prop · G803219 · 1984-12-31 00:00:00 — Jag vill emellertid redan nu redovisa vissa huvuddrag iden inriktning som enligt min mening bör gälla för regeringens fonsalia arbetemed chefsförsörjningsfrågorna. Som en allmän inriktning bör sålunda gälla attsåväl regeringen som myndigheterna mer syslemaliskl och målmedvetet skal!använda chefsförsörjningen som ett instrument för att styra, utveckla ocheffektivisera statlig verksamhet saml för att stärka verksledningar och tatillvara chefskompeiens. Särskilda åtgärder bör inriktas mot - att förbättraunderlag och framförhållning inför regeringens beslut om tillsättning av högrechefstjänster, - att utvecklagenerella och individuella instrument, t.ex. en flexibel tillämpning avförordnandetider, för att underiälla och stimulera till rörlighet mellan högrechefsbefattningar, - att genomförautbildnings- och informationsinsatser samt erfarenhetsutbyte i syfte attunderlätta förändringar och utveckla verksledningar och högre chefer iregeringskansliet samt - att öka andelen kvinnor i chefsbefattningar. 2.4 Vissa frågor om arbetshandikappade Mitt förslag: Det bör ankomma på regeringen att besluta omanvändningsområdet för det under trettonde huvudtiteln uppförda anslagetLönekostnader vid viss omskolning och omplacering när det gäller åtgärder föratt bereda arbelshandikappade anställning och undvika sjukpensionering. Skälen för mitt förslag: Arbetsmarknadspolitiken skallmedverka till atl alla får ett meningsfullt arbete. Arbete och försörjning geroberoende och frihet. Detta är väsentliga inslag i välfärden och av avgörandebetydelse för demokratin. Den som kan bidra till samhällsaktiviteterna skallinte behöva ställas vid sidan som passiv åskådare och mottagare. Allamänniskors förmåga och resurser skall tas tillvara. Detta är gmndläggandeutgångspunkter för statens engagemang som arbetsgivare när det gäller atlbereda arbetshandikappade anställning. Med nuvarande regler kan statliga myndigheter somrekryterar sökande med arbelshandikapp få s. k. lönebidrag som motsvarar helalönekostnaden. I sin personal- och verksamhetsutveckling skall myndigheternaverka för att anställda med lönebidrag ges goda förutsättningar att övergå tillreguljära tjänster hos den myndighel där de är anställda och även i övrigtfrämja sådana övergångar. Jag vill här framhålla atl intresset att beredaarbetshandikappade anställning godtas som saklig grund i regeringsfor- FTop.1984/85:219 12 mens mening i samband med statliga ijänstetillsätiningar.Jas återkommer senare till denna i-råg;'. (avsnitt 5.! Även när det gäller at! behålla arbetshandikappade ianställning görs stora ansträngningar av såvä! anställningsmyndighelerna somSA.MN och Statshälsan. Strävan är att underiätta och påskynda rehabiliteringoch att så långt möjligt undvika sjukpensioiiering. Omfattande insalser görs ocksä för att förebygga ohälsa avb!, a. statens arbetsmiljönämnd (S. 'vN) och Staishälsan. Genom all bl.a. spåi-ahälsooch sicaderisker medverkar man till en god arbetsmiljö på de statliga arbetsplatserna.Jag återkommer i det följande med en redovisning av utbyggnaden av denförebyggande hälsovården. Förutsäuningarna är således goda för atl staten somarbetsgivare även i fortsättningen skall kunna leva upp lill högt ställda kravoch till ambilionen alt vara ett föredöme för övriga arbetsgivare när delgäller ansvarei för lUi de arbelshandikappade skall ha arbete. Det äremellertid viktigt att uppmärksamma effekterna för de arbetshandikappade avolika skiftningar i arbetsmarknadssituationen inom statsförvaltningen.Myndigheternas minskade ekonomiska utrymme har verkat hämmande påpersonaliörlig-heten inom statsförvaltningen. Det har också inneburit att detför många myndigheter nu är svårare än tidigare att i samband med omplaceringoch rehabilitering av arbelshandikappade hitta lämpliga tjänster i denreguljära organisationen. Det finns risk för att myndigheternas benägenhetminskar att konstruktivt medverka till sysselsättningen fördearbetshandikappade. En sädan utveckling vore enligt min mening oacceptabel. Mot denna bakgrund utreder f n.tillsammans med SAMN vissa frågor som rör finansiering av åtgärder föromplacering, omskolning och rehabilitering av arbetshandikappade. Enutgångspunkt är att myndigheterna och S.AMN skall kunna söka passande arbetenför arbetshandikappade inom ett brett område. Vidare skall de regler som styrverksamhelen, bl.a. förordningen (1979:518) om arbetshandikappade i statligtreglerad anslällning, m.m. (ändrad senast 1982:1268), ses över med sikte på attett stort antal olika ålgärder skall kunna vidlas för att underlätta förmyndigheterna att anställa och behålla arbelshandikappade i tjänst. Jag avseratt senare återkomma till regeringen med förslag om ändringar iarbetshandikappförordningen med denna innebörd. Jag vill emellertid redan nu anmäla en fråga i vilkenriksdagens godkännande bör inhämtas. Det gäller användningsområdet för detunder trettonde huvudtiteln uppförda anslaget Lönekostnader vid vissomskolning och omplacering. Anslaget har stor betydelse när det gäller attfinansiera kostnader i samband med bl.a. omskolningar och omplaceringar. Ivissa fall är möjligheten att utnyttja medel från anslaget helt avgörande föratt undvika en sjukpensionering. Som jag framhöll bör ett stort antal olika åtgärderkunna vidtas för att underiätta för myndigheterna att anställa och behållaarbetshandikap- Det är angclägel att SAMN har goda möjligheter attsiödja inyndig-hclerne i detta arbete, bl.a. genom att i vissa fallövergångsvis medverka tili finansieringen. En mer flexibel användning avanslaget, där större hänsyn kan tas till omständigheterna i det enskildafallet, är därvid av stor vikt. Det bör ankomma pä regeringen alt mot bakgrund av vad jaghär har anfört besluta om vidare ramar för användningen av de medel som beräknatspå anslaget. 3 Vissa lönepolitiska frågor Min bedömning: Den fortsatia inrikiningen av slatenslönepolitik bör vara följande, nämligen - att lönepolitikoch lönesystem skall vara förenliga med en balanserad samhällsekonomi, - att storalöneskillnader skall undvikas för arbetstagare med likvärdiga arbeten inomolika arbelsmarknadssektorer. - att statenspositioner i löneförhandlingarna tydligare skall bestämmas avverksamhetsintressel och av strävan att åstadkomma en ändamålsenligpersonalförsörjning, - attlönesystemet skall främja flexibilitet, decentralisering och delegering, - attlönepolitiken i övrigt grundas på demokratiska ideal om rättvis fördelning. Skälen för min bedömning: Jag har tidigare (avsnitt 2)berört sambandet mellan personalförsörjning och lönepolitik. Jag vill nu la uppnågra andra frågor om lönepolitiken på det statliga förhandlingsområdet. Låtmig redan inledningsvis slå fast att lönefrågorna är av utpräglad partskaraklär- det finns en grundligt etablerad uppfattning att de skall regleras ikollektivavtal. De överväganden jag nu kommer att redovisa gäller alltså denarbelsgivarpolitiska inriktningen. Den försia frågan rör sambandet mellan lönepolitik ochsamhällsekonomi. Den har behandlats av regeringen vid ett par tidigarelillfällen, senasl i regeringsskrivelsen om den offentliga sektorns förnyelse.Jag nämnde då att den statliga lönepolitiken måste utgå från bl.a. kraven påsamhällsekonomisk balans. Lönebildningen på den statliga sektorn får betydelseför hela samhällsekonomin, både direkt genom sin inverkan på slatsbudgelen ochindirekl som jämförelse för andra arbetsmarknadssektorer. Som jag redan harnämnt har därför regeringen uttalat (prop. 1983/84: 100 bil. 15, s. 3) att ettav målen för staten som arbelsgivare är att lönepolitiken skall medverka tillsamhällsekonomisk balans. har godtagit denna princip (AU 14, rskr177). 19g4/85:219 14 Diskussionen om den slatliga lönebildningens elTekler påsamhälissko-nomin tar ofta fasta på två delfrågor. Den ena har alt göra med denordning enligt vilken anslagsmyndicheierna kompenseras för lönehöjningar i kollektivavtalen.Enligi nuvarande praxis beräknas anslagen lill myndigheterna sedan ful! hånsyntagits liil avialshöjningarna. Därigenom, finna et; nära samband mellanlöneförhandlingarnas resultat och stalsbudgelen. I regeringsskrivelsen om den offenlliga sektorns förnyelseaviseras förslag om ökad iångsiktichci i den ekonomiska planeringen förmyndigheterna och om stöire frihet för myndigheterna att besluta om internafrågor inom givna ekonomiska ramar. En förändring med denna inriktning - iförening med eu ökat lokalt ansvar för arbetsgivartVågorna; cn fråga som jagsenare återkommer lill - kan aktualisera en ändrad ordning för hurmyndigheterna skall kompenseras för kostnadsökningar iill följd av avtal. Enövergång till ett system med fleråriga ekonom.iska ramar och möjligheter liliöverföringar av anslagsmedel mellan budgetåren skulle öka möjligheterna förenskilda myndigheter att la ansvar som arbetsgivare. En omläggning av denna typkräver dock ytteriigare analyser. En utgångspunkt i del arbelel bör vara attarbetsgivaransvar och kostnadsansvar skall följas åt, dvs. atl kostnadsansvaretskall ligga på den nivä där avtalet iräffas. Vidare bör ett nytt syslem varaförenligt med de mål för anställningstryggheten som staten har getl uttryckför i bl. a. prop. 1983/84:42 om tryggheisfrågor i statlig anställning m. m. Den andra delfrågan om sambandet mellan lönebildning ochsamhällsekonomin har att göra med de statsanställdas förhandlings- ochkonflikt-rätt. Förhandlings- och konflikträtten inom den offentliga sektornreser alltid två principiella frågor somjag har pekat på lidigare (skr.1984/85: 202 s. 57). Den ena handlar om gränsdragningen mot den politiskademokratin, den andra om skyddel mot samhällsfarliga konflikter. Vårt systembygger på att parterna tar ett gemensamt ansvar för att förhandlings- ochkonflikt-rätlen inle kommer i konflikt med andra samhälleliga värden. Detta kommertill uttryck främst i de s. k. huvudavtalen. Denna ordning bör fortsätta. Idetta ligger bl. a. att parterna efterhand bör anpassa huvudavtalens reglertill förändringar i samhällsutvecklingen och vunna erfarenheler. En annan lönepolitisk fråga rör fördelningen av dellöneutrymme som står till parternas förfogande i en avtalsrörelse. Om lönespridningen inom det statligt lönereglerade områdetmäts som andelen anställda som finns inom inlervallel "medianlönen ±10%" visar utvecklingen att knappt en tredjedel () fanns inominlervallel . hade den andelen ökat till nästan hälften () avde anställda. Genom att denna utveckling varit snabbare på det statligtreglerade området än på den privata sektorn har staten ofta en jämnarelönestruktur än jämförbara delar av den icke-statliga arbetsmarknaden. Prop.I9S4/85:219 15 kan konstateras alt sialen här står inför ettdilemma i de fall väsentligt annorlunda fördelningspriricipcr lillämpas inomandra arbelsmarknadssektorer. Successivt ökande skillnader ianställningsvillkoren för arbetstagare med likvärdiga arbelen inoiT! olikaarbeismarknadssekiorei leder tili spänningar. Eifarenheien visar också att detuppslår störningar i personalförsörjningen på olika sektorer. För statens delhar detta främst medfört att vissa nyckelgrupper har varit svåra att behållaeller rekrytera, (..önepolitiken har anpassats lil! a. har lönesystemet kommit att innehålla flera inslag avindividuell anpassning av lönen. Jag vill här erinra om dessa. Det statliga lönesystemet bygger i huvudsak pålönesättning av tjänster och inle av individer. var detta systemcentraliserat och gav foga utrymme för individuell lönesättning. Sedan mitten och slutet av har lönesystemetemellertid förändrats i båda dessa avseenden. .Ar 1978 träffade parlerna ettavtal -L-ATF - om lokala löneförhandlingar m. m. inom oinrådet för det allmännatjänsteförteckningsavtalet (ATF). ATF innehåller vissa grundläggandebestämmelser om lönegradsplacering m.m. av tjänster. L-ATF medger attmyndigheterna i viss utsträckning lokalt får förhandla om anställningsvillkorenför tjänster och tjänstemän. fastställs vissa ekonomiska ramar inomvilka anställningsvillkoren får ändras. Dessa förändringar är individuella förberörda tjänstemän. Genom att de flesta statliga Ijänster numera dessutom ärplacerade i variabel lönegrad, dvs. i lönefält, högstlönegrad ellerlägstlönegrad fmns det ett betydligt större utrymme för individuelllönesältning . 1 anslutning till avtalet om löner 1984-85 förstatstjänstemän m.fl. (1984-85) Iräffade parterna avtal om införande avs.k. marknadslönetillägg (.MLT). Ett MLT utgör . En tjänstemankan tilldelas ett eller flera MLT enligt överenskommelse som träffas centralteller lokalt. MLT får användas för alt rekrylera eller behålla kvalificeradpersonal (marknadskänsliga grupper) i syfle alt vidmakthålla myndighetens kompelens.År 1984 utgick ca 17 milj.kr. Ytterligare en möjlighet till individuell lönesältningerbjuder kontraktsanställning. Den kan förekomma i två olika situationer. Denena är alt en redan anställd tjänsteman med kvalificerade arbelsuppgifter -t.ex. en lekniker eller en ekonom erbjuds anställning med högre lön hos enicke-statlig arbetsgivare (flyktfara). 1 det andra fallet fårkonlraktsanställ-ning användas då myndigheten vill anställa en sådankvalificerad person med icke-statlig anställning på en tjänsl därlöneplanslönen inte är konkurrenskraftig. Beslut i de enskilda fallen fattasav regeringen. har lönerna förde högre chefstjänsterna inomstatsförvaltningen bestämts i särskild ordning genom det s. k.chefslöneavtalet. Detta avtal har lill syfte att åstadkomma en individuelllönesättning. Chefslö-neavialet tillämpas f.n. på ca 1 400 tjänstemän inomstatsförvaltningen. Prop.1.9S4,/85: 219 16 Jag har tidigare (avsniu 2) behandlat sambandet mellanlönepolitik och personalförsörjning, .lag nämnde då den översyn av sambandetmellan bi. a. lönenivå och personalförsörjning som pancrna på den statligaarbetsmarknaden nu gör. Jag nämnde också alt SAV niir parterna har avslutatsin gemensamma sludie - bör tu upp de förhandlingar som sludien ger anledningtill. liedan nu villjag dock slå fast att utvecklingen av lönesysle-met mot enökad flexibilitet, decentralisering och delegering bör fortsätta. Ytterligareen lönepolitisk fråga gäller suinbandei mellan lön och prestation. Jag tog uppden frågan i budgelpropositionen är 1984 (prop. 1983/84; 100 bil. 15 s. 17).Jag anförde nämligen då ati staten som arbetsgivare bör verka förkollektivavtal som slimulerar god service samt ökar produktivitet ocheffektivitet. Jag framhöll att öppenheten för nytänkande miåste öka. Försök mednya system för löner och andra anställningsvillkor borde genomföras vid vissamyndigheter. Jag sa vidare att prestationslöne-sysiem borde kunna leda iillvaraktiga förbättringar i effeklivitelen inom ramen för en god arbetsmiljö förde anställda. För detta krävs en utveckling av de anställdas medinflytande ivissa hänseenden så att deras inlresse av ökad etlektiviiel på enklast möjligasätt kan nyttiggöras. Denna form av myndighelsanpassad effektiveringförutsätter en fortsatt medveten delegering lill myndigheterna. uttalade (AU 1983/84: 15, rskr 178) i anslutninglill detta att en ökad flexibilitet i den statliga personalpolitiken är enfördel också när det gäller rekrytera och behålla personal med önskvärda kvaliflkationer. Ulvecklingen av den statliga personalpolitiken har följtriktlinjerna budgetproposition. Som jag kunde anmäla till riksdageni årets budgetproposition (prop. 1984/85: 100 bil. 15 s. 15) har parterna påden statliga arbetsmarknaden i avtalet om löner 1984-85 för statstjänstemän m.fl. (1984-85) kommit överens om försöksverksamhet med särskilda åtgärderför atl öka produktivitet, kvalitet och service. a. skall metoder utvecklasför mätning av produktiviteten och de anställdas insalser för att uppnå avseddkvalitet och service. 1 anslutning härtill kan nya former för de anställdasmedinflytande prövas. Del förutsätts i avtalet att lokala avtal omförsöksverksamhet träffas vid ett antal myndigheter. SAV har fört diskussioner med ett flertal myndigheter omatt starta en sådan försöksverksamhet. Vid () har eU s. "derno-kratiförsök" pågått inom en enhet av huvudverkstaden i Örebro.Försöket, som påbörjades redan innan 1984-85 träffades, har bl. a. omfattatmedverkan i produktionsplanering och ökad arbetsrotation inom enheien. Försökethar visat avsevärda produktivitetsförbättringar trots att någotresultatlönesystem inte har införts. Försöksverksamheten kommer att vidgasvid Örebroverkstaden. Då kommer även frågan om att införa ett belöningssystematt behandlas. Motsvarande försök kommeralt startas på andra håll inom SJ. Prop.1984/85:219 1' Enligi vad i:iu h;ir inhiiniiai liui" diskussionei-även inletis inom posivc!--ket 0111 en försöksveiksanihcl niwl liknantleini'iklnlnc. SAV hur diskiiicrai en viicriigaievidgning av lorsöken tili andra inyn-diglieicr. Erfarenlieieina ;idiskussionerna liiilills visiu bl.a. - auiiivccklingsarlictei mä.sic ske lokili och gemenstimi mellan paneiiui, - au verksledningarnaspositiva engagemang och stöd iir nödvändigl. - ull i.ippeninfoimation före (icli undci" försöksverksamheien till alla anställd;! - alt del ärnödvändigl alt se över organisation och arbetsformer innan försök startas isyfie bl. ;i. att åstadkomma cn nödvändig delegering, - ait enkla och anpassningsbara inllytandcformerocli korta kontaktvägar inom myndigheten är nödvändiga. - att enkla mätmetoder är nödvändiga, bl. a. föratt resultaten skall kunna förstås och påverkas av de anställda. ~ att belönade resullal måsle stämma överens medverksamhetsmålen, - att system i vilka de anställda får andel iuppmätta resultatförbättringar bör utformas så. att de ger belöningen till etl kollektiv. Den skall betalas ut efter mätperioden. Jag har i denna översiki av den statliga arbetsgivarenslönepolitik visat att elt flertal initiativ har tagits för att utvecklalöneinsirumentet till ett effektivt medel för förnyelsen av statsförvaltningen.Denna utveckling bör fortsätta. Det innebär att verksamhetsintresset tydligareän under 1970-lalet bör vara styrande för statens positioner ilöneförhandlingarna. Lönepolitiken skall således främsl syfta till enändamålsenlig personalförsörjning. 4 Godkännande av vissa kollektivavtal inomförsäkringskasseområdet. Mitt förslag: Regeringen bör bemyndigas att utan att hörariksdagen godkänna avtal om anställningsvillkor för arbetstagare hos deallmänna försäkringskassorna Skälen för mitt förslag: På försäkringskasseområdet har dekollektivavtal som SAV har träffat enligt gammal praxis slutits utanförbehåll om regeringens godkännande. Enligt 18 kap. 13 S tredje stycket lagen(1962: 381) om allmän försäkring (ändrad :000) skall tjänstemännensanställnings- och arbelsvillkor faslslällas under medverkan av regeringeneller den myndighet som regeringen beslutar. Genom ett regeringsbeslut den 19november 1981 uppdrog regeringen åt SAV att gemensamt med de allmännaförsäkringskassorna sluta och säga upp kollektivavtal rörande alla arbetstagarehos de allmänna försäkringskassorna. Vad som i lagen (1965:576) om ställföreträdare för kommunvid vissa 2 1984/85. 1984/85:219 18 avtalsförhandlingar m.m. ländi-ad senast 1982:101) ellerkungiirelsen (1965:577) med tillämpningsföreskrifter til! nämnda lag (ändradsenast 1984:783) i övrigi sägs om SAV skall enligi regeringsbeslutet diirvid istället gälla S.V cfier samråd med försäkringskassorna. Enligi de nämndalillämpningsföreskrifierna skall kollektivavtal om anställnings- eller arbetsvillkorsom anges i slällföreträdarlagcn och tillhör regeringens eller riksdagensprövning slutas under förbehåll om regeringens godkännande. De kollektivavtalsom SAV sluter för arbetstagare vid de allmänna försäkringskassorna skallunderställas regeringen för godkännande enligt samma principer som förarbetstagare vid myndigheter under regeringen och för andra arbetstagare medstatiigl reglerade tjänster som t.ex. lärare och präster. 1 budgetproposition 1985 (prop. 1984/85: 100 bil. 2 s. 3-5)föreslår regeringen elt utvidgat bemyndigande för regeringen atl godkännavissa kollektivavtal om anställningsvillkor för bl.a. arbetstagare vidmyndigheiema under regeringen och för lärare. Detla bör gälla ävenkollektivavtal för anställda inom försäkringskasseområdet. Regeringen börsåledes bemyndigas all utan att höra godkänna avtal omanställningsvillkor för arbetstagare hos de allmänna försäkringskassorna enligtsamma principer som gäller för andra arbetstagare på det statligt regleradeområdet. 5 Meritvärdering vid statliga tjänstetillsättningar m.m. 5.1 Bedömningsgrunderna vid tjänstetillsättning Frågan om värdering av kvalifikationer i samband medtillsättning av statiigl reglerade tjänster har sedan gammalt tillmätts storbetydelse från både principiell och praklisk synpunkt. Enligt gällandelagregler får avseende fästas endast vid sakliga grunder, såsom förtjänst ochskicklighet. Prövningen i de rent statliga tillsättningsärendena sker meddirekt tillämpning av 11 kap. 9 § andra stycket regeringsformen. Det gällervid alla statsmyndigheter, inte bara myndigheter under regeringen utan ocksävid och dess myndigheter. 1 fråga om andra statligt reglerade tjänsterflnns en likalydande föreskrift i 4 kap. 3 § lagen (1976:600) om offenlliganställning (, omtryckt 1982: 100, ändrad : 336). Det är självfallet viktigt att avvägningen mellan olikahänsyn vid meritvärdering sker på ett sådant sätl atl inga faror för denenskildes rättssäkerhet uppstår (jfr KU 1973:26 s. 72). Bakom lagreglerna iregeringsformen och i om sakliga grunder ligger främst statsnyttan, närmarebestämt det allmänna intresset av atl offentliga funktioner utövas av personersom är bäst skickade för uppgifterna. Ändamålet med reglerna är således inteprimärt att skydda arbelstagarinlressena utan främst att tillgodose samhäl- 1984/85:219 19 lets och de enskilda nicdborgarna.s intresse av allslatliga ijänster lillsalts efler objektiva grunder ijfr prop. l975,/76: 105bil. 2 s. 206). tillkallade regeringen, som jag tidigarehar nämnt, en särskild utredare för att se (n'er vissa frågoi- cmimenivärderingen vid statliga tjänstctillsiiltningar (Dir 1983:9). Utredaren,som arbelade under n;imnct meriiutredningcn (C 19S3;0!l. avliimnadc sitt betänk:inde (Ds C 19S3: 16) Meriiväidcringen vid slatligatjiinstetillsätt-11 i ngar m.m. Belänkandet har remissbeluindlais. En sammanställning avremissyttrandena har gjorts inom och tillsammans med utredningenssammanfattning publicerats i departemenisserien (Ds C 1985; 7). Regeringen har sedermera i huvudsaklig överensstämmelsemed utredningens förslag beträffande värderingsgrunderna beslulat om ändringari bl.a. anställningsförordningen (1965:601, omtryckt 1984; 127, ändrad senast1985: 334). som träder i kraft den Ijuli 1985, har följandeinnebörd. Tjänstetillsättning skall ske på grundval främst avskickligheten för arbetsuppgifterna i tjänsten, om det inte fmns särskilda skälför något annat. Hänsyn skall tas också lill den förtjänst som förvärvalsgenom lidigare tjänstgöring i offenllig eller prival anslällning eller genomegen verksamhet. Deltidstjänstgöring som omfallar minsl avhellidstjänslgöring skall därvid räknas som hellidstjänslgöring vidförtjänslberäkning, om del inte flnns särskilda skäl för någol annal. Tid förledighel från en anställning för studier och andra ändamål far tillgodoräknassom förtjänst bara när den vid varje särskilt tillfälle uppgår till högst tremånader. Tid för ledighet för semester, sjukdom, fackligt uppdrag m. m.tillgodoräknas liksom tidigare i full utsträckning. Fullgjord forskamlbildningräknas till godo som förtjänst i den mån utbildningen interäknas som tjänstgöring i en anställning eller som egen verksamhet. Även andra sakliga gmnder som överensstämmer med allmännaarbetsmarknads-, sysselsättnings- och socialpolitiska mål skall beaktas vid entjänstetillsättning. Skälen till förordningsändringen redovisas i Regeringensförordningsmotiv 1985:3. Av motiven framgår att reformen är avsedd att anmälasför kännedom. Min framställning i det följande omvärderingsgrun-dema och om förenklingar av förtjänstberäkningen ansluter i saktill förordningsmotiven.