prop · G803124 · 1984-12-31 00:00:00 — Skälenför mitt förslag: Namnlagen (1982:670, omtryckt 1982:1134) trädde i kraft den 1januari 1983. Internationellt privaträttsligt bygger den i likhet med tidigaresvensk namnlagstiflning på nationalitetsprincipen, som innebär att reglerna iden stat där en person är medborgare skall tillämpas. Den svenska namnlagengäller därför för svenska medborgare oberoende av var de är bosatta. Frånnationalitetsprincipen har dock vissa avsteg gjorts fill förmån fördomicilprincipen, som innebär alt hemvisflandets lag skall tillämpas. Inordiska förhållanden gäller den svenska namnlagen inte för svenska medborgaresom har hemvist i , eller , medan den tillämpas fullt ut påmedborgare från dessa länder med hemvist i (50 § och 51 § förstastycket). I förhållandet mellan och råder särskilda regler iavvaktan på att får en ny namnlag (punkt 1 i övergångsbestämmelserna).När det gäller utomnordiska medborgare med hemvist i kan dessa väljamellan alt använda sig av den svenska namnlagen (51 § andra stycket) och sinnationella lag. De internationella reglerna i namnlagen har utformatsefter överläggningar, mellan de nordiska justitiedepartementen. Vidöverläggningarna rådde enighet om att domicilprincipen skulle läggas grundför namnlag- Prop.1984/85:124 38 sfiflningennär det gäller förhållandet mellan de nordiska länderna (prop. 1982/83:38 s.9). Tillämpningen av den svenska namnlagen på isländska medborgare med hemvisti har emellertid lett till namnförvärv som inte står i överensstämmelsemed isländsk lag och tradition. Det isländska namnskicket överensstämmernärmast med det äldre svenska och innebär att ett barn som efternamn fårfaderns eller moderns förnamn med tillägg av son eUer dotter. Fullständigöverensstämmelse med ett sådant namnskick kan inom ramen för den svenskanamnlagens regler uppnås endast genom ansökan hos patent- ochregistreringsverket enligt 14 § samma lag. Vid nordiska departementsöverläggningar, som höllsden , enades man om att de problem som de svenska reglerna har visatsig ge upphov till för isländska medborgare med hemvist i kan lösasgenom att dessa i namnrättsligt hänseende behandlas på samma sätt somutomnordiska medborgare som har hemvist i . På så sätt får de isländskamedborgarna valfrihet mellan isländska och svenska namnbestämmelser. Ikonsekvens härmed bör svenska medborgare med hemvist i föras in underden svenska namnlagen. Från isländsk sida har starka önskemål framförts omatl den ändring i namnlagen som jag nu har förordat genomförs så snart som möjligt.Det är därför angeläget att denna lagändring träder i kraft . I enlighet med det anförda har inomjustitiedepartementet upprättals förslag till 1. lagom internationella faderskapsfrågor, 2. lag om ändring iföräldrabalken, 3. lag om ändring i lagen(1958:642) om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap, 4. lag om ändring i namnlagen(1982:670). Förslagenbör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 4. 5.1Förslaget till lag om internationella faderskapsfrågor I enlighet med vad som har förordats i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.1) regleras de internationellt privaträltsligafaderskapsfrågorna i en ny lag om internafionella faderskapsfrågor. Lagen är uppdelad i fem avsnitt. Indelningen ärinte rätlssystematisk utan har gjoris med hänsyn till vad som kan vara mestpraktiskt för dem som skall tillämpa lagen när en inlernationellfaderskapsfråga har uppkommit. 1984/85:124 39 Efter ett avsnitt med inledandebestämmelser (1 §) följer ett avsnitt med bestämmelser om faderskap omedelbartpå grund av lag (2 §) och ett avsnitt med bestämmelser om faststälielse och hävandeav faderskap (3 6 §§). Ett Qärde avsnitt handlar om giltigheten av utländskafaderskapsavgöranden m.m. (7-10 §§). Lagen avslutas med ett avsnitt med vissagemensamma bestämmelser (Il och 12 §§). Denna lag gäller frågor omfaderskap till bam i internationella förhållanden. I förhållande till ,, och gäller lagen (1979:1001) om erkännande av nordiskafaderskapsavgöranden i stället för 7-10 §§. (Jfr beträffande andra stycket 12 § i utredningensförslag) Den nya lagen innehåller regler omsvensk domstols behörighet i faderskapsmål och om svensk socialnämndsmedverkan vid fastställande av faderskap. Vidare regleras vilket lands lag somskall tillämpas när en faderskapsfråga skall prövas i . Av lagen framgåräven i vilken utsträckning utländska faderskapsdomar och andra utländskafaslställelser av faderskap gäller här i landet. Lagen är således begränsadtill intemationellt privaträttsliga frågor som rör själva faderskapet.Rättsverkningarna av ett faderskap omfattas inte av lagen. Lagen är avsedd att tillämpasgenerellt. Undantag har emellertid gjorts för sådana frågor som regleras ilagen (1979:1001) om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden (NFL). I förhållandetill kompletteras lagen av den på en konvention gmndade lagen(1936:79) om erkännande och verkställighet av dom som har meddelats i (se vidare specialmotiveringen till 7 §). Lagen inkräktar alltså inte påtillämpningsområdet för NFL. De regler i den nya lagen (710 §§) som motsvararreglerna i NFL skall därför inte tillämpas i förhållande till de nordiskaländema. Däremot är övriga bestämmelser i lagen, vilka angår svenskamyndigheters behörighet och lagval, tillämpliga utan inskränkning även inordiska förhållanden. Faderskap på grund av lag En man som är eller har varit giftmed ett barns mor skall anses som barnets far i de fall då det följer av lageni den stat där barnet vid födelsen ' Lagtexten har jämkats något i propositionsförslaget. Prop.1984/85:124 40 fickhemvist eller, om inte någon skall anses som barnets far enligt den lagen, dådet följer av lägen i en stat där barnet vid födelsen blev medborgare. Fickbarnet vid födelsen hemvist i , skall frågan dock alltid bedömas enligtsvensk lag. (Jfr 1 § i utredningens förslag) I paragrafen regleras frågan om faderskapet tillett bam i fall där modern är eller har varit gift. Tillämpningsområdet är begränsat till legalafaderskapspresumtioner på gmnd av äktenskap. Utanför faller legala presumtionerpå gmnd av exempelvis samboförhållanden. Sådana presumtioner finns i isländsklagstiftning, liksom i vissa delstater i och i provinser i Canada.Enligt de isländska bestämmelsema får ett samboförhållande, i förening medvissa andra omständigheter, samma verkan som ett faderskapserkännande. Ombamets mor och den man, som hon har angett som far till bamet, sammanbodde vidtiden för bamets födelse och detta framgår av folkbokföringen eller andraotvetydiga bevis, skall sålunda mannen enligt dessa bestämmelser anses sombarnets far. Legalapresumtioner av denna typ torde även utan direkt lagstöd kunna godtas här ilandet under vissa omständigheter, särskilt om samboendet har skett i det landvars lag åberopas till stöd för presumlionen. Det bör dock överlämnas åträttstillämpningen atl bestämma de närmare förutsätt-ningama för erkännandet avsådana presumfioner. Frånpresumtioner som bygger på samboförhållanden får skiljas regler som innebär attett äktenskap anses ha uppkommit på gmnd av faktisk samlevnad. Som exempel kannämnas det system med "common law marriage" som förekommer iåtskilliga av delstater. Humvida dessa äktenskap kan läggas till gmnd fören fillämpning av en legal faderskapspresumtion är en fråga som intebesvju"as i den nya lagen. Frågan får i stället lösas med hjälp av densvenska internationella privaträttens regler om äktenskaps giltighet iallmänhet; se lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållandenrörande äktenskap och förmynderskap (lÄL) och förordningen (1931:429) om vissainternationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption ochförmynderskap Qfr betr. utländska ogiltighetsdomar prop. 1973:158 s. 86, 89-90,110 och 113). Genom att bestämmelserna i den nya lagen i förstahand bygger på domicilprincipen får hemvistbegreppet stor betydelse. Dethemvistbegrepp som anges i 7 kap. 2 § lÅL bör tas till utgångspunkt även vidtillämpningen av förevarande lag. Till ledning för tolkningen kan därvid Qänauttalandena i förarbetena till ändringar i lÄL (prop. Även om bestämmelsen i 7 kap. 2 § lÄL formellt endasl avser den lagen ärden nämligen uttryck för en strävan att skapa ett enhetligt hemvistbegrepp påden svenska internationella privaträttens område. I senare lagstiftning ochpraxis har hemvistbegreppet också getts den innebörd som den nämndabestämmelsen och förarbetena till den ger uttryck åt (prop. Prop.1984/85:124 41 1982/83:38s. 12 f, NJA 1977 s. 706, 1983 s. 359 och 573). Om en person är bosatt iSverige bör han eller hon alltså även vid tillämpningen av lagen omintemafionella faderskapsfrågor anses ha hemvist här, om bosättningen medhänsyn till vistelsens varakfighet och omständigheterna i övrigt måste ansesstadigvarande. bör hemvistbegreppet i förevarande sammanhang ges en kvalificeradinnebörd, dvs. fömtom kravet på varaktig bosättning bör det innefatta ett kravpå avsikt atl stanna i landet för framtiden. Detta har motiverats med att det ifråga om internafionella faderskapsfrågor fmns ett behov av en stabilanknytningsfaktor, särskilt när det gäller valet av tillämplig lag. Det ärenligt utredningen lätt att byta hemvist i mer begränsad betydelse, och dettakan ske just i syfte att vinna tillämpning av en för bamet gynnsammarerättsordning. Medundantag av statens invandrarverk har de remissinstanser som har yttrat sig ifrågan , och -tillstyrkt utredningens förslag. anser däremot att kravet påavsikt att stanna i landet för framtiden medför en alltför snäv tolkning avhemvistbegreppet. Många invandrare har enligt verket inte tagit närmareställning till om de skall stanna i för framtiden även om de har botthär länge, kanske . Många är vidare fast beslutna att återvändatill hemlandet oavsett hur länge de har vistats här. Detär tämligen självklart att tolkningen av hemvistbegreppet måste påverkas avändamålet med den lagstiftning där begreppet används och att bedömningen fårskifta beroende på sammanhanget. Kraven på hemvist bör emellertid i stort varadesamma i detta sammanhang som i de andra sammanhang där hemvistbegreppetenligt 7 kap. 2 § lÄL är vägledande. I enlighet med vad som uttalades vid 1973års ändringar i den lagen får sålunda i bestämningen av hemvistbegreppet ansesligga att personen i fråga har för avsikt att stanna kvar i landet. Dennaavsikt torde man som regel kunna sluta sig till med ledning av de faktiskaomständigheterna. Det behöver dock inte vara fråga om avsikt att stanna kvarför all framtid. Normalt synes det vara tillräckligt att vederbörande ämnar stannatills vidare och alltså inte har några definifiva planer på att lämna landet.Men också den som i och för sig är på det klara med att han eller hon vid enviss framtida fidpunkt skall lämna vårt land kan tänkas ha hemvist här. Delgäller exempelvis om den planerade vistelsen här är tänkt att vara en avsevärdfid. Tiden är dock inte ensam bestämmande, utan hänsyn måste tas till samfligaförhållanden i samband med vistelsen. En viss betydelse i sammanhanget måstesålunda också tillmätas frågan hur stark anknytning som föreligger till ettannat land, exempelvis hemlandet eller tidigare vistelsestat. Om hemvistbegreppet tillämpas efter dessarikflinjer bör det inte uppstå någon risk för en sådan restrikriv tolkning sominvandrarverket befarar. 1984/85:124 42 Tillämpningentorde emellertid inte därmed bH så löslig att kravet på en stabilanknytningsfaktor inte uppfylls. När det gäller bamets hemvist kan sålundahemvist i de flesta fall knappast anses föreligga, om barnet av allt att dömainte kommer att växa upp här Qfr NJA 1963 s. 489, 1969 s. 301, 1979 s. 242,248). I sakens natur ligger att det stora flertaletärenden och mål om faderskap kommer upp i ett så fidigt skede av barnets livatt det inte blir aktuellt att beakta bamets avsikter för framtiden. Bor barnethos modem eller hos någon annan som har vårdnaden om barnet, får bamets hemvistanses sammanfalla med vårdnadshavarens. Det finns emellertid inte något somhindrar att barnet och vårdnadshavaren har olika hemvist. Avgörande är deförhållanden, aktuella och förväntade, under vilka barnet växer upp Qfr SOU1976:39 s 324-325). Huvudregeln i paragrafens första mening ärbegränsad till barn som inte från böQan har hemvist i . Om barnet vidfödelsen fick hemvist i en främmande stat skall faderskapsfrågan bedömas enligtden statens lag. Någon möjlighet att fillämpa annan lag fmns inte om barnet vidfödelsen blev medborgare i samma stat. Är barnet stalslöst är det ocksåhänvisat till hemvistlandets lag. Ombarnet vid födelsen blev medborgare i en annan stat än hemvistlandet skallnormalt ändå hemvisflandets lag avgöra om en legal faderskapspresumtion ärullämplig. Endast om någon sådan inte gäller enligt hemvistlandets lag, skalllagen i det land där bamet vid födelsen blev medborgare fillämpas. Detta tordeinträffa endast i undantagsfall. Genom att bestämmelsema får denna utformningundviks atl mer än en man utpekas som far till bamet (se avsnitt 2.3 i denallmänna motiveringen). När ett bam invandrar till innebärhuvudregeln följande. Om det framgår av l.ex. intyg eller regislemtdrag frånmyndigheterna i barnets hemvistland att mannen i äktenskapet enligt det landetslag anses som bamets far, kan faderskapet antecknas i den svenskafolkbokföringen utan att det behöver fastställas i vilket land barnet blevmedborgare vid födelsen eller vad lagen i det landet innehåller. En utländsk lag skall tillämpas även om dessinternationellt privaträttsliga regler i sin tur hänvisar till en annan statslag (se om sådan s. k. renvoi avsnitt 2.1 i den allmänna motiveringen). Att lagvalet bestäms på gmndval av barnetsanknytning fill det land där bamet fick hemvist eller blev medborgare vidfödelsen innebär inte i och för sig att den aktuella lagen skall tillämpas meddet innehåll den hade . Om en lagändring har skett efterfödelsen får frågan om och i vad mån äldre bestämmelser fortfarande skalltillämpas beträffande ett bam som har fötts före lagändringen bedömas enligtövergångsbestäm-melsema i den lag eller enligt de oskrivna grundsatser somgäller då frågan avgörs. Omtillämpningen av en utländsk bestämmelse skulle leda till ett resultat Prop.1984/85:124 43 somär oförenligt med svensk rättsuppfattning, skall en svensk myndighet med stödav ordre public-regeln i 12 § avstå från att tillämpa bestämmelsen. Andra meningen i paragrafen gäller barn som vidfödelsen fick hemvist i . För dem skall frågan om vem som pågmnd av lag är att anse som deras far alltid bedömas enligt svensk lag oavsettbamets medborgarskap. Även om en faderskapspresumtion gäller enligt lagen i enfrämmande stat där bamet vid födelsen blev medborgare, kommer således någonsådan presumfion inte att bli tillämplig här, om inte fömlsällningarna äruppfyllda enligt svensk lag. Detta torde få prakfisk betydelse framför allt ide fall där barnet är fött inom efter det att modems äktenskaphar upplösts genom skilsmässa. Den regel som finns i flertalet utländska lagarom att mannen i äktenskapet i sådana fall skall presumeras vara bamets farkommer inte att gälla här, eftersom någon motsvarande regel inte längre finns isvensk rätt Qfr avsnitt 2.3). Detta får tiU följd bl. a. att en faderskapsutredningskall inledas enligt bestämmelsema i 2 kap. . Faststälielseoch hävande av faderskap I detta avsnitt behandlas de behörighets- ochlagvalsfrågor som uppkommer vid faststälielse och hävande av ett faderskap.Med faststälielse avses de avgöranden av faderskapet där det fastställs att enviss man är barnets far (positiv faderskapstalan). Begreppet hävande avfaderskap avser både hävande av en legal faderskapspresumtion (negativfaderskapstalan) och ogiltigförklaring av en faderskapsfastställelse som harskett genom ett erkännande. Först behandlas frågan om svensk socialnämndsmedverkan vid faststälielse av faderskap genom erkännande och frågan om vilketlands lag som då skall tillämpas (3 §). Därefter ges regler om svenska domstolarsbehörighet i mål om faderskap (4 §). Slutligen regleras frågan om vilket landslag som skall tillämpas dels vid fastslällelse av faderskap genom dom och vidhävande av en legal faderskapspresumtion genom dom eller på annat sätt (5 §),dels vid ogiltigförklaring i dom av ett faderskapserkännande (6§). Ett faderskap kan fastställas genom erkännande avfaderskapet under medverkan av en svensk socialnämnd, om nämnden är skyldig attutreda faderskapet enligt 2 kap. 1 eller 9 § . Fömtsattningarnaför fastställelsen skall prövas enligt svensk lag. Har erkännandet lämnats utomlands, skall det ävenom det inte följer av andra stycket anses giltigt till formen, om det uppfyllerformföreskriftema i den främmande statens lag. (Jfr2 § i utredningens förslag) 'Paragrafen har jämkats i propositionsförslaget. Prop.1984/85:124 44 Bestämmelsen i detta stycke har behandlatsutförligt i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2.2). Ibestämmelsen anges när ett faderskap kan fastställas genom ett faderskapserkännandeunder medverkan av en svensk socialnämnd. Medverkan av socialnämnden är ennödvändig fömtsättning för att faderskap skall kunna fastställas genomerkännande. Nämnden är i vissa fall skyldig att försöka utreda vem som är fartill ett barn och söQa för att faderskapet fastställs. Det är när bamet harhemvist i (se den nya lydelsen av 2 kap. 1 och 9 §§ ). Idessa fall är nämnden enligt förevarande bestämmelse behörig att medverka tillatt ett faderskap fastställs genom faderskapserkännande. I nämndens uppgifteringår därvid bl. a. att ta ställning till om erkännandet skall godkännas Qfr 1kap. 4 § ). Vidden rättsliga kontroll som socialnämnden skall företa behöver nämnden iprincip beakta endast svensk lag. Vad som sägs i 1 kap. 4 § omdenna kontroll skall således tillämpas. Inomramen för svensk lag kan emellertid prejudiciellt uppkomma frågor avinternationellt privaträttslig natur som kräver bedömning enligt utländskrätt. Detta gäller när det redan finns en ufländsk fastslällelse avfaderskapet. Frågan humvida det då finns utrymme för en ny fastslällelse genomerkännande får besvaras med ledning av reglerna om giltigheten i avutländska faderskapsfastställelser i förevarande lag och reglerna i NFL. Sammaregler blir fillämpliga om en tidigare svensk eller utländsk faststälielse harskett genom ett erkännande som senare har förklarats ogiltigt genom enutländsk dom. Enrättegång om faderskapet i något av de andra nordiska länderna utgör vidarehinder för socialnämndens godkännande av faderskapserkännandet (4 § andrastycket NFL). Någon motsvarande regel finns inte när det gäller rättegång omfaderskapet i andra länder. Det finns emellertid ändå anledning försocialnämnden att beakta den utländska rättegången. Av betydelse är särskiltatt den svenska fastställelsen, om den sker sedan den utländska rättegångenhar inletts, inte kan åberopas som gmnd för att vägra erkänna den dom somsedermera meddelas Qfr 7 § andra stycket 4). Framför allt när det finns riskför att en annan mans faderskap kommer att fastställas i den utländska domenbör del därför undvikas att en svensk faststälielse kommer fill stånd. Ettutomprocessuellt förfarande för att få ett faderskap fastställt är inte i någotfall hinder för en faststälielse i av faderskapet genom erkännande.Den svenska fastställelsen kan emellertid komma att få stå tillbaka för denutländska, om den utländska fastställelsen sker tidigare än den svenska Qfr 8 §tredje stycket 2; jfr även specialmotiveringen till 2 kap. 1 § ). Prop.1984/85:124 45 Om det enligt svensk rätt finns en legalfaderskapspresumtion som utgör hinder för faststälielse av en annan mansfaderskap, kan också prejudi-ciella frågor av intemationellt privaträttslignatur uppkomma. En sådan fråga är om någon legal faderskapspresumtion gäller idet enskilda fallet. Detta beror på den eller de lagar som enligt 2 § skalltillämpas när denna fråga skall avgöras. Frågan humvida det äktenskap på vilketpresumlionen bygger är giltigt regleras däremot inte av bestämmelserna i dennalag utan får avgöras med stöd av andra regler. Har presumlionen hävts genom enutländsk dom, får domens giltighet här i landet avgöras enligt 7 § ellerreglema i NFL. Närdet gäller ett svenskt tredjemanserkännandes verkan på en legalfaderskapspresumtion kommer svensk lag däremot alltid att bli tillämplig (se 5§ andra stycket). Detta beror på att ett erkännande under medverkan av ensvensk socialnämnd endast kommer i fråga när barnet har hemvist i (seförsta stycket av förevarande paragraf samt 2 kap. I och 9 §§ )och att svensk lag då skall tillämpas enligt bestämmelsen i förevarande stycke. Vad som har sagts nu tar i första hand sikte på densituation då socialnämnden har att avgöra om den skall godkänna ett lämnaterkännande. Efter samma rikflinjer får saken emellertid bedömas, om det iefterhand uppkommer fråga om humvida en giltig fastslällelse har skett genomerkännandet. Bestämmelsen innebär ett undantag från andrastycket på så sätt att ett erkännande som har lämnats utomlands och som inteuppfyller de svenska formkraven ändå är giltigt, om det motsvararformföreskrifterna i den utländska statens lag. Regeln är uttryck för en i deninternafionella privaträtten hävdvunnen princip att en rättshandlings formbestäms av lagen i det land där åtgärden har vidtagits. Regeln tar sikte på de fall där en del avförfarandet för att åstadkomma ett faderskapserkännande äger mm utomlands. Närmannen är bosatt utomlands och lämnar erkännandet där, är det såledestillräckligt att de lokala formkraven iakttas. Regeln är emellertid endastfakultativ. Det finns inget hinder mot att erkännandet upprättas iöverensstämmelse med svensk lag. Detta torde också vara det vanligaste i dag.Det blir då inte aktuellt att tillämpa tredje stycket. Till formkraven hänförs regler om att erkännandetskall avges inför eller under medverkan av en myndighet eller ennotariatspersön och de närmare detaljerna kring dessa frågor, l.ex. vilkamyndigheter som är behöriga i sådana ärenden och hur förfarandet skall gå till.Hit hör också regler om skriftlighet, bevillning och personligt avgivenförklaring. I den mån en utländsk myndighets medverkan - ilikhet med vad som gäller för socialnämndens medverkan i - går ut påetl godkännan- 1984/85:124 46 deav erkännandet efter en prövning av dess biologiska riktighet, kan myndighetensmedverkan dock inte ses som enbart ett formkrav. Godkännandet har dåkaraktären av en materiell fömtsättning för erkännandet. Detta är också falletmed sådana frågor som gäller om erkännandet behöver godkännas av barnet ellerdess ställföreträdare eller av modem eller någon annan person. I sådanahänseenden måste fömtsätlningama enligt svensk lag vara uppfyllda, även omerkännandet har skett i en form som föreskrivs i främmande lag. 4§' Mål om faderskap får tas upp av svensk domstol, 1. ombamet har hemvist i , 2. om talan förs mot en ellerflera män som har hemvist i , eller 3. om det i andra fall med hänsynfill barnets, moderns eller mannens anknytning till finns särskildaskäl att målet prövas här i landet. Om det sedan talan har väckts inträffar en ändringav de omständigheter som gmndar svensk domstols behörighet enligt förstastycket, upphör inte domstolens behörighet. (Jfr3 § i utredningens förslag) I paragrafen behandlas frågan om svensk domsrätt imål om faststälielse och hävande av faderskap. I första styckel angesbehörighetsgrunderna, medan andra stycket reglerar betydelsen av att debehörighetsgrundande omständighetema ändras under målets gång. Skälen förutformningen av bestämmelserna i paragrafen har utförligt redovisats i avsnitt2.2.1 i den allmänna motiveringen. Punkterna 1 och 2 innehåller vissa särskildabehörighetsgrunder som bygger på domicilprincipen. Dessa punkter äralternativa, dvs. det är fillräckligt för behörighet om villkoret enligt en avpunkterna är uppfyllt. I ganska många fall kan behörighet dock antas föreliggaenligt båda punkterna. Punkt 1 innehåller den gmndläggande regeln omdomsrält när barnet har hemvist i . (Beträffande hemvistbegreppet, sespecialmotiveringen fill 2 §.) Normall har i dessa fall också barnets morhemvist här, men det är inte något villkor för behörigheten.