prop · G80379 · 1984-12-31 00:00:00 — Tandvården skall i första hand avse akuttandvård ide fall då patienten vistas än på institutionen. Avservistelsen bör ansvaret gälla en fullständig tandvård. Utredningenhar vidare uttalat att tandvården bör kunna tillhandahållas antingen inomfolktandvårdens ram eller genora avtal med privatpraktiserande tandläkare. Utredningen om sjukhustandvårdens omfattning,inriktning och arbetsuppgifter har instämt i TU 78:s förslag särat angivit atttill sjukhustandvårdens patientgmpper i första hand bör hänföras inneliggandepatienter vid landstingens sjukhus. I denna gmpp bör även ingå bl.a. patientervid enskilda vårdhera, i herasjukvården särat vid kriminalvårdens anstalter. Så gott som samtliga reraissinstanser hartillstyrkt såväl TU 78:s förslag som förslagen från utredningen omsjukhustandvårdens omfattning, inriktning och arbetsuppgifter. Det finns inte något lagstadgat ansvar förlandstingen att ombesörja tandvård för dem sora vistas vid landstingens egnavårdinrättningar. I propositionen (1973:45) raed förslag ora allraäntandvårdsförsäkring m.m. framhöll dock föredragande statsrådet att det bordeankomma på landstingen att erbjuda tandvård på sina vårdinstitutioner förlångtidssjuka och handikappade. Åven i övrigt borde den ansvarige huvudmannenför olika institutioner tillse att tandvård i större utsträckning än som då varfaUet erbjöds de patienter sora vistades på institutionema. Landstingen har byggt ut sin sjukhustandvård ivarierande grad och på olika sätt. Ett tiotal landsting har organiseratsjukhustandvården som en särskild vårdgren inom folktandvårdensdistriktstandvård och ungefär lika många planerar en sådan lösning. Många vårdinstitutionerhar egen tandklinik. Trots den utbyggnad av sjukhustandvården som harskett föreligger fortfarande brister. Det finns en breduppslutning kring att sjukhustandvården byggs ut så att den täcker tandvårdsbehovenhos de patienter sora vårdas vid landstingens vårdinrättningar. Tillvårdinrättningar i detta sararaanhang hör även landstingsinstitutioner sominackorderingshera och elevhem. Jag anser att vården som i huvudsak börges av folktandvårdens egen personal. vården utförs av privatpraktiserandetandläkare bör ett vårdavtal slutas, där sådana frågor som revisionsintervall,vårdens inriktning m.m. regleras. I samband med att ett förändrat ersättningssystemprövas för tandvården kommer frågan om ett lagfäst ansvar för landstingen försjukhustandvården atl behandlas. Landstingen har vårdavtal raed flertalet enskildavårdhera. Landstingen bör raedverka till att lösa tandvårdsfrågan även viddessa. 1984/85:79 40 Det finns en rad institutioner där primärkorarauneneller olika kommunalförbund är huvudman för verksamheten. I dessa fall bördenne svara för att de som vistas vid institutionen komraer i kontakt raedtandvården. Denna fråga bör lösas i saraverkan raed landstingen. Jag harbehandlat den uppsökande verksaraheten för äldre under avsnittet ora kraven påtandvården (5). Probleraen är raångskiftande och kräver oftaindividuella lösningar. Stora krav ställs på tandhälsovård. I den mån patienternabehöver hjälp med den dagliga munvården sköts den normalt av den ordinarievårdpersonalen. Det är väsentligt att insatsema bUr väl avvägda med hänsyn tillpatientens fömtsättningar samt samordnade med den medicinska vården ocheventuella övriga vård- eller rehabiliteringsinsatser. Olika organisatoriska lösningar kan bU aktuellaberoende på lokala förhållanden. Varje landsting svarar för att tandvården fåren lämplig inriktning och ambitionsnivå, t.ex. genom att vårdprogram utarbetasför ohka patientgmpper. Ansvaret för tandvården vid kriminalvårdensanstalter ligger hos kriminalvårdsverket. Tandvården bedrivs dels somakuttandvård, dels som kompletterande tandvård om verkställighetstidens längdgör detta möjligt. I regel ges inte korapletterande tandvård ora strafftiden ärkortare än sex raånader. Tandvården ombesörjs dels av privatpraktiserandetandläkare, dels genom folktandvårdens försorg. Genom att tiUgången påtandläkare har ökat har tandvårdssituationen förbättrats vid anstalterna. Tandvårdsbehovet är ofta mycket stort hos deintagna. Särskilt gäller detta narkotikamissbmkama. Från allraänrehabiliteringssynpunkt är det väsentligt att tandvårdsbehoven tillgodoses förde intagna. bör även fortsättningsvis haansvaret för tandvården vid anstalterna. Landstingen bör kunna medverka tillatt ge anstalterna tandvårdsservice, bl.a. för att undvika dubbelorganisationoch för att resursema skall kunna utnyttjas så effektivt som möjUgt. Jag kommeri nästa avsnitt att behandla frågan om tandvård för patienter som harallvarliga snuttsamma sjukdoraar. Landstingens ansvar för de vuxna psykisktutvecklingsstörda innefattar även ett ansvar för att tandvård kan erhållas. 1övrigt regleras frågor som rör omsorgerna om denna gmpp i omsorgslagen (1967:940)och omsorgsstadgan (1968:146). F.n. bereds de förslag sora lagts frara avorasorgskommittén i betänkandet (SOU 1981:26) Omsorger om vissa handikappadeinom en särskUd arbetsgmpp. Regeringen räknar raed att lägga frara enproposition raed anledning av orasorgskommitténs och arbetsgmppens förslagunder . Frågan ora vårdansvaret för de barn och ungdoraarsom vistas vid landstingens vårdinrättningar har jag behandlat under avsnittetora barn- och ungdomstandvården. Fråganom patientavgifter behandlas inte i denna lagrådsremiss. Prop.1984/85:79 41 7.1.2.4Tandvården för vissa handikappade m.fl. föreslår att landstingen skall svara förtandvård åt de vuxna handikappade som har svårt att få tandvård på vanligtsätt. Det bör överlåtas åt landstingen att avgränsa de gmpper det är fråga ora.Varje landsting bör också bestäraraa takten i utbyggnaden inora ramen för depraktiska och ekonomiska möjligheterna. Som riktmärke anger utredningen attutbyggnaden bör vara klar . Landstingen bör själva finnaformerna för hur handikapptandvården organisatoriskt, administrativt ochpraktiskt skall genomföras. Enligt utredningen om sjukhustandvårdensomfattning, inriktning och arbetsuppgifter finns en grupp personer som på grundav sjukdom eller handikapp kräver sjukhustandvårdens resurser. Endast i de falldå allraäntandvården inte kan orahänderta en patient skall sjukhustandvårdensresurser tas i anspråk. Exerapel ges på sådana personer sora på gmnd avsjukdora eller handikapp kan kräva sjukhustandvård, t.ex. personer påprimärkomraunala serviceinrättningar, från långvården utskrivna patienter,heraraaboende psykiskt utvecklingsstörda, alkohol- och narkotikaberoendepatienter, vissa svårbehandlade patienter. Remissinstanserna är i princip positiva till såvälTU78:s förslag sora förslagen från utredningen om sjukhustandvårdensomfattning, inriktning och arbetsuppgifter. Vissa remissinstanser betonar atttandvården i så stor utsträckning sora raöjligt bör ske inoraallraäntandvården. och handikapporganisationernatillstyrker att landstingen får ett lagstadgat ansvar för de handikappadestandvård raen är tveksamma till TU 78:s förslag i övrigt. Bl.a. ansesinnebörden av landstingens ansvar oklar. Utredningen har inte givit någrariktUnjer tiU landstingen om hur ansvaret skall fullgöras organisatoriskt,administrativt och praktiskt. Det finns ingen bindande tidsplan. Vidare böralla tandläkarmottagningar vara tillgängliga för människor medfunktionshinder. Några remissinstanser konstaterar att tandvårdenför missbmkare inte har berörts. Inom folktandvården har man tagitbetydelsefulla initiativ för att tUlgodose de angelägna tandvårdsbehoven hoshandikappade patienter och patienter raed särskilda tandvårdsbehov. Det harsuccessivt byggts upp resurser för att tillgodose dessa behov. En enkät sorautförts av en arbetsgmpp inora visar dock att nuvarande insatser,möjligen raed något undantag, inte räcker för att tillgodose behoven.Undersökningen visar också att stora skillnader föreligger raellan landstingenbåde när det gäller den nuvarande nivån och planerna för den framtidautbyggnaden. Ytterligare insatser behöver följaktligen göras för att dehandikappade skall få en tandvård på samraa villkor som den övrigabefolkningen. Utgångspu akten bör för handikappade patienter varaatt de som alla andra vuxna medborgare omfattas av den allmännatandvårdsförsäkringen samt landstingens övergripande ansvar att erbjuda en godtandvård åt alla inom 1984/85:79 42 landstingsområdet.För vissa handikappgmpper kan dock erfordras en särskild anpassning avlokalerna eller särskild utmstning för att de skall k'-nna få vård. Det kanockså vara så att personalen behöver särskilda ku.iskaper och erfarenheter föratt behandla patienterna. I dessa fall bör - i \et med vad föredragandestatsrådet konstaterade i propositionen ora ta -.dvårdsförsäkringen - ankommapå landstingen att erbjuda tandvård. 1 den mån vården utförs av en privatvårdgivare bör ett vårdavtal slutas. Liksom beträffande sjukhustandvården börfrågan ora ett lagfäst ansvar för landstingen att svara för visshandikapptandvård behandlas i samband med att ett nytt ersättningssystem prövasför tandvården. För vissa av dessa patientgmpper är det önskvärtatt landstingen aktivt söker upp patienterna. De patientgmpper som är aktuella i detta sammanhangkan huvudsakligen indelas i följande kategorier: Patienter vilkas handikapp medför behov av tandvårdslokaler som är såinredda och så utmstade att patienterna vid behov kan behandlas i t.ex.mllstol. Hit hör bl.a. de rörelsehindrade med rörelsehinder i benen. Patienter som är beroende av tänderna som gripverktyg och som intesjälva kan sköta sin munhygien. Hit hör t.ex. rörelsehindrade som är förlamadei armarna. Patienter som är svårbehandlade, t.ex. genom okontrollerade muskelrörelser.Hit hör t.ex. patienter med skador i centrala nervsystemet, många psykisktsjuka eller utveckUngsstörda. Dessa patienter måste ofta behandlas undernarkos. Patienter, t.ex. barndorasdöva och vuxendöva, som inte kan kommunicerapå vanligt sätt med tandvårdspersonalen. Patienter som i tandvården kan sprida allvarliga smittsamraa sjukdoraar,i första hand bepatit B (eller närbesläktade forraer). Till denna gmpp kanbl.a. personer höra sora raissbrukar narkotika. Samtliga dessa patientgrupper kan i vissutsträckning behandlas i distriktstandvården. Det är angeläget att detvårdbehov som finns hos patienterna i möjligaste mån kan tillgodoses inomdistriktstandvården. Det är väsentiigt att tandläkarna i distriktstandvårdenfår erforderlig handledning och erforderliga kunskaper. Ofta kan en handikappanpassning av lokaler ochutrustning ske med relativt små medel. Enligt byggnadsstadgan så skall dennatyp av lokaler - oavsett ora verksaraheten bedrivs i offentUg eller privatregi - vid ny-och ombyggnation handikappanpassas. Vid ombyggnation får dockdessa krav vägas mot bl.a. kravet på att kostnaderna inte får bli oskäliga. har utarbetat förslag tilltandhälsovårdsmtiner för handikappade vuxna och patienter inom åldringsvården. har för sin planeringgjort en särskild inventering av tandvårdsbehoven för att kunna dimensioneratandvården för de patientgmpper som har särskilda tandvårdsbehov eUer omfattasav sj ukhustandvården. Prop.1984/85:79 43 Mittförslag: 1 folktandvården skall det finnas den personal som behövs för attmeddela en god tandvård. Regeringen får meddela föreskrifter om behörighet tilloch tiUsättning av tjänster. Regeringen får överlåta på attmeddela sådana föreskrifter. TU78:s förslag: Utredningen har inte särskilt behandlat denna fråga. Remissinstansema:Remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan. Skälenför mitt förslag: Liksom för övrig hälso- och sjukvård är tillgången till enkvalificerad personal en nödvändig fömtsättning för att skall kunnafullgöra sitt ansvar som vårdgivare. Det bör dock ankomraa på huvudraannensjälv att bestäraraa vilken personal sora skall finnas. Personalen raåste dockalltid uppfylla de utbildnings- och andra korapetens-krav som kan finnasuppställda. Jag vUl här understryka personalens stora betydelse för vårdenskvaUtet. ansåg att betydande sarahällsekonoraiskavinster står att vinna med en mera rationell fördelning av arbetsuppgifternameUan tandläkare och andra yrkesgmpper inora tandvården. Jag delar dennauppfattning. Tandläkarnas arbete bör i så stor utsträckning som möjligt avsesådana arbetsuppgifter som kan utföras endast av tandläkare. Inom den förebyggandetandvården kan raånga arbetsuppgifter med fördel utföras även av personal raedannan utbildning. I likhet raed utredningen anser jag att sådanaarbetsuppgifter ora raöjligt bör läggas på tandhygienister eller tandsköterskor. Sodalstyrelsen betonar i sitt reraissyttrande atttandvårdsresurserna måste fördelas och inriktas så att förebyggande vårdsnarast möjligt kan erbjudas aUa vuxna. Möjligheterna till detta ökar enligtstyrelsen om planeringen av vården i högre grad än f.n. utgår från deförebyggande insatser som tandhygienister och tandsköterskor kan utföra.Styrelsen avser att beakta detta vid det fortsatta arbetet med att utarbetaunderlag för vårdprogram (behandUngsprogram). Intressanta erfarenheter kan hämtas från bl.a.Stockholms läns landsting, där arbetsuppgifter inom tandregleringsvårdendelegerats från tandläkare till specialutbildade tandsköterskor. Jag vill här också något beröra frågan oraeftemtbildningen av tandvårdspersonalen. Kunskaperna ora tandsjukdoraarna ochom hur de förebyggs finns inom tandvården. Där finns också kunskaper om hurinformation, instmktion och undervisning bör bedrivas för att positivt påverkapatienterna. Kunskaperna har dock otillräcklig spridning. Undervisning avtandvårdspersonalen i dessa frågor bör därför prioriteras högt ieftemtbildningen . 1984/85:79 44 Information till och undervisning av invandrare kaninnebära särskilda problera, inte bara på gmnd av språksvårigheter utan ocksåtill följd av skilda bakgrundskunskaper och olika kulturell bakgrund. Åvendessa frågor kan behöva ägnas särskild uppmärksamhet i utbildningen avtandvårdspersonalen. Lokalt kan samarbete tas upp medinvandrarorganisationerna i syfte att få deras medverkan vid utformningen avinformationen och undervisningen. Med hänsyn till tandvårdsverksamhetens art harsärskilda bestämmelser StäUts upp för behörighet tiU och tillsättning av vissatjänster hos folktandvården. Sådana bestämraelser finns intagna ifolktandvårdskungörelsen. Liksom för övrig hälso- och sjukvård anser jag attdet även hädanefter kan finnas ett behov av sådana bestämmelser förfolktandvården. Föreskrifterna bör meddelas av regeringen. Regeringen bör fåöverlåta på att meddela sådana föreskrifter. Frågor orabehörighetsregleringen behandlas vidare under avsnittet ora tandhygienistemasställning (10). 7.3Ledning och organisation av folktandvården Mittförslag: Ledningen av folktandvården skall utövas av en tandvårdsnämnd. -Landstingen får tillsätta en särskild tandvårdsnämnd eller uppdra åt annannämnd att vara tandvårdsnämnd. Landstingen avgör själva hur verksamheten iövrigt skall organiseras. TU78:s förslag: Utredningens förslag överensstäraraer raed mitt förslag. Remissinstanserna:De flesta remissinstanserna har ställt sig bakom TU 78:s förslag. Skälenför mitt förslag: Enligt folktandvårdslagen utövas ledningen av folktandvårdeninom varje landsting av en tandvårdsnämnd. Det står fritt atttillsätta en särskild tandvårdsnämnd eller att uppdra åt en annan nämnd attvara tandvårdsnämnd. Om inte har tillsatt en särskildtandvårdsnämnd eller uppdragit åt en annan nämnd att vara tandvårdsnämnd bUrhälso- och sjukvårdsnämnden (sjukvårdsstyrelsen) automatiskt tandvårdsnämnd. Med den nya hälso- och sjukvårdslagen har hälso-och sjukvården i väsentliga avseenden fått en ny form för reglering och en nyinriktning som ställer ökade krav på den poUtiska ledningen. Den reformering avtandvården som jag nu föreslår kommer att leda till liknande krav för tandvårdensdel. Jag delar därför utredningens och remissinstansernas uppfattning att detfinns skäl som talar för att tandvården bör ledas av en särskildtandvårdsnämnd. bör dock ha möjlighet att uppdra åt någon annannärand, t.ex. hälso-och sjukvårdsnäranden, att vara tandvårdsnämnd. Regeringen avser att föreläggariksdagen en proposition med förslag till en lag om lokala och särskilda organi landstingen. propositionkoraraer frågan ora landstingens raöjlighet att inrätta sådana organ under iprincip alla centrala nämnder att behandlas. Därför framläggs inte någraförslag i denna lagrådsremiss. När det gäller organisationen av verksamheten iövrigt skiftar förutsättningarna från landsting till landsting. Särskiltmellan tätbefolkade delar av landet och utpräglade glesbygder finns det storaskillnader. En modell för organisation av tandvården är när en tandvårdskliniktillsammans med de privata vårdgivarna får ansvaret för tandvården förbefolkningen inom ett avgränsat geografiskt område. Denna modell har visat sigsärskilt ändamålsenlig inom områden där befolkningen bor och arbetar på istort sett samraa ort. Det är viktigt att tandvården organiseras på ettsådant sätt att kontinuiteten i vården kan upprätthållas. Tandvårdspersonalenbör ha möjlighet att följa patienten över åren ocb på detta sätt komma attkänna ett ansvar för patientens tandhälsa . En sådan utveckling underlättas av atttandvårdsmottagningarna får ett ökat ansvar för att fortlöpande följabehandlingstider och behandlingsresultat och för att dessa bedöms iförhållande till resurstillgången. Eftersom nya vårdbehov i huvudsak raåstetillgodoses genom omfördelning av befintliga resurser behövervårdorganisationen och arbetsformerna kunna anpassas och vidareutvecklas föratt möta dessa nya behov. Enligt min uppfattning är det tandvårdshuvudraännensjälva sora bäst kan bedöma hur de lokala förhållandena påverkar organisationenav verksamheten. Jag kan därför ansluta raig till utredningens ochremissinstansernas uppfattning att tandvårdshuvudmannen själv bör fåbestäraraa hur folktandvården skall organiseras i . Olika organisationsformer bör beskrivas ochvärderas och kunskapen om resultaten delges huvudmännen och de privatavårdgivarna. Detta är en uppgift för bl.a. . börverka för att prestations-och redovisningssystemen utformas så att de raedgerjäraförelser i effektivi-tetshänssende meUan oUka verksamheter. I bilaga 6 tillbetänkandet Tandvården finns några modeller och förslag tillorganisation av tandvården. Modellerna är flexibla och kan således anpassastill lokala förutsättningar. 8Planering och samverkan i tandvården Mittförslag: skall ha ett ansvar för planeringen av all tandvård ikomraunen. Planeringen skaU ske med utgångspunkt i befolkningens behov avtandvård och statsmakternas övergripande prioriteringar. I planeringen ochutvecklingen av tandvården skall samverka med berördasamhällsorgan, organisationer och enskUda. 1984/85:79 46 TU78:s förslag: Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Beträffande den närmare utformningen av planeringenhar föreslagit, att skall upprätta en tandvårdsplan somomfattar all tandvård inora landstingsorarådet, dvs. både den tandvård soralandstinget ombesörjer i egen regi och den som de privata vårdgivama svararför. Planen, som skall fastställas av , bör ses över minst varttredje år. Utredningen betonar vikten av att tandvårdsplanenutforraas i saraverkan med statliga organ, primärkommuner och privatavårdgivare. När det gäller formerna för samverkan raellan och deprivat verksamma tandläkarna föreslår utredningen bl.a. att samverkansavtalingås. Remissinstanserna:Reraissinstansema har i huvudsak tillstyrkt förslagen. Skälenför mitt förslag: I propositionen ora HSL betonades särskilt vikten avplanering och saraverkan i hälso- och sjukvården. Av 7 § denna lag fraragår attansvaret för planeringen åvUar . Planeringen skall avse inte endastden egna verksaraheten utan även den hälso- och sjukvård som bedrivs av andravårdgivare. Betydelsen av saraverkan raed sarahällsorgan, organisationer ochenskilda i planeringen har koramit till uttryck i 8 § i hälso-ochsjukvårdslagen. I propositionen om HSL framhåller föredraganden attplaneringen bör utgå från människornas samlade behov av hälso- och sjukvård ochfrån statsmakternas övergripande prioriteringar. Jag delar utredningens ochremissinstansernas uppfattning att dessa principer för planeringen bör gällaockså tandvården. Vi befinner oss i en besvärligekonoraisk situation, sora dessutora kan förväntas bestå . 1detta läge är det av största vikt att sarahällets resurser används på etteffektivt sätt. En väl utformad planering måste bl.a. syfta till att använda detillgängliga resurserna på ett sådant sätt att de kommer till största möjUganytta. En samlad planering av hela tandvården inomlandstinget, dvs. en planering sora avser både den landstingskoraraunala ochden privata tandvården har korarait igång i flera landsting. Med hänsyn tillbehovet av en väl sararaanhållen och fungerande tandvård delar jag TU 78:s ochremissinstansernas uppfattning att det är nödvändigt raed ensamlad planering av all tandvård inora landstingsområdet. Planeringen skallsåledes innefatta även den vård som ges av privata vårdgivare - oavsett omdessa är anslutna till tandvårdsförsäkringen eller inte. Ansvaret för dennaplanering måste med nödvändighet ligga på landstingen. Endast de har deresurser och den överblick över verksaraheten sora krävs. I likhet raed hälso- och sjukvården bör landstingensjälva få besluta om formerna för planeringen. Det måste i princip varalandstingen själva som avgör hur detaljerade planer som skall upprättas ochvUken tid planeringen skall avse. Planeringen skall utgå från befolkningens behov avtandvård och resurserna fördelas med utgångspunkt i olika patientgruppers behovav tandvård. För att uppnå en rättvis resursfördelning kan vissa gruppers behovoch resurstilldelning kräva en särredovisning. Jag tänker här bl.a. på barn-ochungdomar, patienter vid vårdinrättningar, vissa handikappgrupper, patienter iöppen psykiatrisk vård, äldre och invandrare. Jag utgår från att komraer att isararåd med och Spri utarbeta ett underlag oratandvårdsplanernas innehåll och ora lämpligt planeringsunderlag. Flera avremissinstanserna har understrukit att ansvaret för vuxentandvården kräver attlandstingen garanteras tillgång till ett planeringsunderlag - vilket äveninnefattar uppgifter om den vård som ges av privata vårdgivare - med högkvalitet och tillräcklig detaljerings-grad. Några landsting planerar sin barn- ochungdomstandvård med utgångspunkt i upprättade programramar för definieradegrupper av barn och ungdomar. Som underlag för programramarna finns uppgifterom tandhälsotillståndet i respektive patientgrupp samt den aktuella tillgångenpå tandvårdspersonal. En sådan programstyrd planering kan vara tillämplig ävenför den vuxna befolkningen. framhåller att landstingens samverkan med deprivat verksamma tandläkarna är av största vikt. En sådan samverkan ärnödvändig för att befintliga resurser på bästa sätt skall kunna utnyttjas förde mest angelägna behoven. Utredningen föreslår att denna samverkanformaliseras genom samverkansavtal på olika nivåer. Jag anser det självklart att planering ochutveckling sker i samverkan med sarahällsorgan, organisationer och enskUda i defall dessa berörs av tandvårdsplaneringen. Samarbetsparter kan vara t.ex.handikapp- och patientorganisationer. Behovet är också stort av samarbete medsocialvården oeh annan koraraunal verksarahet, t.ex. i fråga om äldreomsorg,handikappomsorg, missbruksvård och psykiatrisk vård. Att planering och uppföljning sker i samverkan medde privata vårdgivarna och deras organisationer är en nödvändighet med hänsyntill den stora andel av tandvården som dessa svarar för. anser att dennasamverkan kan ske genom frivilliga överenskommelser, samverkansavtal, mellanfolktandvården och de privat verksamma vårdgivarna eller deras intresseorganisationer. Jaghar i avsnittet om landstingens ansvar för tandvården redovisat att jag 1984/85:79 48 anseratt det inora tandvården finns skäl att pröva formerna för samverkan raellantandvårdshuvudraännen och de privata vårdgivama samt undersöka fömtsättningamaför att genomföra ett förändrat ersättningssystem.