prop · G8031 · 1984-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1984/85:1 omomorganisation av regionmusiken och Rikskonserter Regeringenföreslår alt anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprolokollovannämnda dag. Enbeskrivning av musikens situation och regionmusikens och Rikskonsertersbetydelse för musiklivel ger bakgrund till förslagel i propositionen attriksdagen nu bör fatta elt principbeslul om atl verksamheten vid regionmusikenoch Rikskonserter skall omorganiseras. Förslageltill principbeslul innehåller följande huvudpunkter. Regionmusiken ochRikskonserter samordnas både på central och regional nivä. Landstingen erbjudsatt överta huvudmannaskapet förden regionala verksamheten. Statligt bidragskall utgå lill den nya regionala musikorganisationen. En central musikinstilulion- för vilken siaten har ansvaret - skall finnas pä riksnivå och ha till uppgiftatl främja ulvecklingen av musiklivet i hela landel och inom olika musikaliskauttrycksformer. Siaten skall även i fortsättningen ta ett särskilt ansvar förmusiken i försvaret och i slatsceremoniella sammanhang och föreslås därförbehälla ansvaret för regionmu-sikavdelningen i . Ute i landet läggsansvaret för ijänslemusik inom försvaret på fem regionala ensembler.Omorganisationen genomförs inom ramen för befintliga statliga resurser. Propositioneninnehåller också rikllinjer för del förberedelse- och förhandlingsarbete somskall ta vid sedan principbeslutet är fattat. Riktlinjer anges för arbetet medden nya regionala musikorganisationen vad gäller den regionala indelningen,uppgifterna, verksamhetsformen och fördelningen av det statliga bidraget tillden nya organisationen. Av lillgängliga resurser, nu sammanlagt 142 milj. kr.,föreslås 110 milj. kr. gå lill den regionala verksamhelen, vilket är i runt tal10 milj. kr. mer än vad den regionala delen av regionmusiken ochrikskonsertverksamheten nu kostar. 1984/85:1 2 Bl.a. föreslås atl totalt . skall användas för atl förstärka musik-resursernai län, i , i och Eamt iNorrbollens län. Rikllinjeranges också för arbelel med den centrala musikinstitutionen och dess uppgifter,verksamhetsform och resurser. Enligtpropositionen kommer regeringen att ge statens förhandlingsnämnd i uppdrag attträffa avtal med de nya huvudmännen om villkoren för alt överta den regionala verksamhelen.En organisationskommitté kommer all tillkallas för att bl. a. utforma förslagtill central musikinslitution. Avsikten är att skall behandla fråganpå nytt och atl omorganisationen skall genomföras den 1januari 1988. Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , , ,, , , , , , , R. Carisson,, , , . Propositionom omorganisation av regionmusiken och Rikskonserter I proposilionen1983/84:100 (bil. 10 s. 316, 317 och 327) anmälde jag att jag avsåg alt föreslåregeringen atl i en särskild proposition lägga fram förslag om regional musikverksamhetm. Jaganhåller nu om all få la upp dessa frågor. Avde två institutioner som skall behandlas i detla sammanhang är Institutet förrikskonserter äldst. Institutet, somjag i fortsättningen kommer atl kallaRikskonserter, tillkom efter beslut av (prop. 1968: 45, Su114, rskr 263). Det är en statligt finansierad stiftelse med uppgift atl päolika sätt främja musiklivel. Enligt sina stadgar som fastställdes iregleringsbrev 1968/69 (ändrade i brev lill teater- och musikrådetsamt och till ) skall Rikskonserter geråd och informera i frägor om konsertverksamhet och andra musikframträdanden,anordna och förmedla konserter som komplettering till annan musikverksamhet samli övrigl verka för musiklivets utveckling. Regionmusikentillkom efter en omfattande omorganisalion av militärmusiken, enomorganisation som påbörjades redan i mitten av 1950-talel. I riksdagenbehandlades den nya organisationen dels (prop. 1970:31, SU 21, rskr282), dels (prop. 1973:65, KrU 18, rskr 142). Regionmusiken är enstatlig myndighet. Dess uppgift är enligt förordningen (1973:446) medinstruktion för regionmusiken (ändrad 1973:793, 1975:1232, 1977:487 och 1979;395) alt framföra musik inom det allmänna musiklivet, främsl genom medverkan i rikskonserlverksamhelenoch inom försvarei. I förordningen finns även beslämmelser om regionmusikens samverkanmed Rikskonserter och med överbefälhavaren. 1984/85:1 4 Regionmusikenoch Rikskonserler svarar för en belydande del av de slatliga insatserna imusiklivet. Under så gott som hela den tid som de båda institutionerna funnitsoch verkat har frågan om organisationen av dessa statliga insalser diskuierats,dock utan atl delta letl lill några beslut om större förändringar. Genombeslut uppdrog regeringen åt atl göra enulredning om regionmusikens och Rikskonserters roll i den regionalamusikverksamheten. har lill regeringen avlämnat tvårapporter. Musik i försvaret (1981:5) och Regional musikpolitik (1981:6).Rapporterna har remissbehandlats tillsammans med en promemoria, kalladRegionmusikens och Rikskonserters roll i det regionala musiklivet, somutarbetats gemensamt av direktörerna för regionmusiken och Rikskonserter. Tillprotokollet i della ärende bör fogas dels, som bilaga 13, sammanfattningar avkulturrådets båda rapporter och direktörernas promemoria, dels, som bilaga 4,en förteckning över remissinstanserna och en sammanställning av remissytlrandena.Tvä figurer som visar regionmusikens och Rikskonserters regionala organisationbör bifogas som bilaga 5 resp. 6. Beträffande bakgrund, nuvarande förhållandensamt de närmare överväganden, som görs i rapporterna, hänvisas till dessa. Ifråga om de förslag som jag i det följande lägger fram har samråd ägt rum medLandstingsförbundet. I samband därmed gjorde följandeuttalande; Landstingens övertagande av regionmusiken och Rikskonserter skerunder förutsättning att de villkor som anges i regeringens förslag tillriksdagen inle förändras med statligt huvudmannaskap och atlöverenskommelse om ekonomiska ersättningar och andra frågor träffas mellanstaten och de nya huvudmännen innan fattar slutligt beslut om ändrathuvudmannaskap. Ifrågor som rör musik i försvaret har jag samrått med chefen för försvarsdepartementet. 2.1Musiklivet, regionmusiken och Rikskonserter. Bakgrund och allmänna slutsatser Denmusikpolitiska situationen i vårt land är helt annorlunda än den vi hadei slutet av 1960-talel och böijan av 1970-lalel. Då fanns visioner om levandemusik åt alla och en så gott som obegränsad tilltro till möjligheterna attöverbrygga klyftorna i musiklivel och ge rum för alla musikintressen. är situalionenen annan. Musiklivet har visserligen under 1970-talel på många områdenutvecklats positivt. Många människor sjunger och spelar och musiklyssnandetökar stadigt. 1984/85:1 5 negalivautvecklingstendenserna flera och framför alll starkare än lidigare. Den levandemusiken hotas av explosionen på elektronik- och massmedieområdet och av deallt starkare kommersiella slyrkrafterna på musikområdet. Delta framgår avkulturrådets översikt över den musikpolitiska utvecklingen från det år då Rikskonserlerinrättades i sin permanenta form fram till böijan av 1980-lalet. Översikteningår i rapporten musikpolitik och behandlar främsl den del avmusikpolitiken som rör Rikskonserters och regionmusikens ansvarsområde. Kulturrådetbeskriver i sin rapport hur de vittsyftande visionerna i slutet av 1960-taletkommer till uttryck i riksdagsbesluten om Rikskonserter och om omvandlingen avmilitärmusiken till en civil regionmusik. Det var en snabb reformprocess utan beslämdaorganisaloriska och ekonomiska begränsningar som då inleddes. Men utbyggnadenblev aldrig genomförd fullt ut. Utrymmet för reformen blev alltmer begränsat.Det fanns ocksä kultur-politiska förklaringar till förändringen. Närdet kulturpolitiska programmet fastställdes av ändradesriktlinjerna för de statliga insatserna till bl. a. kulturinstitutionerna. Denya riktlinjerna utgår från del mål för den statliga kulturpolitiken som säger atlkulturpolitiken skall främja en decentralisering av verksamhet ochbeslutsfunktioner på kulturområdet. För kulturinstitutionernas del betyderdetta att de måste siräva efter en ökad geografisk spridning av verksamhetenoch en bredare förankring av beslut och ansvarstagande. Statens uppgift blir attstödja uppbyggnaden av en självständig regional kulturverksamhet. Målen för denverksamheten skall landsting och kom-rnuner kunna fastställa på egen hand.Folkrörelsernas engagemang och direkta medverkan i verksamheten skallunderstödjas. Ävenför institutionerna på musikområdet, däribland Rikskonserter och regionmusiken,gäller dessa nya riktlinjer. Också för dem betonas genom 1974 ärskulturpolitiska beslut vikten av ett ökat regionalt ansvarslagande. I beslulelförutsattes att ett arbete med alt planera en regional musikverksamhet skullekomma igång på regionalt initiativ. Arbetet skulle klarlägga villkoren för enmusikverksamhet på regional nivå som bl. a. skulle bygga på regionmusiken somen viktig tillgång och som skulle kunna överta ansvaret för de uppgifter somlagts ut på regionkontor inom Rikskonserters organisation. Genomden nya inriktningen av kulturpolitiken blev regionmusiken och Rikskonsertermer än tidigare beroende av regionala initiativ och önskemål. Uppgiftenändrades för Rikskonserler som blev ett allmänt expert-och konsultorgan förmusiklivet mer än en producerande institution. För musikulbudet kom nyariktlinjer som innebar att Rikskonserter skall komplettera det regionalamusikutbudet och därmed mer än tidigare anpassa sitt utbud till de behov ochönskemål som finns i musiklivet ute i landet. Kulturrådetgör i sin översikt ett försök att sammanfatta regionmusikens och Rikskonsertersbetydelse för musiklivet. I delta syfte går 1984/85:1 6 igenomde båda instilulionernas insalser och förväntningarna påderas framtida verksamhet. De frågor som kulturtådet försöker besvara ärföljande. I vilken mån har verksamhelen vidgat intresset för levande musik? nätt en ny publik? Har den stimulerat människor till egel musicerande ellersjungande? Har den betytt nägol som slöd för nyskapandet i musiklivel och inomolika musikaliska genrer? Har verksamhelen inspirerat regionala och lokalaorgan till egna initiativ och självständig verksamhet? slutsatsär att del finns många positiva tendenser men att det också finns brister sominte går atl avhjälpa så länge de nuvarande organisations- ochverksamhetsformerna bibehålls. Enav de positiva tendenser som kullurrådet särskilt framhåller är attRikskonserter tillsammans med regionmusiken gjort en pionjärinsats i skolorna.Rikskonserter har också betytt mycket för utvecklingen av nya konsertformer. Deproblem och brister som pekar på är för regionmusikens delbindningen lill vissa ensembletyper som mer återspeglar de anställdas intressenoch försvarets specifika behov än det regionala musiklivets önskemål. Regionmusikemasanställningsvillkor har, genom atl de styrs av statliga avtal, lagt vissahinder i vägen för samarbetet med andra musikinstitutioner. Regionmusiken harinte heller i tillräcklig utsträckning stött amatörverksamheten. FörRikskonserters del är det framför allt bristen på verklig regional förankringsom påtalar. Rikskonserters regionala verksamhet har inte, somkulturrådet uttrycker del, "vuxit fram utifrån regionala traditioner ochbehov". En utomstående uppfattar Rikskonserters enheter som slulna, de harsin egen verklighetsuppfattning och en större lojalitet med den egnainstitutionen än med regionens organisationer och institutioner. Kontakternamed folkbildningen och dess organisationer har inle motsvarat de förväntningarsom fanns när rikskonsertverksamheten startade. Enannan viklig omständighet som påverkat utvecklingsmöjligheterna förregionmusiken och Rikskonserter nämns också i kulturrådels översiki. Det är vadkulturrådet kallar det oklara partsförhållandet mellan de båda institutionernasom komplicerat såväl ansvarsfördelningen mellan dem som derasinbördes relationer. När Rikskonserter inrättades fick institutionen ett slagsövergripande konstnärligt ansvar för regionmusiken. Detta sammanhänger med attRikskonserter förutsätts utnyttja en slor del av regionmusikens kapacitet inomsin verksamhet, en uppgift som Rikskonserter hafl allt svårare attfylla. Att Rikskonserter är en stiftelse och regionmusiken en myndighet har bidragiltill svårighelen att samverka. Kulturrådetdrar slutsatsen atl en aktiv musikpolitik till stöd för den levande musiken nuär angelägnare . Tiden är inne för att fullfölja ambitionerna i 1974års kullurpolitiska beslut. 1984/85:1 ' 7 Jagdelar i stort bedömning av musikens situation. Jag delar också uppfatlningenatt det behövs en aktiv musikpolilik för atl främja en levande konlakl mellanmänniskor med musiken som medium. Som elt led i detta behövs en decentraliseringav ansvaret för musiklivet. Ochjag vill särskilt betona hur vikligl det är,särskilt i lider av ekonomisk åtstramning, atl insatserna på musikomrädetriktas och används sä att de på bästa sätt främjar våra kullurpolitiskaintressen. Därför ser jag det som angeläget atl nu inleda en omorganisation avregionmusiken och Rikskonserter. Jag hänvisar lill mina förslag som kommer atlpresenteras närmare i del följande, i försia hand under avsnittet 2.1.4Principbeslut. Decentraliseringhar redan frän början varil ett stående tema i diskussionerna omregionmusikens och Rikskonserters uppgifler och ansvar. Del framgår avkulturrådets redogörelse för hur de båda institutionernas regionala förankringhar utvecklats under 1970-talel. Hos både regionmusiken och Rikskonserter hardel funnits elt intresse för att stärka det regionala och lokala inflytandetöver verksamhelen och få denna bättre förankrad bäde hos samhällsorgan på detregionala och lokala planet och i föreningslivet, då framför allt ifolkbildningsorganisationerna. En hel del ålgärder har också genomförls underåren i delta syfle. Rikskonserter har inte bara flyttat ul resurser ochverksamhet till sina regionkontor utan också utvecklat metoder för samverkanoch samarbete med det lokala och regionala musiklivet. Detta har framför alltskett i olika projekl som bedrivits frän regionkontoren och i den försöksverksamhelmed social och pedagogisk inriktning som varit en av huvudkontorets uppgifter.Regionmusiken, som redan frän början har haft huvuddelen av sin organisationregionall placerad, har strävat efter atl profilera sina ensembler på etl sättsom anpassar dem lill olika regioners musikliv och behov och gjort ett försökmed regionala räd. Men eftersom det rört sig om en decentraliseringsom tillkommit pä centralt, statligt inilialiv och som är gjord efler inlerna ochadministrativa bedömningar och önskemål har delta, som kullurrådet också visari sin redogörelse, haft begränsade effekler. En sådan decentralisering leder inleautomatiskt till ett stärkt regionalt eller lokalt inflylande. Dessulom hardet ocksä funnits ell visst motstånd inom institutionerna mot en alltförlångtgående decentralisering med hänvisning till riskerna för att denkonstnärliga överblicken och sammanhållningen i arbelel kan gå förlorad. Rikskonsertersregionala organisation har byggis ul successivi och omfattar nioregionkontor. Del började under /70 med tre konlor för vilkaRikskonserter fick särskilda medel, ell i , etl i och elt iKristianstad. Genom egna beslul och omfördelning av resurser inomorganisationen inrättade sedan Rikskonserter under /72 tvä nya regionkonlori och . 1984/85:1 8 tillkompå samma sätl regionkontoren i och . Det åttonde regionkontoreli började sin verksamhet . Det sisla regionkontorel, iFalun/, som inrättades , är det första som tillkommit på uttryckligbegäran från landsting som också delvis finansierar del. Ulbyggnaden av denregionala organisalionen har letl lill atl Rikskonserter har en regionalpersonalstyrka pä sammanlagt 58 anslällda. Den regionall verksamma personalenbeslår av regioninlen-denter, producenter, assistenter/sekreterare samtredaktörer. 1regionmusikens regionala organisation ingår 22 musikavdelningar. Dessa bestårav den musikaliskt verksamma personalen, sammanlagi ca 530 tjänster som musikeroch 23 som kapellmästare, jämte en tjänsl som inspicient vid varje avdelning.Musikavdelningar finns i alla län i landet utom och län.Detta innebär atl 21 landsting jämte har en regionmusikavdelninginom sitt område. I anslutning till åtla av musikavdelningarna finns ellregionkansli med en regionkapellmästare, som tillika är kapellmästare i enegen musikavdelning, musiksekreterare och viss kontorspersonal. Rikskonsertersoch regionmusikens regionindelning överensstämmer, utom på en punkt. Iregionmusikens Bergslagsregion ingår inle bara och län utanäven och . Ifyra regioner finns Rikskonserters regionkonlor och regionkansli inom regionmusikenpå samma ort. Del gäller , , och . Iövriga regioner ligger inte regionkontor och regionkansli på samma ort. Jag hänvisartill bilagorna 5 och 6 som visar var Rikskonserter och regionmusiken f. n. harsin regionala organisation. Isin rapport redovisar kullurrådet de argument för och emot en förändring avhuvudmannaskap och ansvar för regionmusiken och Rikskonserter som brukar kommaupp i diskussionen om de båda institutionernas framtid. Den första frågan somkulturrådet ställt sig är om del går att förena ett fortsatt statligthuvudmannaskap för regionmusiken och för Rikskonserters regionala verksamhetmed ökad decentralisering enligt kullurpolitiska beslut. Den andrafrågan gäller formerna för att flytta över ansvaret till regional nivå. Förregionmusikens del är argumenten mot en regionalisering, som innebär attenskilda landsling övertar huvudmannaskapet, att de olika regionensemblernainte lever ett självständigt liv utan kompletterar varandra. är därför fördelaktigast både av konstnärliga ochadministrativa skäl. Ett annat argument är att regionmusikens engagemang förden militära musiken kan minska kraftigl med ett regionalt huvudmannaskap. Ettfortsatt statligt ansvar skulle således vara en garanti för att försvaret fårsina intressen tillgodosedda. När det gäller Rikskonserter är det främstaargumentet mot ett regionalt huvudmannaskap att rikskonsertverksamheten ute ilandet behöver det oberoende och den självständighet som verksamheten nu har. 1984/85:1 '' 9 Kulturrådetsammanfattar diskussionen pä ett sätt som jag tycker det finns anledning altupprepa här. Att regionmusiken och Rikskonserter, två slatliga organ på musikomrädet,skall fortsätta atl arbela parallelll på det regionala planet under så vagavillkor för samverkan sinsemellan som råder, anser ohållbart. Enförändring av organisationen är alllsä nödvändig redan av detla skäl. Delavgörande argumentet för ett regionalt huvudmannaskap är dock atl bäderegionmusiken och den regionala delen av rikskonsertverksamheten skall kunnaingå som elt organiskt led i en sammanhängande regional musikpolitik som landslingoch kommuner gemensaml svarar för och som omfaltar alla delar av musikpolili-ken:musikundervisning, folkbildning, instilutionsverksamhet i orkestrar och ensembler,frilansmusikernas situation och insatser, amatörmusikalisk verksamhet,arrangörsuppgifter och publikarbete m. m. Även om ett överfört huvudmannaskapinte erbjuder någon patentlösning på musikomrädels problem så öppnar det i allafall en framkomlig väg. Del ger nya möjligheter för samverkan och utveckling,medan det rådande systemet snarare passiverar del regionala musikpolitiska arbelet. Landstingenhar under 1970-talel lagit en rad initiativ som tyder på ett ökal intresse fördet musikpoliliska områdel. Vid logsvissa beslut som underlag för landslingens kullurpolitiska programarbete.Under senare hälften av 1970-talel har flertalet landsting satt i gängutredningar och antagit kullurpolitiska program som ocksä innefattatmusikpolitiska riktlinjer. Under 1970-lalets sista är har flera landsting tagilupp sin musikpolitik till förnyad prövning. OUka projekt har tagit form sominnebär ett ökat regionalt ansvar. Exempel pä detta nämns i sammanfattningen avkulturrådets rapport musikpolitik (se bilaga 1) och beskrivs mer utföriigti själva rapporten. Bland exemplen finns initiativ som tagits i samverkanmellan regional och lokal nivå, dvs. mellan landsting och primärkommuner, ochexempel i vilka både samhällsorgan och fria organisaiioner är inblandade. Kulturrådetfinner atl grunden för en regional musikpolitik redan är lagd. På många hällpågår en decentralisering inle bara av verksamhel utan också av ansvar tillregional och lokal nivå. Det gäller nu alt ta ytterligare ett steg och föraöver hela ansvaret för den regionala musikpolitiken lill regional nivå.Kulturrådet använder termen regionalisering för en sådan fullständigdecentralisering. Regionaliseringen innebär atl det direkta statliga ansvaretför regionmusiken och den regionala delen av Rikskonserter upphör. Genom attanvända termen regionalisering markerar också att det politiskaansvaret läggs på länsnivå, i första hand på de enskilda landstingen, och atl ensamverkan på länsnivå behövs. menar atl del är inom en sådansamverkan som del lokala inflytandet bäst gör sig gällande. Resurserna kanutnyttjas så atl de kommer alla, även de mindre kommunema, tillgodo. Ensamverkan kan ske mellan samhällsorgan och organisaiioner pä flera olikanivåer. 1984/85:1 10 Jagdelar kulturrådels uppfattning atl en samordning av regionmusiken ochRikskonserter och en regionalisering av verksamheten i den mening som rådelanvänder i sitt förslag bör genomföras. arbete, liksom dekontakter med och landslingen som jag hafl under arbetetmed detta förslag, har övertygat mig om atl del nu finns förutsättningar för ensådan förändring. När jag i forsältningen lalar om regionalisering tilllandsting avser jag därmed även . Jag hänvisar till mina förslagi det följande, i första hand under avsnittet 2.1.4 Principbeslut. Detstatliga huvudmannaskapet för regionmusiken är ett arv från den tidigaremilitärmusiken. När militärmusiken med början omvandladestill regionmusik ansågs det nödvändigt att staten bibehöll huvudmannaskapet.Omvandlingen innebar ändå mycket genomgripande förändringar både av organisalionenoch för de människor som arbetade i den. De gamla militärmusikkårerna blevregionensembler med hell nya uppgifler och regionmusikerna fick en ny yrkesrolli musiklivet. Trots önskemålel om elt allt starkare regionalt engagemang iregionmusiken förblev alltså organisalionen statlig. De nya regionensemblemaförblev statliga ensembler. En ny slallig myndighel, regionmusiken, skapades.Dess huvuddel beslår, som jag har redogjort för, av en regionalorganisation med 22 musikavdelningar och åtta regionkanslier. Den leds av enstyrelse och en direktör och har etl centralt kansli i medhuvudsakligen administrativa uppgifler. Rikskonserterär, som redan har framgått, en slatligt finansierad stiftelse. När beslutettogs om att lägga ansvarei för rikskonsertverksamheten på ettpermanent organ uttalade sig för en organisation som kunde verka i såfria former som möjligt. Bakgrunden var de mycket stora krav som ställdesframför allt på den centrala verksamheten, på dess förmåga till samarbete medolika intressenter i musiklivet, dess möjligheter att anpassa verksamheten tillnya erfarenheter, att ta nya initiativ och planera sitt mångskiftande arbete påett effektivt sätt. Därför beslöts att den centrala verksamheten behövdeorganiseras som en stiftelse vars uppgift och organisation bara skulle reglerasgenom ett begränsat antal allmänna föreskrifter. Samma frihet skulle gälla denkansliorganisation som behövdes för arbetet på central nivå. Sliftelsensstyrelse fick bl.a. i uppgift att avtala om löner och anställningsvillkor förpersonalen. Redanår 1968 betonades att det statliga ansvaret för rikskonserlverk-samheten främstvar knutet till det centrala institutet. Frågan om ansvaret för den regionalaorganisationen och utformningen av den lämnades öppen. I stället gavs vissariktlinjer som gick ut på att rikskonsertverksamheten efterhand måsteförankras på del regionala planet och alt den regionala organisationen bådeorganisatoriskt och ekonomiskt skulle vara fristående i förhållande till statenoch institutet. 1984/85:1 H