden som ärföranledda av att riket har befunnit sig i krig eller krigsfara. Regeringen får raed stöd av denna paragraf raeddelaföreskrifter under krig och likartade förhållanden som i erforderligutsträckning tar över den lagstiftning rörande tandvården som gäller underfredstid. Jag hemställer att lagrådets yttrande inhämtas överförslaget till tandvårdslag. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 1984/85:79 74 Närvarande:f.d. justitierådet , regeringsrådet Mueller, justitierådet Jermsten. Enligt protokoll vid regeringssararaanträde den 11oktober 1984 har regeringen på heraställan av statsrådet inhärata lagrådets yttrande över förslag till tandvårdslag. Förslaget har inför lagrådet föredragits avkararaarrättsassessorn . Förslagetföranleder följande yttrande av lagrådet: Lagrådetläranar förslaget utan erinran. 1984/85:79 75 Närvarande:statsrainistem Palrae, ordförande, och statsråden 1. , ,, , , , , , , R.Carisson, Hellströra, Thunborg, Wickbora Propositionmed förslag till tandvårdslag m.m. Föredraganden anraäler att lagrådet har läranatförslaget till tandvårdslag utan erinran. 2 Dimensioneringenav utbildnuigen av tandvårdspersonal Förslag om utbUdningsdimensionering av tandläkar-och tandhygienistut-bildningarna för /86 koraraer att läranas ibudgetpropositionen för detta budgetår. Jag vill i detta sararaanhang redogöraför rain syn på diraensioneringen av utbildningen för olika kategorier avtandvårdspersonal. Jag har i denna fråga samrått med chefen förutbildningsdepartementet. F.n finns 260 nybörjarplatser förtandläkamtbildning. Antalet utbildningsplatser har minskat med 240 platserfrån /80 tUl innevarande budgetår. Utbildningen vid denodontologiska enheten på i har awecklats. Vidare harbeslut fattats som att lägga ned gmndutbildningen av tandläkare vidtandläkarhögskolan i . har i en expertpromemoria läranaten rapport om den mer långsiktiga arbetssituationen för tandläkare. Avrapporten framgår att antalet yrkesverksararaa tandläkare (exkl. tandläkare somär ) komraer att öka från 9 1984 till 9 1990 ochatt därefter vara 'Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde . Prop.1984/85:79 76 ungefärkonstant frara ora nuvarande dimensionering av UtbUdningenbibehålls.