prop · G803189 · 1984-12-31 00:00:00 — Kravet på en god och säker vård avpatienten kan innebära att ytterligare uppgifter måste dokumenteras. Vad dettakonkret innebär kan variera mellan olika yrkesutövare och olika verksamheter. fall en journal förs gemensamt av flera olika yrkesutövare är detnaturligtvis tillräckligt att någon av dem för in uppgift om t.ex. patientensidentitet. Det blir en uppgift för främst att meddela de ytterhgarebestämmelser som kan behövas i detta avseende. I detta stycke har i fem punkter angivitsuppgifter som skall finnas i en patientjournal. Kravet på dokumentation gällernaturligtvis endast i den mån sådana uppgifter föreligger. Vid t.ex. en vaccinafioninför en utlandsresa finns det vanligtvis endast några av de uppräknade uppgifternaatt anteckna, medan det däremot ofta föreligger en mera omfattandedokumentation vid långvariga eller allvarliga sjukdomsfall inom den slutnavården. Enligt den första punkten skall uppgift om patientensidentitet antecknas. Vad som krävs är att patienten lätt skall kunnaidentifieras. Uppgifterna skall vara så klara och tydliga samt så fullständigaatt risk för förväxling med andra patienter inte föreligger. Bestämmelseninnebär dock inte att vissa specifika uppgifter måste finnas, t.ex. uppgift ompersonnummer. Prop.1984/85:189 40 Bestämmelsen i andrapioikten avser vad som brukar kallas anamnes.Med anamnes avses patientens sjukdomshistoria, men har kan även ingå en delandra uppgifter. Anamnesen kan därför sägas vara en medicinskt inriktadbakgrundsbeskrivning. Omfattningen av en anamnes varierar starkt från fall tillfall och beror ofta på vad patienten söker värd för, vem han söker och var hansöker. Man kan inte kräva en lika omfattande anamnesupptagning för en patientsom söker akut för ett benbrott på sjukhusets akutmottagning som för denpatient som i vaga ordalag beskriver för distriktsläkaren att han har problemmed magen. Uppgifter om patientens bostads- och hemförhållanden är inte sällannödvändiga i distriktssköterskans journal, önskvärda i allmänläkarens journalmen kanske direkt överflödiga i en tandläkares journal. En utförlig yrkesanamneskan vara av stor vikt när omständigheterna talar för ett samband mellanpatientens problem och hans arbetssituation. Ett viktigt slag av uppgifter som bör finnas i flertaletpatientjournaler är en beskrivning av orsaken till vårdkontakten. Sådanauppgifter avgör ofta valet av behandlingsform. Eftersom uppgifterna ofta bildarutgångspunkt för en kedja av värdbeslut om patienten är de i efterhandovärderliga som förklaring av hela vårdepisodens förlopp. Vid mera uppenbaraanledningar till vårdbesöket blir omfattningen av anamnesen naturligtvismindre. Uppgifter om överkänslighet mot vissa läkemedel och omblodgrupp är ofta väsentliga för säkerheten i vården. Där de kan ha betydelsebör de därför vanligtvis ges en framträdande och iögonfallande plats ijournalen. Andra förhållanden som i vissa värdsituationer kan behövadokumenteras i en patientjournal är uppgifter om ärftlighet, socialaförhållanden, kost-, alkohol- och rökvanor, tidigare och nuvarande sjukdomar,den senaste sjukdomsutvecklingen och pågående medicinering. Innan diagnos kan ställas upprättas ofta en status överpatienten. Status innebär en beskrivning av den utförda undersökningen avpatienten och undersökningsresultatet. I den slutna vården åsyftas vanligen denförsta undersökningen efter inskrivningen. Uppgifterna i status avser, enkeltuttryckt, vad läkaren ser, hör och känner, eventuellt med hjälp av apparatur.Status innehåller ofta en beskrivning av patientens allmäntillstånd, kroppsbyggnadoch yttre karaktäristika. Därefter redovisas undersökningen av de kroppsorgansom är av särskilt intresse för sjukdomsbilden. Iakttagelser om avvikelser fråndet normala brukar alltid redovisas vid positiva fynd, medan negativa fyndendast beskrivs när så bedöms motiverat i det enskilda fallet. Efter uppgifterna om intagnings- eller kontaktorsak,sjukdomshistorien och utförd undersökning följer vanligtvis en kortfattadvärdering av den tillgängliga informationen - preliminär bedömning. Det är medandra ord fråga om en första analys av patientens problem, som vanligen utmynnari ett ställningstagande till den fortsatta utredningen och behandlingen.Preliminärbedömningen brukar därför också innehålla en arbetsdiagnos. 1984/85:189 41 I pimkten tre finns en bestämmelse om att patientjournalenskall innehålla uppgift om ställd diagnos och anledning till mera betydandeåtgärder. Med diagnos avses bestämmande av en sjukdom. Regler för ställande avdiagnos m.m. finns i cirkulär MF 1968:94. Innebörden av ordet åtgärder torde inte kräva någonsärskild förklaring. Med uttrycket mera betydande avses att markera att kravetpå dokumentation inte gäller samtliga åtgärder som kan förekomma vid vården,utan endast de åtgärder som är mera avgörande för resultatet av vården. Enligt fjärde punkten skall patientjournalen innehållaväsentliga uppgifter om de åtgärder som vidtagits och planerats. Ocksåbeträffande dessa åtgärder gäller, att endast de väsentliga uppgifterna behöverdokumenteras. I punkten fem föreskrivs att patientjournalen skallinnehålla uppgifter om vem som har gjort en viss anteckning i journalen och nåranteckningen har gjorts. För det fall journalen förs av en enda person är detsjälvklart tillräckligt att denne anges på ett ställe i journalen, t.ex. översti grundhandlingen. Om det däremot är fräga om en journal som förs gemensamt avflera personer, t.ex. vid en sjukhusklinik, måste identifikationen göras så,att det klart och entydigt framgår av handlingarna vem som svarar för de olikauppgifterna i journalen. Både namn och yrke bör anges för den som svarar föruppgiften. En uppgift om namn kan dock vara tillräcklig i de fall yrket ellerbehörigheten på annat sätt framgår av omständigheterna. Detta gäller t.ex. vidanteckningar i sådana blanketter som utformats särskilt för en viss yrkesgrupp. Uppgifterna i patientjournalen skall tas in i denna så snart detkanske. Bl,a. med hänsyn till säkerheten i vården är det nödvändigt att såsker. Det finns annars risk för att uppgifter som kan vara av betydelse förvårdresultatet glöms bort eller av annan anledning aldrig dokumenteras. Ocksåpatientens rättssäkerhet kräver att journaluppgifterna tas in i journalen säsnart som möjligt. Bestämmelsen gäller alla journalhandlingar och alla slagsjournalanteckningar. Med uttrycket tas in avses både anteckningar i enjournalhandling och infogande av journalhandlingar som upprättats inomverksamheten eller som inkommit utifrån. 4 § Varje uppgift i en journalhandling som upprättas inom hälso-och sjukvården skall utformas så, att patientens integritet respekteras. Paragrafen motsvarar i sak 2 § första stycket andrameningen utredningens lagförslag. har respekten för patientens integritet i hälso-och sjukvården kommit alltmer i förgrunden i lagstiftningsarbetet. I bl.a.tillsynslagen och hälso- och sjukvårdslagen är detta en central fråga. Det ärdä självklart att också journalföringen måste bygga på denna princip. Engrundläggande förutsättning för att patientens integritet skall respekteras äratt uppgifterna i patientjournalen är korrekta. Detta räcker dock inte. Mångauppgifter i en patientjournal utformas efter en subjektiv värdering. 1984/85:189 42 Vissa av dessa uppgifter kan då uppfattas som kränkande avpatienten, även om de är riktiga i sak. Avsikten med denna paragraf är atterinra om betydelsen av att utforma uppgifterna i patientjournalen på ettsådant sått att patienten inte känner sig kränkt av dem eller att helt utelämnasådana uppgifter om de inte har betydelse för ställningstaganden i värden.Ovidkommande värdeomdömen om patienten eller hans anhöriga av allmäntnedsättande eller kränkande karaktär fär inte förekomma. Respekten för patientensintegritet förutsätter också allmänt en återhållsamhet nar det gäller uppgifterom dennes privatliv. Den kan också medföra andra begränsningar, t.ex. vadgäller användning av videoteknik i den psykiatriska vården. 5 § De journalhandlingar som upprättas inom hälso- ochsjukvärden skall vara skrivna på svenska språket, vara tydligt utformade och sålångt möjligt förståeliga för patienten. Paragrafen svarar i huvudsak mot 2 § andra stycketutredningens lagförslag. Samtliga journalhandlingar som upprättas inom hälso- ochsjukvården skall vara skrivna på svenska språket. - Av 14 § framgår attundantag från detta krav kan göras i vissa fall. - Kravet pä att anteckningar ien journalhandling skall vara skrivna pä svenska innebär dock inte att varjeord eller term i handlingen måste vara pä svenska. Möjligheterna att i allalägen använda svenska ord och uttryckssätt begränsas i viss mån av att detsvenska språket saknar exakta synonymer till olika vedertagna fackuttryck påfrämmande språk. Termer av latinsk eller annan utländsk härstamning måstedärför godtas när adekvata motsvarigheter inte finns i värt språk. Om däremotinhemska motsvarigheter finns, får inte de utländska orden eller uttryckssättenväljas. Med orden "tydligt utformade" avses handlingenstekniska utformning. Om en journalanleckning görs för hand skall skriften varatydlig och enkelt läsbar för var och en. Handskriven text skall vara tydlig ochej vedertagna förkortningar får inte förekomma i en journalhandling. Kravet pä tydlighet gäller även olika former av avtryck,avskrifter och kopior. Med uttrycket "så långt möjligt föreståeliga förpatienten" avses innehållet och dess språkliga utformning. Alla patienterhar inte samma förutsättningar att förstå innebörden av en journalanteckning.Det är därför av största vikt, att den som svarar för anteckningen lägger sigvinn om att utforma den enkelt och lättförståeligt. Omständliga och svårtydda anteckningarkan leda till missförstånd och felbedömningar i värden. Svåra och främmande ordbör så långt möjligt undvikas. Jargong och liknande uttryckssätt kan inteaccepteras. Korta meningar bör eftersträvas. En patientjournal är ju inteavsedd för endast vårdpersonalen utan även för patienten, tillsynsmyndigheten, ,domstolar etc. Kravet pä förståelighet gäller främst skrivnajournalhandlingar. 1984/85:189 43 röntgenbilder, EKG-remsor etc. kräver särskilda kunskaperoch erfarenheter för att tolkas och förstås ligger i sakens natur. Det år att märka att kraven på journalhandlingar i dennaparagraf avser endast de handlingar som upprättas inom hälso- och sjukvården.Med den valda definitionen på patientjournal förekommer inte sällan i dennaockså journalhandlingar som har upprättats utanför hälso- och sjukvärden, t.ex.av en försäkringskassa. Eftersom den som upprättar dessa handlingar inteomfattas av skyldigheten i denna lag att föra patientjournal är det intemöjligt att tillämpa kraven på journalhandling även på sådana handlingar. Densom upprättar en sådan handling är ju inte heller alltid medveten om atthandlingen kommer att tas in i en patientjournal. 6§ Varje journaihandling skall hanleras och förvaras sä,att den som är obehörig inte fär tillgång till den. Om en journalhandling eller en avskrift eller kopia avhandlingen har lämnats till någon, skall det antecknas i patientjournalen vemsom har fått handlingen, avskriften eller kopian och när denna har utlämnats. Paragrafen motsvarar med vissa tillägg 9 § utredningenslagförslag. I detta stycke behandlas vad som iblandbenämns inre sekretess, dvs. frågor som rör rutinerna för användningen av enpatientjournal inom den verksamhet där patientjournalen förvaras. Föreskriftenavser både det fallet dä journalen upprättats inom verksamheten, ingivits diteller inlånats. Vid värden av en patient på t.ex. en klinik är det endast enbegränsad del av personalen som i sitt arbete behöver fillgång fill patientensjournal. Respekten för patientens integritet kräver att ingen utanför dennakrets får tillgång till journalen. Läsning i en patientjournal av rennyfikenhet kan aldrig godtas. Det ankommer på den som svarar för verksamhetenatt se till att sådana rutiner tillämpas, att endast den som behöver journaleni sitt arbete har tillgång till den. Bestämmelsen har utformats med 51 § andrastycket socialtjänstlagen (1980:620) som förebild. I socialtjänstlagen omnämnsuttryckligen endast handlingarnas förvaring. Det säger sig självt att samma restriktivitetoch varsamhet i hanteringen måste gälla även när handlingarna används i detdagliga arbetet. För att detta förhållande klart skall framgå, talas i den nuföreslagna bestämmelsen om både hantering och förvaring. Bestämmelsen i detta stycke innebär att en journalhandlingsom lämnas obevakad skall förvaras inlåst i en journalvagn, arkivskåp eller pålikvärdigt sätt. ADB-system måste förses med någon form av individuellbehörighetskontroll och andra säkerhetsspärrar, t.ex. terminallåsning. Av 13 § framgår att en patientjournal påansökan i vissa fall skall förstöras helt eller delvis. Enligt hittillsgällande bestämmelser kan endast de handlingar förstöras som förvaras inom hälso-och sjukvården. Den nu föreslagna lydelsen av 13 § har inte någon sådanbegränsning. Tanken är att även handlingar utanför hälso- och sjukvården skallkunna förstöras, t.ex. en kopia av en journalhandling som förvaras hos endomstol Prop.1984/85:189 44 eller en försäkringskassa. Avsikten med bestämmelsen idetta stycke är att förbättra möjligheterna att spåra sådana handlingar. Var och en som lämnar ut en journalhandling eller en kopiaeller avskrift av handlingen är skyldig att anteckna i patientjournalen vem somhar fått handlingen, kopian eller avskriften och när denna har lämnats ut.Innan en journalhandling lämnas ut. skall givetvis prövas om utlämnande kan skeenligt sekretesslagen eller tillsynslagen. I tryckfrihetsförordningen finnsbestämmelser om vad som gäller vid utlämnande av allmänna handlingar, bl.a omanonymitetsskydd (2 kap. 14 § tredje stycket). Sekretessen för uppgifter i enjournalhandling torde dock innebära, att den som begär att få ta del av ensådan handling endast undantagsvis kan ha rätt till anonymitet. Som framgår av bestämmelsens ordalydelse gäller den intedet fallet då en kopia eller avskrift i sin tur kopieras eller skrivs av. Att idessa fall kräva att en anteckning härom görs på den kopierade eller avskrivnahandlingen skulle föra för långt. Detta förfarande torde också förekomma endastundantagsvis. I de fall det finns behov av en kopia eller avskrift bör dennagöras från originalhandlingen. 7 § Uppgifter i en journalhandling får inte utplånas ellergöras oläsliga i andra fall än som avses i 13 §. Vid rättelse av en felaktighetskall det anges när rättelsen har skett och vem som har företagit den. Paragrafen motsvarar 10 § utredningens lagförslag. Föreskriften samma krav på hur rättelser skallutföras kommer att gälla för både den enskilda och allmänna hälso- ochsjukvärden. Kravet innebär bl.a. att en rättelse i en journalhandling alltidmåste göras så, att den ursprungliga texten klart framgår också efterrättelsen. Det är således inte tillåtet att utplåna den ursprungliga texten.För konventionella handlingar innebär detta att fullständig överstrykning,målning eller radering inte är tillåten. För olika tekniska medier fårjämförbara ingrepp pä mekanisk eller elektronisk väg inte företas. Bestämmelsen skall tolkas mot bakgrund avtryckfrihetsförordningen och den rättspraxis som utvecklats i anslutning tilldenna. Frågan när en handling skall anses upprättad kommer således attaktualiseras även i den privata hälso- och sjukvården. För de vanligakorrigeringarna av skrivfel, som upptäcks vid genomläsning av texten, ansesdärvid gälla att sådana rättelser kan utföras fritt under förutsättning atträttelsen har ett faktiskt och tidsmässigt samband med själva utskriften. För de patientjournaler som förs med hjälp av ADB-teknikkan prakfiska problem uppkomma vid rättelse av uppgifter i journalen. Försådana journaler gäller dessutom bestämmelserna om rättelse i 8 § datalagen(1973:289). I dessa fall bör en rättelse i dataregistret ske enligt 8 §datalagen som den vidtagna rättelsen och ursprungstexten manuelltantecknas i en särskild handling. I registret görs en hänvisning till dennahandling. 1984/85:189 45 På detta sätt kan man i varje enskilt fall fä reda pävilka uppgifter som finns och har funnits i patientjournalen. 8 S En journalhandling skall bevaras till dess minst treår har förflutit efter det den sista uppgiften fördes in i den. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fär föreskriva att bevarandetiden skall vara för vissa journalhandlingar. Om arkivvård av patientjournaler i det allmännasverksamhet finns det särskilda bestämmelser. Paragrafen motsvarar i huvudsak 8 § utredningens lagförslag.En möjlighet att förlänga bevarandetiden från tre till för vissajournalhandlingar har införts. Den minsta tid en patientjournal skallbevaras har satts till . Reglerna om preskription vid skadeståndsanspråkfrån en patient samt tillsyns- och ansvarsärenden innebär inte sällan behov avhandlingar som är äldre än tre är. Regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer bemyndigas därför att meddela föreskrifter om vilka handligarsom skall omfattas av en längre bevarandetid. Denna tid har i paragrafen sattstill minst tio är. Längre bevarandetider kan vara föreskrivna i andra lagar.11.ex. 3 § tredje stycket lagen (1984:1140) om insemination föreskrivs attuppgifter om spermagivare skall antecknas i en särskild journal, som skallbevaras i minst 70 är. Bestämmelsen i andra stycket erinrar om att delandstingskommunala huvudmännen i övrigt själva får besluta om bevarande ochgallring av de egna journalarkiven. Det är således huvudmannen som har attfatta beslut om gallring. Detta framgår av hänvisningen i 12 § hälso- ochsjukvårdslagen till 3 kap. 10 § tredje stycket kommunallagen (1977:179) och denfortsatta hänvisningen där till 2 kap. 27 § samma lag. Bestämmelsen i förstastycket förhindrar gallring av journalhandlingar som innehåller anteckningarsom är yngre än tre resp. , men ger för tiden därefter huvudmännenmöjlighet till gallring i pågående journaler av material som saknar långsiktigtvärde -s.k plockgallring - enligt de principer som kan komma att anges irekommendationer till sjukvårdshuvudmännen. Skyldighet att föra patientjournal 9 § Skyldig alt föra patientjournal är 1. den som enligtlagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom halso-och sjukvården m.m.har legitimation eller särskilt förordnande att utöva visst yrke. 2. den som, utanatt ha legitimation för yrket, är verksam som logoped. psykolog eller psykoterapeutinom den allmänna hälso- och sjukvården eller inom den enskilda hälso- ochsjukvärden som biträde ät legitimerad yrkesutövare. 1984/85:189 46 3. den som år verksam som arbetsterapeut, kurator ellersjukhusfysiker i den allmänna hälso- och sjukvården. Var och en som för patientjournal svarar för sina uppgifteri journalen. Paragrafens första stycke motsvarar i allt väsentligt 3 stycket punkterna 1-3 utredningens lagförslag. Andra stycket saknarmotsvarighet i utredningens lagförslag. Skyldigheten att föra patientjournal harbegränsats till dem som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen. Av 1 §tillsynslagen framgår vilka som hör till denna personal. Skyldigheten att förajournal gäller dock inte all hälso- och sjukvårdspersonal utan endast dem somhar mera centrala och självständiga uppgifter inom vården, I första hand gällerskyldigheten samtliga yrkesutövare som har legitimation för sitt yrke.Bestämmelser om legitimation finns f,n. för barnmorskor, glasögonoptiker, logopeder,läkare, psykologer, psykoterapeuier, sjukgymnaster, sjuksköterskor och tandläkare.Till denna grupp av journalföringsskyldiga hänförs också de som enligt lagen(1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m harsärskilt förordnande att utöva visst yrke. Sådana förordnanden kan ges förbarnmorskor, läkare och tandläkare. Så år t.ex. samtliga läkare och tandläkareunder s.k. allmäntjänstgöring förordnade på detta sått. Inom både den allmänna och enskilda hälso- och sjukvårdenförekommer det att yrkesutövare arbetar som logoped, psykolog eller psykoterapeututan att ha legitimation för yrket. Också dessa yrkesutövare räknas till hälso-och sjukvårdspersonal; inom den enskilda hälso- och sjukvården dock endastunder förutsättning att de biträder en legitimerad yrkesutövare i vården. Dettaframgår av 1 § tillsynslagen. Av bestämmelsen i punkten 2 framgår att ocksådessa är skyldiga att föra patientjournal. Den som självständigt verkar som logoped,psykolog eller psykoterapeut inom enskild hälso- och sjukvård utan att ha legitimationför yrket tillhör inte hälso- och sjukvårdspersonalen och omfattas följaktligeninte heller av tillsynslagens bestämmelsev. För dessa yrkesutövares verksamhetgäller lagen (1960:409) om förbud i vissa fall mot verksamhet på hälso- och sjukvårdensområde (den s.k. kvacksalveri-lagen). Det finns självfallet inte någonanledning att ålägga dessa skyldighet att föra journal. Till de journalföringspliktiga har förts ävenarbetsterapeuter, kuratorer och sjukhusfysiker som är verksamma inom denallmänna hälso- och sjukvården. Som framgår av den allmänna motiveringenhar del av främst kostnadsskäl inte varit möjligt att ålägga dem som förjournal skyldighet att signera sina journalanleckningar. I stället har i dettastycke tagits in en uttrycklig erinran om alt den som för journal också svararför sina uppgifter i den. 1984/85:189 47 Skyldighet att utfärda intyg om vården 10 S Den som enligt 9 ii år skyldig att föra patientjournal,skall på begäran av patienten utfärda intyg om vården. Paragrafen saknar motsvarighet i utredningens lagförslag. I allmänna läkarinstruktionen (1963:341) finns enbestämmelse om överläkares skyldighet att utfärda intyg om värden. Enligt 10 §punkten 5 är sådana läkare skyldiga att på begäran av den som har varit inlagenpå sjukhus avgiftsfritt utfärda intyg om orsaken till intagningen, om liden förintagningen och för utskrivning. I denna paragraf har skyldigheten att utfärda intyg påpatientens begäran utvidgats till att gälla samtliga de vrkesutövare som i sinverksamhet ar skyldiga att föra patientjournal. I praktiken torde dock intygsgivningenbegränsas till i huvudsak läkare och tandläkare. I intyget skall lämnas deuppgifter om undersökningen, vården och behandlingen som behövs för det avpatienten begärda ändamålet. Vilka uppgifter som skall lämnas, torde iflertalet fall vara lätt att avgöra för den som skall utfärda intyget. Ofta ärdet fräga om intyg till försäkringskassa, försäkringsbolag, domstol etc. Ibestämmelsen regleras inte frågan om vilka avgifter som får tas ut för intyg.Den reglerar inte heller frågan om myndigheters rått att inhämta intyg. Vadgäller sistnämnda fråga bör. liksom , myndigheternas inhämtande avuppgifter från hälso- och sjukvården regleras i berörda lagar och förordningar.Sådana föreskrifter finns t.ex. i 5 § allmänna läkarinstruktionen. Offentlighet och sekretess m.m. 11 § Om rätten att ta del av journalhandlingar idet allmännas verksamhet finns bestämmelser i tryckfrihetsförordningen och sekretesslagen (1980:100). Paragrafen motsvarar med ett redaktionellt tillägg 5 §utredningens lagförslag. Bestämmelsen i paragrafen har flyttats hit från 9 S förstastycket tillsynslagen. Bestämmelser om offentlighet och sekretess förjournalhandlingar i det allmännas verksamhet - främst den landstiiigskommunala hälso-och sjukvården - finns inte i denna lag, utan i tryckfrihetsförordningen ochsekretesslagen. Bestämmelsen i denna paragraf är endast en hanvisning tilldessa lagar. 12 § En journalhandling inom enskild hälso- ochsjukvård skall på begäran av patienten genast eller tillhandahållas honom för läsning eller avskrivning på stället eller i avskrift eller kopia, om inte annat följerav 6S andra stycket eller 6aS första stycket lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. Frågor om utlämnande av en journalhandling enligt förstastycket prövas av den som ar ansvarig för patientjournalen. .Anser denne attjournalhandlingen eller någon del av den inte bör lämnas ut, skall han genastmed eget 1984/85:189 48 yttrande överlämna frågan till förprövning.