prop · G803138 · 1984-12-31 00:00:00 — Rådet vill isammanhanget peka på att tidskrifter i myckel begränsad utsträckning finnstillgängliga för synskadade. Det är angelägel att tidskrifter i störreutsträckning görs tillgängliga för synskadade och atl olika former för stödtill en utgivning av radio- och kassettidskrifter prövas. 1984/85:138 52 , SRF och Unga synskadadeavvisar kommitténs påstående att intresset för kassettidningar bland synskadadehar varit svalt. menar att det av naturliga skäl finns en visströghet i starten, särskilt bland äldre, när det gäller atl utnyttja en nymöjlighet. Många äldre synskadade kommer på grund av ovana och anspråkslöshetmed säkerhet aldrig att skaffa sig någon dagstidning, men unga synskadadekommer att göra det. Det finns all anledning att förmoda att prenumerationsbenägenhetenbland synskadade inorii en rimlig framlid kommer att vara densamma som biandseende, fömtsatt att de tidningar som erbjuds är någorlunda likvärdiga. SRFanser att synskadegmppen är eftersatt både vad avser möjligheten att ta del avinformation och atl göra sig själv hörd. Mot denna bakgmnd är antaletprenumeranter på kassettupplagan förvånansvärt högt. Antalet taltidningsprenumeranterär betydligt högre än antalet vanliga prenumeranter i jämförelse med respektivetotala målgmpp. En prenumerant som blir synskadad väljer inte heller självklarten annan tidning än den egna tidningen om denna inte finns på kassett. Göteborgsuniversitet menar att något fler än beräknat 20000 personer skulle kunna kännabehov av en radio- eller kassettidning. Även personer med synrester kan finnadet bekvämare att få nyheterna serverade med ljud än att mödosamt ta sig igenomen vanlig dagstidning. Detta kan också gälla för personer med andra handikappän synskador. Det är också viktigt att röstvård ingår i utbildningen avjournalister som skall läsa in nyheterna på kassett. Slarvigt eller otydligt talgör talutgåvorna mindre attraktiva för målgmppen. påpekar att verksamheten med talulgåvor kommeratt bli ett intressant forskningsämne, inte minst i fråga om hur materialetpåverkas i de olika samverkansformerna. Även för forskningen om synskadades ochandra handikappades livsvillkor, lokalsamhällets informationsutbud och olikaspråkvetenskapliga projekt m.m. är ett bevarande av radio- och kassettidningarav intresse. kan inte f.n. bedöma kostnadskonsekvenserna av attpliktexemplarssystemet tillämpas på taltidningama. bördärför få etl tilläggsuppdrag att lämna förslag till hur radio- ochkassettidningar skall bevaras hos samt finansieringen härav. Härvid börbeaktas möjligheterna att koppla statsbidraget till leve-ranspUkten. , , SRF och Ungasynskadade anser att den bärande principen för verksamheten skall vara störstamöjliga jämlikhet mellan synskadade och seende och avvisar därför kommitténs 1984/85:138 53 förslagom samproducerade talutgåvor. SRF understyrker att många synskadade anser attden tidningsprodukt som framställts är värdefull. Förlagetrognatalutgåvor måste därför vara vad synskadade vill ha. Sådana är helt klartmöjliga, om fömtsattningarna anpassas lill - framför alll de krav branschenfört fram. Alternativa tekniska produktionsformer måste få växa fram jämsidesmed de talutgåvor som finns . Verksamheten med talutgåvor handlar inte omatt generellt förbättra synskadades informationssituation, utan är en fråga omatt ge synskadade samma tillgång till dagstidningar som seende. anser det självklart atttalutgåvorna i görligaste mån skall ha samma prägel som förlagorna. Därför börde framställas av journalister på samma redaktion, under samma redaktionellaledning, även om särskilda journalister anställs för uppgiften. Socialstyrelsenföreslkr att kommittén med utgångspunkt i den primära målgmppen av ca 12000personer undersöker vilka kommuner som berörs, och antalet synskadade. Dessabör mot vanligt prenumerationspris kunna erbjudas hela förlagan, dvs. nuvarandenedkortade versioner bör kompletteras med någon form av redovisning av den fullständigatexten. Icke gravt synskadade bör med l.ex. micro-fiche och optisk läsapparaturfå tillgång till hela tidningen. misstänker att"styrningen" av utgivningsverksamhelen till vissa tidningar ochförkortning vid redigering m.m. kan ligga bakom den redovisade begränsadespridningen av talutgåvorna. TPB, presstödsnämnden, statskontoret, TCO och SJFstöder kommitténs förslag om samproducerade talutgåvor och alternativaproduktionsformer. anser det värdefullt om kommittén fårmedverka till försök också enligt dessa altemativ. Synskadades behov av att fådel av dagspressen bör under utredningen inte begränsas av bindningen tilldagspressens nuvarande stmktur. Statskontoret finner det rimligt och riktigtatt när lokala förutsättningar på dagstidningsmarknaden föreligger även prövaalternativa produktionsformer. TCO och SJF anser att gjordaerfarenheter gör det motiverat att pröva nya samverkansmodeller enligtkommitténs förslag. Det torde under rådande förhållanden vara lättare att vinnagehör hos tidningarna för utgivning av talutgåvor om stadigt stöd kan utgå i defall tidningar i en region samverkar redaktionellt om utgivningen. Valfrihetenför den synskadade går visseriigen förlorad men som fördel framstår att alltfler tidningar kommer att framställas och kommer ett större antal synskadadetill del. SJF och instämmer i demotivuttalanden som kommittén gör i sammanhanget. Enligt SJF förtjänaruniversalitetsprincipen särskilt att understrykas. Någon minsta möjligaupplaga eller utgivningstäthet bör alltså inte vara ett villkor för att stödskall utgå. anser att samtliga tre altemativ bör prövasoch en ny utvärdering ske efter . 5 1984/85. 1984/85:138 54 TU ser stora förtjänster i att man så långt möjligtbygger en fortsatt verksamhet på en opinionsmässig mångfald i utgivningen. Atldetta vid full utbyggnad leder fram till omfattande krav på samhälleligfinansiering står klart. Det är därför förståeligt att kommittén har velat förafram andra alternativ som ger möjligheter till en billigare produktion. TU harockså pekat på behovet av samarbete i tekniska frågor för att sänka kostnaderna.SR finner det - med hänsyn till redovisade problem och målkonflikter-nödvändigt att ytterligare erfarenheter inhämtas innan någon slutgiltig modellläggs fast. Alternativa utgivningsformer kolliderar med de urspmngligaintentionerna för verksamheten. Även om SR har slor förståelse för deekonomiska motiven, måste det anses tveksamt att skapa samlingstidningar pådet sätt som föreslås. Oaktat denna klara målkonflikt finner SR det rimligt attnya försök ändå genomförs, men då med det primära syftet att få erfarenheter avmottagarnas reaktioner. Journalisthögskolani anser att det totalt sett är betydligt billigare om man i varjeutgivningsområde endast framställer en tallidning som innehåller stoff frånsamtiiga tidningar som är spridda i området. Då räcker det med en redaktion,vilket minskar den redaktionella kostnaden i förhållande till upplagan. Ensådan ordning motsvarar alternativ II. För framtiden borde ingadyrare alternativ än detta få komma i fråga. I stället för att vara den nödlösningsom i synnerhet kommitténs reservant säger är detta ett belydligt bättrealtemativ än inläsning av en enskild dagstidning. TU vill väcka frågan humvida en utveckling av debefintliga länstaltidningarna inte är ett nog så lämpligt alternativ till samproduceradetalutgåvor. Ett sådant utvecklingsarbete kan ske inom ramen för rimligaanspråk på statliga och kommunala medel och kan vara en rimlig modell iavvaktan på att nya tekniska fömtsättningar skapas för en vidare distributionav innehållet i alla dagstidningar till de synskadade. iStockholm anser att det skulle innebära en väsentiig kostnadsmässig lättnad omman slår samman läns- och kommuntaltidningama med radio- och kassettidningarna.Därför bör kommittén få i uppdrag att undersöka möjligheterna att för enkostnad av 10 milj. kr. vinna rikstäckning med talutgåvor framställda enligtalternativ III i utredningens modell men dessutom sammanslagna innehållsmässigtoch redaktionellt med läns- och kommuntaltidningama. i avvisar alternativformemajust därför att samproducerade talutgåvor alltför mycket påminner ombefintliga ersättningstidningar. SRF menar att ju större täckningsområde entidning har, desto mindre är möjligheten att återfinna just den artikel mansöker. Risken för särkultur ökar med en sådan tidning. I fråga om distributionsformer för talutgåvorframhåller SRF att radio-distribuerade dagstidningar är en bra melod och distributionsformen hög prioritet. understryker vikten avatt kassettidningar ersätts av distributionsbilligare radiosändatidningar som Prop.1984/85:138 55 ocksåkan framställas senare och därmed bättre motsvara förlagans innehåll. SR anseratt det av betänkandet framgår att radiodistribution från flera utgångspunktertycks vara den mest realistiska utvecklingsvägen. SRF vill kraftigt understryka vikten av atl den isammanhanget nödvändiga mottagarapparaturen snabbi kommer ut på marknaden. Detär också angeläget att apparaturen på listan förlekniska hjälpmedel. Statskontoret föreslår att den av kontoret föreslagna nyapolitiska prövningen av villkor och fömtsättningar för verksamheten särskiltinriktas på att frågan om mottagarutmstning för radiosända talutgåvor löses påett för synskadade ändamålsenligt sätt. vill erinra om attmottagamtmstningarna i enlighet med vad som anförts i propositionen 1983/84:190om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m. m. bör finansieras överstatsbudgeten i särskild ordning. I sammanhanget tillstyrker presstödsnämnden,statskontoret och TU kommitténs förslag att bidrag bör få lämnas tilltidningarnas redaktionella merkostnader även i de fall där tidningsföretagen ioch för sig skulle kunna delfinansiera verksamheten med radio- ochkassettidningar. menar att risken annars är stor atttalutgåvor i huvudsak skulle ges ut av tidningar som har svag ekonomi och påden gmnden kan beviljas full kostnadstäckning. En sådan utveckling avförsöksverksamheten måste undvikas. TU anser att tidningsföretagen måste hatäckning för sina självkostnader för utgivning av talutgåvor, såvälredaktionella som lekniska, och distributionskostnader. Någon särskild prövningav ett tidningsförelags ekonomiska förhållanden eller allmänna ställning påmarknaden kan inte komma i fråga. Utöver allmänna ställningstaganden till de olikautgivningsformerna har vissa remissinstanser mer direkt kommenterat kommitténstre alternativ. SIL, , , , Unga synskadadeoch förordar en verksamhet enligt den gällanden,förlagelrogna modellen. Enligt SRF är detta det enda alternativ som ger synskadadesamma tidning som andra. av kassettidningsläsama har uppgett att denförlagetrogna kassettidningen är mycket eller ganska bra. Kassettidningensvarar mol högt ställda krav på den nyhetsförmedling dagspressen bör ha. avmaterialet är sådant som inte går att finna någon annanstans. SRF ser ocksåmöjligheter att utveckla denna utgivningsform ytterligare. TCO och SJF anseratt alternativ I är huvudaltemativet. Försök med andra alternativbör alltså inte inkräkta på möjlighetema att ge stöd enligt altemativ I.Socialstyrelsen anser att alternativ I på bör vara det med dagensteknik bästa alternativet. 1984/85:138 56 och tillstyrkeren försöksverksamhet enligt alternativ II. Statenshandikappråd anser att aternativet bara är tänkbart när ett liknande samarbetemellan olika dagstidningar redan förekommer. Rådet syftar på sådantredaktionellt samarbete som finns inom t. ex. Hallpressen. TU vill intetillstyrka att en försöksverksamhet enligt alternativ II nu skermed hänsyn till att en rad principiella och rättsliga frågor måste penetrerasnärmare. SRF avvisar alternativet, som innebär väsentligaavsteg från synskadades krav på talversioner av dagstidningar. Ju mertidningsmaterial som skall täckas, desto större blir urvalsproblemen. Det finnsen uppenbar risk för "synskadeanpassning" av materialet och därmedsärkultur, när redaktionen ligger utanför tidningen. Risken är iippenbar atturvalet av nyheter tappar förlagans framtoning. De praktiska och ekonomiskafördelar som kommittén anför är troligen överskattade. I fall där två tidningargår samman, som t. ex. på , kan sammanläggning självklart accepteras förkassettutgåvan. Unga synskadade anser att alternativ II bara ären dålig kompromiss mellan altemativen I och III. Statskontoret anser del rimligt att alternativaproduktionsformer prövas när lokala fömtsättningar föreligger, särskilt praktiskaförsök enligt kommitténs altemativ III. RPH- Syn anser att altemativ III förnärvarande är lämpligast för att vinna ytterligare erfarenheter och att förnyadprövning görs längre fram. RPH-Syn:s skäl är främst av administrativ och ekonomiskart. , , , ,, SRF och Unga synskadade avvisar alternativ III. ,, SRF och Unga synskadade menar att modellen har storalikheter med de länstaltidningar som redan finns i många län. Altemativetuppfyller inte synskadades krav på rätten till en "vanlig" tidning,vilket var det huvudsakliga målet för taltidningskommitténs uppdrag. TU anseratt modellen innebär en annan och förändrad målsättning. Den innebär i praktikenatt en ny specialtidning för synskadade startas utan motsvarighet för andraläsare. Frågan om tidningsutgivamas möjligheter att medverka blir i ett sådantaltemativ mindre intressant då man befinner sig i en siluation medsjälvständiga redaktioner med eget ansvar för det redaktionella materialet. , , SJF och SRF tillstyrkerkommitténs förslag att den lagstiftning som reglerar verksamheten med radio-och kassett-tidningar blir föremål för översyn. Enligt TCO och SJF böröversynen när det gäller lag om ansvarighet för taltidningar inte enbart tasikte på att föra Prop.1984/85:138 57 inde av kommittén föreslagna samverkansmodellerna under lagen. Även detaltidningar, som ges ut helt fristående från periodiska tidskrifter, borde idetta sammanhang få sin tryckfrihetsrättsliga ställning fastlagd på samma,sätt. SJF fömtsätter att lagöversynen blir föremål för remissbehandling. NO, SR, SJF och TU behandlar frågan om dettryckfrihetsrättsliga ansvaret. Om försök görs med samproducerade talutgåvorutgår SR från att ansvaret kan utformas på ett godtagbart sätt och fömtsätteratt koncernen får yttra sig över konstmktionen. SJF delar kommitténsuppfattning att det i altemativ II inte utan vidare är möjligtatt låta den tryckta tidningens ansvarige utgivare bära ansvaret. Eftersom denredaktionella samverkan i detta alternativ kan vara mer eller mindrelångtgående och utgåvorna mer eller mindre förlagetrogna lorde möjligheterbehöva öppnas för alternativa lösningar av utgivarfrågan. Belräffande altemativIII anser SJF att någon i den gemensamma taltidningsredaktionen skall utsestill utgivare. TU menar alt eftersom en talutgåva enligt alternativ II åtminstoneinte i sin helhet kan betraktas som enbart en taledition av en dagstidning,uppstår nya ansvarsförhållanden. Ansvaret torde behöva regleras på särskiltsätt. NO påpekar atl en lösning av frågan om utgivaransvar för radiotidningarinom ramen för vanlig lag inte överensstämmer med yttrandefrihetsutredningensförslag. Statskontoret, SJF och TU framhåller att deupphovsrättsliga frågorna i olika alternativ inte behandlats av kommittén.Statskontoret anser att frågan om ersättningsanspråk i samband med eneventuellt utbyggd ulgiv-ningsverksamhet inte har klarlagts i betänkandet. Hurersättningsanspråken påverkar medelsbehovet kan bedömas försf närupphovsrättsutredningen redovisat sina förslag. SJF påpekar att kommitténunder alternativ II inte berört de upphovsrättsliga spörsmål som ärförknippade med talutgåvor som delvis består av material ur den egna trycktatidningen, delvis ur andra tidningar. Samma problem gäller alternativ III. SJFfömtsätter dock att dessa problem kan lösas avtalsvägen. TU anför angåendealternativ III att de upphovsrättsliga frågorna torde bli svårbemästrade om manpå gmnd av bristande redaktionella resurser i första hand klipper ur befintiigatidningar. I fråga om radiodistribution anser SR det heltnödvändigt att koncernens bolag har sändningsföreträde till utrymmet i detillgängliga radiokanalerna. Endast i de fall då utrymmet inte används avprogrambolagen bör andra intressenter kunna disponera sändningstiden.Sändningsföreträdet bör gälla såväl tillfälliga evenemang som ett permanentutnyttjande av kanalema. SRF tillstyrker kommitténs förslag om ändringar isärlagstiftningen vad avser temporära provsändningar, möjlighet att förskjutasändningar och kravet på talförvrängning. SRF och Unga synskadade avvisarändringar i särlagstiftningen som möjliggör sändningar enligt altemativen II ochIII. 1984/85:138 58 , presstödsnämnden.Landstingsförbundet och TU tillstyrker kommitténs förslag att priset på entalutgåva och den tryckta förlagan bör uppgå till av priset på tidningen.Handikapprådet menar atl det under rådande fömtsättningar är möjligt ochhandikappolitiskt riktigt att ta ut ett lägre prenumerationspris för kassett-eller punktskrifts-versionema än för förlagoma. Synskadade får de factotillgång till bara en del av förlagans innehåll. finner detprincipiellt riktigt att talutgåvan har samma pris som förlagan. Nämnden finnerdet också rimligt att samtidig prenumeration rabalteras kraftigt.Landstingsförbundet anser att abonnentema bör bidra med en del av kostnademaför utgivning av talutgåvor och att det föreslagna priset är rimligt. TU haringa invändningar mot det föreslagna priset vid dubbelabonnemang. Det förefallerenligt föreningen lämpligt att frågan om priset på talutgåvor övervägssamtidigt med en översyn av prissättningen på de länstaltidningar som oftadistribueras utan kostnad eller till symboUsk kostnad. TU menar att detfortfarande är ovisst om kassettidningsläsamas positiva inställning motsvarasav något påtagligt intresse av att betala för kassettidningen. Detta samtidigtsom nära hälften av de synskadade läser länstaltidningar. SRF anser att kommittén inte tillräckligt utnyttjatsina möjligheter att pröva prenumerationsprisets betydelse. T. ex kunde en delav de medel som stått till kommitténs förfogande använts för att kraftigt sänkapriset, så att det kom i nivå med priset för den regionala taltidningen.Kommittén har inte gjort några försök att balansera konkurrensen frånexisterande läns- och kommuntaltidningar. Dessa är ofta helt kostnadsfria förabonnenten och i allmänhet behöver abonnemanget inte heller förnyas. Kommitténhar inte heller vägt in betydelsen av prisel i relation till textmängden påtalutgåvan, i jämförelse med priset och textmängden för tryckta tidningar. SRFhar ingen uppfattning om på vilken nivå abonnemangspriset bör ligga för olikatidningar. Däremot bör synskadade betala samma pris som andra för tillgångentill dagstidningar. Prisfrågan bör inte heller spela den stora roll denhittills gjort. SRF påpekar att nivån på priset för kassettversionen ofta avsynskadade har antagits vara högre än det i verkligheten har varit. 5 Kostnader och finansiering , , , , TUoch SRF tillstyrker att verksamheten finansieras över allmänna medel.Handikapprådet menar att dagstidningsföretagen inte frivilligt tar på sigextra kostnader för en liten potentiell grupp prenumeranter. Därför måstestaten ta på sig kostnadema för tidningar till synskadade. TU noterar medtillfredsställelse att kommittén funnit att ansvaret för åtgärder i detta syfteinte åvilar 1984/85:138 59 tidningsutgivama.En statlig finansiering på detta område motiveras av samhällets ansvar förhandikappade. SRF hävdar att tidningsföretagen kommittén arbetatofta har varit helt negativa, även när kommittén erbjudit sig att svara för detotala kostnadema. Denna inställning kan inte accepteras mot bakgmnd av dekulturpolitiska riktlinjer som antagits av och som ligger till gmndför den statliga presstödspolitiken. Det ankommer på staten att vidtasådana åtgärder, att också synskadade får tillgång till dagstidningar ipermanent form. har förståelse för atttidningsföretagen inte kan bära någon större del av kostnaderna för utgivningav talutgåvor. Däremot bör abonnentema bidra med en del av kostnaderna. anser styrelsen dock att verksamheten till övervägande del måstefinansieras av staten. i anser att det medhänsyn till redovisade omständigheter är fullt naturligt att tidningsföretagenbegär full kostnadstäckning för en service som inte ger dem några extra inkomster. , , , ochSRF anser atl taltidningsstödet bör höjas. Att göra landets alla dagstidningartillgängliga för synskadade kräver enligt större ekonomiskaresurser än de 10 milj. kr. som står till kommitténs förfogande. Del hör tillkommitténs uppgifter att övertyga regering och riksdag att tillgången till endaglig tidning är en rättighet för alla medborgare och att stödet därför måslehöjas. SIL föreslår att det statliga stödet förstärks betydligt och ökassuccessivt . framhåller att det ärlämpligt att höja den ambitionsnivå som finns angiven istödpropositionen och då använda redan beprövad och etablerad teknik, dvs.distribution med audiokassetter. SRF vill understryka andan iriksdagsdebatten, som gav uttryck åt en önskan att lösa dagstidningsfrågan försynskadade, och att beslutet om 10 milj. kr. till dagstidningar på kassett varett första steg på vägen. SÖ,SIL och anser att utgivningsverksamheten bör finansieras överpresstödet. SÖ menar att man bör pröva om fortsatt utgivning av kassettidningarkan kopplas till utformningen av det allmänna presstödet. SIL anser attomprioriteringar av anslag måste ske och att därvid de mest utsatta gmppernamåste tillföras mer resurser på bekostnad av andra gmpper.Taltidningsverksamheten bör kunna få ett betydligt större anslag om enomfördelning görs av det totala presstödet. Det finns också möjligheter förstaten att ställa krav vid bidragsgivnin. Ett sådant krav skulle kunna gällamedverkan i taltidningsutgivning. SRF och Unga synskadade menar attdagstidningsutgivarna borde vara med och finansiera verksamheten på det sättsom föreslog. Alternativt kan en mer tvingande forminföras, branschens kollektiva finansiering av talutgåvor, villkoming avstatsbidrag etc. Alternativa finansieringsmöjligheter måste dock undersökas.Ett sådant är att 1984/85:138 60 samtligadagstidningar bidrar till en fond, ur vilken medel till produktion av talversioner av dagstidningar kan ställas till förfogande. TU vänder sig mot alla försök att ur pressenssamhällsfunktioner härleda en skyldighet att medverka till utgivning avtaltidningar. Dagstidningamas förhållande till regering och myndigheterregleras av tryckfrihetsförordningen som inte ger någon rätt att åläggatidningarna någon särskild utgivning med visst innehåll. Den fortsattaförsöksverksamheten kan sålunda inte bygga på någon föreställning atttidningsutgivama har något åläggande att garantera synskadades tillgång tilldagstidningar. Det nuvarande pressstödet som syftar till att bibehålla vissmångfald i pressen kan inte åberopas som stöd för ett sådant synsätt. TU kanaldrig acceptera någon form av tvångslagstiftning eller press på tidningarnadär frivilliga överenskommelser inte nås. Dagstidningsutgivamas fortsattamedverkan i taltidnings-försöken måste bygga på övertygelsen att verksamhetenär meningsfylld med hänsyn till de mål utgivaren själv kan ha ställt upp försin utgivning av dagstidningar. 6 Försök med överföring av datorlagrad tidningstext enligt den s. k.RAPS/RATS-metoden , , , , statskontoret,RRV, STU, , , och i län tillstyrker kommitténs förslag om försök enligt RAPS/RATS-metoden. delar kommitténs bedömning attsådana försök bör fortsätta och utvecklas vidare. Det är nödvändigt att tasofistikerad teknik till hjälp, om ambitionen skall vara att aven dagstidnings totala textvolym skall kunna göras praktiskt tillgänglig försynskadade. Datortekniken utgör, som den erbjuder lockandemöjligheter till ökad tillgång till information, ett kostnadsintressantalternativ. Det bör därför vara angeläget att vidareutveckla tekniken så attden kan tas i bmk för dagstidningsdistribution till synskadade närkostnadsläget har gjort den attraktiv.