prop · G803110 · 1984-12-31 00:00:00 — Det syfte som enfriskrivningsmöjlighel av detla slag skulle fylla kan därför lika gärnatillgodoses genom all man öppnar möjlighet till jämkning av näringsidkarensskadesiåndsskyldighel i fall där denna med hänsyn lill omsländighelernaframstår som oskäligl betungande. Med hänsyn lill del anförda anser jag, i likhel medutredningen och bl. a. de remissinstanser som företräder konsumentintressen,atl konsumenien bör ha en Ivingande räll lill ersällning för i princip allekonomisk skada som tillfogas honom på grund av ell fel hos Ijänslen eller eltdröjsmål på näringsidkarens sida. Detla bör alltså gälla såväl olika s. k.följdföriusler som direkta förluster och utgifter på grund av kontraktsbrottet.Jag ålerkommer i del följande lill vissa särskilda frågor rörandeskadeslåndsskyl-dighelens omfattning. Vid bedömningen av frågan om förulsällningarna förnäringsidkarens skadeståndsskyldighet bör beaktas dels all skadeståndsreglernai enlighel med det sagda bör vara ivingande lill konsumenlens förmån, delsall redan de lidigare föreslagna reglerna om påföljder vid fel och dröjsmål normallbör i betydande grad kunna tillgodose konsumenlens inlressen. Dessa påföljderkan göras gällande oavsett orsaken till elt fel eller elt dröjsmål. Åven omfelel eller dröjsmålet inte beror på någon försummelse från näringsidkarenssida utan på en ren olyckshändelse e.d., blir näringsidkaren alltså skyldigatt utan kostnad för konsumenten avhjälpa felet, att vidkännas elt prisavdragsom i regel skall motsvara den normala kostnaden för all avhjälpa felel elleralt underkasta sig hävning och därmed hell eller delvis mista sin räll lillbeialning. Med hänsyn lill del nu sagda samt till att del här ofta är fråga ommindre företagare skulle det enligt min mening vara alltför strängt all ävenålägga näringsidkaren skadeslåndsansvar oberoende av försummelse. Principen bör alliså vara alt skadeståndsskyldighet förnäringsidkaren på grund av fel eller dröjsmål inträder endasl om del kan ansesföreligga en försummelse på hans sida. innebär en med hänsyn lillkontraktsly-pen och nyssnämnda förhållanden skälig avvägning mellan parterna. Iöverensstämmelse med vad som gäller som huvudregel inom avtalsrättens 6 1984/85. Prop.1984/85:110 82 område bör näringsidkaren svara inte bara för försummelsersom åvilar Näringsidkarens honom själv eller någon av hans anslällda somutför Uänslen. Näringsid- skadeständsskyldighet karen bör dessulom svaraför försummelser hos en självständig företagare som han har anlilal förulförandel av tjänsten eller någon som en sådan självständig företagare i sintur har anlilal för delta. Typiskt sett kan del vara förenat med slora svårigheierför konsumenien att bevisa atl ell fel eller ell dröjsmål beror på enförsummelse på näringsidkarens sida. Däremot torde den näringsidkare som intehar varil försumlig i regel inle ha några slörre svårigheter atl bevisa detta,t.ex. alt felet eller dröjsmålet beror på en ren olyckshändelse.Näringsidkarens skadeståndsansvar bör därför ulformas som etl s.k.presumtionsansvar, dvs. näringsidkaren bör gå fri från skadeståndsskyldighetenligt lagen endasl om han kan visa all det inle har förekommit någonförsummelse på hans sida. Delta torde i princip molsvara vad som f.n. ansesvara gällande räll. En fråga för sig är om näringsidkaren vid fel och dröjsmålskall i enlighel med ulredningens förslag vara skadeslåndsskyldig genlemolkonsumenten oberoende av försummelse på näringsidkarens sida (s. k. striktskadeslåndsansvar) i fall då felel eller dröjsmålet innebär en avvikelse frånvad som kan anses utfäsl av näringsidkaren. Uttryckliga lagregler av dettainnehåll finns på skilda håll i lagsliftningen, bl.a. i 42 8 andra styckelköplagen, där del sägs alt säljaren vid köp av besläml gods är skadeståndsskyldigvid fel i godset som består i att detta vid köpet saknade egenskap som kananses tillförsäkrad (se även 4 kap. 19 8 jordabalken). Mitl ställningstagande i del föregående innebär allgrunden för näringsidkarens skadeståndsansvar enligt lagens ivingande regler iprincip bör vara att näringsidkaren eller någon för vilken han svarar kan ansesha gjort sig skyldig till försummelse, låt vara atl ansvarel bör utformas somelt s. k. presumtionsansvar. Den av ulredningen föreslagna regeln skulleinnebära elt betydande avsteg från denna princip. Detta gäller i synnerhet somutredningen har avsett atl elt strikt skadeslåndsansvar på grund av vad som"kan anses utfäst" rörande tjänsten skulle följa inte bara av uttryckligagaranlier av bestämd karaktär utan även av utfästelser som på olika säll kanintolkas i parternas avtal, t.ex. när del gäller vissa "kärnegenskaper"hos Ijänslen eller på grund av näringsidkarens allmänna uppträdande i sambandmed avtalels lillkomst (se belänkandel s. 361-365 och 494; jfr ävenAlmén-Eklund, Om köp och byle av lös egendom, 1960, s. 594-595). Förslagetinnebär därför i praktiken alt näringsidkaren skall vara skadeslåndsskyldigoberoende av försummelse så snarl elt fel eller etl dröjsmål ulgör en avvikelsefrån vad som kan anses avtalat mellan parterna. Med hänsyn lill vad jag lidigare har anfört rörande enlämplig avvägning av näringsidkarens skadeståndsansvar vid fel och dröjsmålfinns det enligt min mening inle skäl att i konsumenttjänstlagen föra in entvingande bestämmelse om etl strikt skadeslåndsansvar av den omfattning som nuhar berörts. 1984/85:110 83 Eftersom de tidigare förordade reglerna om näringsidkarensskade- Näringsidkarens slåndsskyldighel kommer atl vara tvingande endast tillkonsumentens skadeständsskyldighet förmån finns det självfallet ingel somhindrar att näringsidkaren genom avlalel tar på sig elt längre gåendeskadeslåndsansvar för fel eller dröjsmål. Frågan om när det skall ansesföreligga ett sådant frivilligt ansvarsålagande som går längre än vad somföljer av lagen får bedömas med ledning av avtalet och vanliga principer föravlalslolkning. Vad härefter angår den närmare omfattningen avnäringsidkarens skadeslåndsansvar vid fel eller dröjsmål bör ansvarel, som jagtidigare har slagit fast, täcka i princip all skada som tillfogas konsumenienpå grund av ett fel eller ell dröjsmål. bör gälla också sådan sakskadasom beslår i att ett fel hos Ijänslen eller elt dröjsmål med dess ulförandeorsakar en skada på föremålel för tjänsten eller på annan egendom som tillhörkonsumenten. Del är här normall fråga om skador som har elt så nära sambandmed felel eller dröjsmålet atl det är naturligt och rimligt att låla demomfattas av del skadeslåndsansvar som jag förut har förordal, inle minsl medhänsyn till all delta bygger på atl näringsidkaren inte kan visa alt det ej harförekommit någon försummelse på hans sida. För all undanröja vaije ivekan omatl skadeståndsansvaret enligt lagen vid fel eller dröjsmål omfaltar ävensådana skador som har nämnts bör i lagen tas in en uttrycklig bestämmelse omdetla. Enligt min mening är del nalurligl atl delta ansvar får gälla ävenskador pä egendom som tillhör någon medlem av konsumentens hushåll.Bestämmelsen bör därför ulformas så all den blir lillämplig också i ell sådanifall. I likhet med utredningen anser jag atl frågan omkonsumenlens rätl till ersällning för personskador inte bör regleras i lagen.Till denna och en del andra frågor ålerkommer jag i specialmoliveringen. För konsumentens rätl lill skadestånd på grund av elt feleller etl dröjsmål bör gälla vissa allmänna begränsningar som följer av skadeslåndsrättsligagmndsatser. För att en skada skall vara ersättningsgill får den sålunda inteframstå som en alltför avlägsen eller i del närmaste helt opåräknelig följd avkoniraklsbroiiel. Del måsle med andra ord föreligga ett sådant orsakssambandmellan koniraklsbroiiel och skadan som i den juridiska litteraturen bmkarkallas adekvat kausalitet. 1 enlighet med allmänna skadeslåndsrättsligagrundsatser bör konsumenten vidare vara skyldig all efler förmåga söka begränsasin förlusl. Som har antytts bör det finnas en möjlighel allbegränsa näringsidkarens skadesiåndsskyldighel på grund av elt fel eller eltdröjsmål, om skadeslåndsskyldighelen med hänsyn till förhållandena i ellenskill fall skulle framstå som oskäligt betungande för näringsidkaren. Dettabör åstadkommas genom all del i lagen las in en regel som medger alt skadeståndeti etl sådant fall jämkas efler vad som är skäligt. Den närmare utformningen avjämkningsregeln behandlas i specialmoliveringen. Här skall endasl framhållasatl den bör komma lill användning bara i undan- Prop.1984/85:110 84 Jag kan sålunda inle ansluta mig tillulredningens förslag om en Näringsidkarens allmän beslämmelse rörandeskadeslåndets beräkning av innebörd atl nä- skadeständsskyldighet ringsidkarensom regel inte skulle vara skyldig all utge ersällning för "större skadaän sådan som vanligen kan uppkomma i liknande fall". En sådan bestämmelse,som närmast bygger på den i utländsk rätt förekommande s.k. normalföriustläran,synes inte vara lämplig för konsumentförhållanden. Ett skadeslånd för näringsidkaren på grund av fel ellerdröjsmål bör vidare kunna jämkas, om konsumenien eller någon på hans sida ärmedvål-lande lill skadan. De bestämmelser om skadelidandes medvållande somfinns i 6 kap. 1 8 andra och tredje styckena skadeståndslagen (1972: 207) är idetta hänseende lämpliga. Enligt ulredningen bör parierna, irols altskadeslåndsbeslämmelserna i princip bör vara tvingande lill konsumenlensförmån, ges en möjlighel alt med bindande verkan på förhand iräffa avtal om ennormalersätining som skall ulgå till konsumenien vid dröjsmål eller annanförsening. Utredningens förslag innebär därför all en överenskommelse om vissnormalersätining skall vara gällande, under förulsällning att ersättningen ärskälig. Konsumenten bör emellertid enligt ulredningen i stället kunna kräva ersättningenligt de vanliga skadeståndsreglerna, om näringsidkaren har handlat i stridmot tro och heder eller har försummat att begränsa skadan eller om det i övriglföreligger särskilda skäl. Bakgrunden lill förslaget är främsl etl önskemål altundvika eventuella uiredningssvårigheler och ivisler om mindre belopp. Enligimin mening kan della syfte emellerlid tillgodoses ulan en sådan särskild regelsom ulredningen har föreslagil. Det finns sålunda inte någol hinder mol att mant. ex. i standardavtal tar in beslämmelser om en normalersättning som skallutgå lill konsumenten vid dröjsmål eller annan försening, om del görsklarl alt konsumenien enligt lagen har rätt till högre ersättning i den mån hankan visa att han har lidit större skada än som läcks av normaler-sällningen. 1prakliken bör en sådan ordning kunna fungera på samma säll som den somutredningen har föreslagil. En lösning av detla slag lorde dessulom göra detbetydligt enklare att vid förhandlingar mellan t.ex. konsumenlverkei och olikabranschorganisalioner nå överenskommelser om lämpliga normalersäliningsbelopp. 2.6.2Skadeständsskyldighet pä annan grund än fel eller dröjsmål Mitt förslag: Skadas konsumentens egendom av annananledning än fel eller dröjsmål, medan den är i näringsidkarens besittningeller annars under dennes konlroll, är näringsidkaren skyldig alt ersättakonsumenten dennes skada ulom då näringsidkaren kan visa att skadan inle berorpå försummelse på hans sida. Tillfogas konsumenien i övrigl skada av annananledning än fel eller dröjsmål, är näringsidkaren skyldig all ersätta skadan omden har vållats genom försummelse pä hans sida. Skadeståndet skall kunnajämkas, om skadeslåndsskyldighelen skulle vara oskäligl betungande förnäringsidkaren. Personskador omfatlas inle av regleringen. Utredningens förslag: Överensslämmer med deparlementsförslaget(se belänkandel s. 373-380). Remissinstanserna: Ulredningens förslag avstyrks av detslora flertalet remissinstanser som förelräder näringslivel. Som lidigare harnämnts (se avsnitt 2.6.1) anserdessa att i vart fall en Ivingande reglering av näringsidkarensskadeslåndsansvar bör begränsas på huvudsakligen samma sålt som enligi dennuvarande konsumenlköplagen. Flertalel remissinslanser i övrigl godiar dockulredningens förslag (se bil. 3 avsnill 11). Skälen för mitt förslag: 1 föregående avsnitt (2.6.1) harjag slagil fasl all näringsidkarens skadesiåndsskyldighel på grund av fel ellerdröjsmål bör omfatta även skador på egendom som tillhör konsumenien eller någonmedlem av hans hushåll. I samband med utförandel av en Uänsl som går ul på arbetepå lös sak eller på fasl egendom o.l. kan konsumenien eller någon medlen avhans hushåll emellerlid också tillfogas sakskador som inle beror på ett fel hostjänsien eller etl dröjsmål med dess ulförande. Som exempel kan nämnas altkonsumenien, när han hämtar sin bil hos bilverkstaden efler en ulfördmotorreparalion, finner en repa i bilens lackering eller en oljefläck på bilensklädsel. Redan av skadeståndslagen följer atl näringsidkaren ärersättningsskyldig på grund av en sådan sakskada, om han uppsåtligen eller avvårdslöshet har vållat skadan (2 kap. I 8 skadeståndslagen). Delsamma gäller,om skadan har vållats av en arbelslagare hos näringsidkaren genom fel ellerförsummelse inom ramen för anställningen (3 kap. 1 8 skadeståndslagen). Som utredningen har funnii bör frågan om näringsidkarensskyldighel att ersälla sådana sakskador som del nu är fråga om emellertidregleras genom särskilda bestämmelser i konsumenlUänsllagen. Anledningen tilldetta är dels atl ansvaret med hänsyn lill anknylningen lill avialsförhållandeloch näringsidkarens därav följande omsorgspliki bör ges en någol annan utformningän enligt skadeståndslagen, dels all beslämmelserna i princip bör varaivingande lill konsumenlens förmän. Prop.1984/85:110 86 Vid avtal om arbele på lös sak är del vanligl att egendom,som tillhör Näringsidkarens konsumenien, med anledning av avlalelöverlämnas i näringsidkarens be- skadeständsskyldighet sittning. Somexempel kan nämnas alt konsumenten lämnar in sin bil lill en bilverkstad för reparalion.Del är i ett sådani fall inle ovanligt alt bilen innehåller även saker som intedirekt ingår i bilens ulruslning. Om konsumenlens egendom i etl sådani fall kommer borteller skadas medan den är i näringsidkarens besittning, bör principen vara attnäringsidkaren är skyldig all ersälla konsumenien dennes skada, om den kananses bero på försummelse på näringsidkarens sida. Eflersom näringsidkaren närhan har egendomen i sin besittning är den som typiskt sett har lällasl atlbevisa orsaken till en eventuell skada bör hans skadeslåndsansvar även i dellasammanhang (jft" avsnitt 2.6.1) ulformas som ell s.k. presumlionsansvar.Näringsidkaren bör alliså gå fri från ersättningsskyldighet endasl om hanvisar all skadan inte beror på försummelse på hans sida. Med försummelse avnäringsidkaren själv eller hans anställda bör också i hithörande falljämställas försummelse av en självständig företagare som näringsidkaren haranlitat för utförandet av Uänsten eller någon som en sådan självsländigföretagare i sin lur har anlilal för detta. I många fall ulför en näringsidkare arbele underförhållanden som innebär atl konsumenlens egendom visserligen inle överlämnastill näringsidkaren men likväl för en lid kommer under dennes kontroll. Dettaförekommer såväl vid arbele på lösa saker - t. ex. reparation av konsumentensbål medan den ligger vid dennes bålplals eller av konsumentens TV-apparal idennes hem - som vid arbete på fasl egendom o.d. Om konsumenlens egendom skadasmedan den sålunda med anledning av avtalet slår under näringsidkarens kontroll,gör sig samma synpunkler gällande som vid skador på egendom som befinner sig inäringsidkarens besittning. Näringsidkaren bör alltså även i de fall som nuavses ha etl presumlionsansvar för konsumenlens skada. vara skyldig allersälla skadan om han inte kan visa atl skadan ej beror på försummelse av honomsjälv eller någon för vilken han enligt det sagda har att svara. 1överensslämmelse med vad som har förordals i avsnill 2.6.1 bör della ansvargälla även skador på egendom som tillhör någon medlem av konsumenlens hushåll. 1 samband med elt avtal om en tjänsl kan konsumenten ellernågon medlem av hans hushåll tillfogas skador i övrigl, som inte omfattas varesig av de i avsnitt 2.6.1 föreslagna beslämmelserna om näringsidkarens skadesiåndsskyldighelpå grund av fel och dröjsmål eller av de förordade reglerna. Del kan härvara fråga om rena förmögenhelsskador på grund av all näringsidkarensomsorgspliki har åsidosatts i något hänseende som inle grundar ansvar för feleller dröjsmål. Vidare kan det vara fråga om sådana skador på konsumentenseller någon hushållsmedlems egendom som har samband med näringsidkarensutförande av ijänsten men som inte inträffar under lid då den egendom somskadas är i näringsidkarens besittning eller annars under dennes kontroll. 1 likhelmed utredningen anser jag atl näringsidkaren i princip inte bör kunna friskrivasig från ansvar från sådana skador som har nämnls, om de beror påförsummelse av näringsidkaren själv eller någon för vilken han enligt dettidigare sagda bör svara. Ett undantag bör dock gälla i den mån skadaninnefallar föriusi i näringsverksamhet. Från konsumentsynpunkt finns del inlenågot inlresse av all förbjuda friskrivning från näringsidkarens ansvar förskador av detta slag. På sammasätt som när det gäller näringsidkarens skadeståndsansvar vid fel ellerdröjsmål bör det finnas en möjlighet alt jämka ett skadestånd enligt de reglersom jag har förordat i detta avsnitt, om skadeslåndsskyldighelen skulle varaoskäligl betungande för näringsidkaren. Skadeståndsskyldighet för tredje man 2.7 Skadeståndsskyldighet för tredje man i vissa fall(tredje mans marknadsföringsansvar) Mitt förslag: En materialleveranlör eller en branschorganisatione.d. som vid marknadsföring uppsåtligen eller av vårdslöshel lämnar vilseledandeuppgifier av betydelse för bedömningen av Uänsiens beskaffenhel ellerändamålsenlighel skall ersätta konsumenten skada som denne därigenom tillfogas.Detsamma skall gälla, om en materialleveranlör eller en branschorganisatione.d. vid marknadsföring underlåter att lämna sådan informalion av betydelse förbedömningen av tjänstens beskaffenhet eller ändamålsenlighel som vederbörandeenligt marknadsföringslagen har ålagts atl lämna. Utredningens förslag: Överensslämmer i huvudsak med miltförslag belräffande ansvaret för vilseledande uppgifter. Enligt utredningenbör uppgiftslämnaren dock gå fri från skadeständsskyldighet endast om hanvisar att han inte har gjort sig skyldig lill försummelse (s. k.presumtionsansvar). I fråga om materialleverantörers m. fl. ansvar på grund avunderlålenhel att vid marknadsföring lämna information går utredningens förslaglängre än mitt förslag genom att det generellt gäller underiålenhet att lämnainformation av särskild betydelse från konsumentsynpunkt (se betänkandet s.164-171). Remissinstanserna: Del slora flertalel remissinstanser somföreträder näringslivel är kriliska mot ulredningens förslag och anser attreglerna om tredje mans marknadsföringsansvar bör ulformas i nära anslulninglill motsvarande regleri den nuvarande konsumenlköplagen. Övriga remissinstansergodiar i huvudsak utredningens förslag i fråga om iredje mans ansvar på grundav vilseledande marknadsföringsuppgifier. Däremol riktar också flera av dessaremissinstanser krilik mot ulredningens förslag rörande Iredje mans ansvar pågrund av underlålenhel atl vid marknadsföring lämna information (se bil. 3avsnill 4). Prop.1984/85:110 88 Skälen för mitt förslag: I avsnill 2.4.2 har behandlatsfrågan om närings- Skadeståndsskyldig-idkarens ansvar enligt reglerna om felhos tjänsten för sådana uppgifier av "et för tredje man betydelse förbedömningen av en Uänsls beskaffenhel eller ändamålsenlighel som har lämnatsvid marknadsföring. Enligt vad jag där har föreslagit skall ijänsten ansesfelaklig inle bara när resultatet av ijänslen avviker från uppgifter som harlämnals av näringsidkaren själv, ulan också när resultatet avviker frånuppgifter som härrör från vissa iredje män. Del gäller sådana uppgifter av enannan näringsidkare eller av en branschförening eller liknande organisationvilka kan anses lämnade för näringsidkarens räkning, uppgifier av leveranlör avmalerial som tillhandahålls av näringsidkaren eller någon som han svarar församt uppgifier av någon annan i ell tidigare omsältningsled, t. ex. lillverkareeller importör av sådant malerial. En tredje man, vars marknadsföringsuppgifier sålunda kanfå betydelse för bedömningen av om en Uänsl är felaktig, bör i vissulslräckning bära ett självständigt civilrältsligi marknadsföringsansvargentemot konsumenien. ansvar bör bestå i en skyldighet all under vissaförutsättningar ersälla konsumenien skada som denne åsamkas lill följd avovederhäflig marknadsföring från tredje mannens sida. Beslämmelser om ellsådant självständigt marknadsföringsansvar för tredje man finns påkonsumentköpsområdei. I 14 8 konsumenlköplagen regleras sålunda tillverkaresm. skadesiåndsskyldighel mot konsumenten på grund av vilseledandemarknadsföringsuppgifier eller underiålenhet all lämna viss informalion om envaras beskaffenhel eller användning. I del följande behandlas försl frågan ommaterialleverantörers m. fl. ansvar pä grund av uppgifter som liar lämnats vidmarknadsföring. För alt en materialleveranlör eller annan iredje man skallbli skadeståndsskyldig gentemot konsumenien på grund av uppgifter som iredjemannen har lämnal vid marknadsföring kan del uppenbarligen inte varatillräckligt all resultatet av en ijänsl avviker från en sådan uppgifl. Avvikelsenkan nämligen bero på alt den näringsidkare som är konsumenlens motpart iavtalet om en ijänsl har förfarit felaktigt vid utförandet av tjänsten, så allresullalel av denna inle svarar mot en i och för sig korrektmarknadsföringsuppgifi som har lämnats av tredje man. För all denne skall bliskadeståndsskyldig mot konsumenten bör krävas att krilik kan riktas mot denlämnade uppgiften som sådan. bör komma lill ullryck genom att del förIredje mans skadeståndsskyldighet uppställs som en förutsättning alt en avhonom lämnad uppgifl är vilseledande. För att en lillverkare eller någon annan i elt tidigaresäljled skall bli skadeståndsskyldig mot konsumenien på grund av envilseledande marknadsföringsuppgift krävs enligt 14 8 konsumenlköplagen altden vilseledande uppgiften har lämnats uppsåtligen eller av vårdslöshet.Delsamma bör enligt min mening åtminstone lills vidare gälla i fråga om Iredjemans ansvar för vilseledande uppgifier enligt den föreslagna konsumenlljänsllagen.Annars skulle det uppkomma en omotiverad skillnad med avseende på de lagliga förutsättningarna för konsumenlens räll alterhålla skade- Skadeståndsskyldig-slånd av en maleriallillverkare, beroende påom malerialel tillhandahålls het for tredje man av den näringsidkare som utförtjänsten eller om det inköps och tillhandahålls av konsumenten. Jag anser migalltså inte f.n. böra biträda ulredningens förslag om alt tredje mans ansvarför vilseledande uppgifier enligt konsumenltjänsllagen skall ulformas som etts. Frågan kan komma i elt annat läge sedankonsumentköpsutredningen har slutfört sin översyn av konsumenlköplagen. Ylleriigare en förutsätining för tredje mansskadesiåndsskyldighel mol konsumenien på grund av en vilseledandemarknadsföringsuppgifi bör givetvis, på samma sätt som enligt 14 8konsumenlköplagen, vara atl den vilseledande uppgiflen kan antas ha inverkal påavlalel om Uänslen. En iredje man som har lämnal en vilseledandemarknadsföringsuppgifi bör enligt utredningen kunna undgåskadesiåndsskyldighel, om uppgiflen senare rättas på ell tydligl sätl. Jag kanansluta mig till delta förslag, vilket inte har mött någon principiellinvändning frän remissinstansernas sida. Det måste anses vara av värde alt pådelta sålt ge eu incitament till efterföljande rättelser av vilseledandemarknadsföringsuppgifter, främst med hänsyn lill atl en rättelse kan förebyggaforlsalta skadeverkningar för konsumenlerna. För alt en rättelse av en vilseledandeuppgift som har lämnats av tredje man skall kunna befria denne frånskadeständsskyldighet måsle det dock ställas stränga krav i fråga om rättelsensändamålsenlighet m. m.