prop · G80390 · 1984-12-31 00:00:00 — Det innebär till enbörjan att den som är underkastad förbud inte själv får bedriva rådgivningsverksamhet.Han får således inte idka rörelse som syftar till att biträda andra i juridiskaeller ekonomiska angelägenheter. Förbudet inbegriper också den som har ettdominerande inflytande i t. ex. ett fåmansbo-lag. Denne måste nämligen antasfaktiskt handha ledningen och förvaltningen av företagets angelägenheter. Dettypiska för rådgivningsverksamhet av det slag somjag här åsyftar är att denvänder sig till allmänheten och att den betjänar klienter, vilka kan vara såvälfysiska som juridiska personer. Att verksamheten vänder sig till allmänhetenbör innebära att all rådgivningsverksamhet med utifrån kommande klienter böromfattas av förbudet. Det gäller även om rådgivaren endast har ett fåtalklienter eller kanske bara en fast klient. Förbudetbör däremot inte gälla arbete med juridiska eller ekonomiska frågor interntinom förelag, banker eller försäkringsbolag etc, dvs. arbete som inte syftar tillalt betjäna utomstående klienter. Arbetsuppgifter av detta slag kan inte ansesfalla in under rådgivningsverksamhet i egentlig mening. Iförbud att yrkesmässigt biträda annan bör också ligga att den som drabbats avförbud inte heller som anställd bör få syssla med sådan utåtriktad juridiskeller ekonomisk rådgivning som förutsätter att den som söker biträde betalarför de tjänster han får. Det gäller oavsett om ersättningen eller delar av dengår direkt till den anställde - exempelvis genom att han arbetar pä'provisionsbasis- eller till arbetsgivaren. I delta avseende skiljer sig ett rådgiyningsförbudav det slag somjag här förordar från det utvidgade näringsförbudet i konkurssom endast avser bedrivande av näringsverksamhet. Om inte rädgivningsförbudetgörs tillämpligt även pä anställningsförhållanden, kan ju förbudet lättkringgås genom att en oseriös rådgivare som meddelats förbud fortsätter sinverksamhet i ett kanske mer eller mindre fingerat anställningsförhållande påprovisionsbasis. Jaginstämmer i kommissionens bedömning att förbudet inte gärna bör avse enbart attsjälv bedriva rådgivningsverksamhet. I så fAl kunde den som ålagts förbud sökakringgå detta genom att agera i bakgrunden och för kontakterna utåt använda enannan person. Förbudet bör därför omfatta även medverkan i annansrådgivningsverksamhet. Med medverkan bör då i princip förstås, förutom biträdeät annan yrkesmässigt verksam rådgivare med exempelvis rättsutredningar ellerannat konsultarbete, även t. ex. sekreterarbiträde och andra kontorsgöromål somhar direkt anknytning till annans rådgivningsverksamhet. 1984/85:90 22 Alt förbudet ges en sä förhållandevis vidsträcktomfattning kan somjag ser det inte anses innebära någon alltför svär belastningför den som drabbas av förbudet. De praktiska fördelarna är emellertiduppenbara. Man slipper svårlösta gränsdragningsproblem och bevissvårigheter,och möjligheten att ingripa mot olika slags bulvanförhällanden ökas. Den somuppträder som bulvan i sammanhang av nu aktuellt slag kommer i allmänhet attkunna dömas för medhjälp till överträdelse av ett rådgivningsförbud. Enligt min mening talar vissa principiella skäl för attförbuden på detta område görs undantagslösa. Å andra sidan kan ett sådantförbud i vissa fall drabba omotiverat hårt. I likhet med kommissionen anser jagdet skäligt att en viss typ av rådgivningsverksamhet eller en viss anställningvid behov skall kunna undantas frän förbudet för alt inte onödigtvis försvåraden drabbades möjligheter att försörja sig. För möjligheter till sådanaundantag talar också att beslutsmyndigheten kan utforma undantaget efter omständigheternai det enskilda fallet och därmed undvika en del av de gränsdragningsproblemsom generella inskränkningar för med sig. Ett par remissinstanser har tagit upp frågan i vad mån ettmeddelat förbud mot rådgivningsverksamhet skall kunna utgöra saklig grund föruppsägning frän arbetsgivarens sida enligt lagen (1982: 80) om anställningsskydd.Huruvida sä är förhållandet måste här som eljest bero av omständigheterna idel särskilda fallet. I den mån den som meddelas rådgivningsförbud har enanställning i vilken hans uppgifter går ut på att meddela råd till allmänheteni juridiska och ekonomiska frågor kan han givelvis inte fortsätta detta arbete.Ett meddelat rådgivningsförbud torde ofta utgöra saklig grund för uppsägning.Möjligheterna till omplacering kan emellertid ha betydelse förfrågan om det ärskäligt att kräva alt arbetsgivaren bereder arbetstagaren annat arbete hos sig. Vid näringsförbud enligt KL har den längsta tiden förförbud bestämls till med möjlighet till förlängning om förbudetöverträds. Det förefaller vara en lämplig avvägning även vid förbud av dettaslag. Vid behov anser jag att förlängning bör kunna ske. Slutligen anser jag i motsats till kommissionen att manbör införa en möjlighet för domstolen alt i vissa fall medge rådgivaren enkortare frist för att avveckla eventuell rådgivningsverksamhet. I beslut omförbud bör därför kunna fastställas en senare dag från vilken förbudet skallgälla. 2.6 Verkan av förbud för advokat och kvaliiicerad revisor Mitt förslag: Ett meddelat förbud innebär alt de generellabehörighels-villkoren för att vara advokat är uppfyllda. Advokat ärskyldig att genast utträda ur . Gör han inte del skallsamfundets styrelse förordna om hans uteslutning. Beträffande kvalificeraderevisorer föreslås en liknande ordning. 1984/85:90 23 Kommissionens förslag:Saknar motsvarighet till mitt förslag. Remissinstanserna: Ingenremissinstans har direkt yttrat sig i frågan. Skälför mitt förslag: De närmare kraven för inträde i framgår av 8kap. 2 § RB. Till ledamot av samfundet får endast antas den som är svenskmedborgare, äger hemvist inom riket och fyllt samt avlagt för behörighet tilldomarämbetet föreskrivna kunskapsprov och förvärvat sådan praktisk utbildning,som föreskrivs i samfundets stadgar. Vidare krävs alt sökanden gjort sig kändför redbarhel och även i övrigt befinns lämplig att utöva advokatverksamhet.Den som är omyndig eller försatt i konkurs får inte antas till ledamot.Detsamma gäller för vissa närmare angivna befattningshavare, t. ex. lagfarendomare i allmän domstol. I 8 kap. 7 § RB behandlas de disciplinära åtgärdersom kan vidtas mot en advokat såsom erinran, varning, varning i förening medstraffavgift samt uteslutning. Advokat som i sin verksamhet uppsåtligen görorätt eller som eljest förfar oredligt skall uteslutas ur . Omen advokat inte längre uppfyller de formella behörighetsvillkoren, är han skyldigalt genast utträda ur samfundet. Om han inte gör det, skall samfundetsstyrelse besluta om hans uteslutning. Närmare bestämmelser om den disciplinäraverksamheten finns i de av regeringen fastställda stadgarna för Sverigesadvokatsamfund. Det ligger i sakens naturatt en advokat som meddelats förbud att bedriva rådgivningsverksamhet inte fårutöva advokatverksamhet förbudet gäller. Som jag strax skallåterkomma till torde man ofta kunna räkna med att den som,meddelats ettrådgivningsförbud redan har uteslutits ur samfundet. Det synes emellertidföljdriktigt att det i 8 kap. 2 § andra stycket RB, som en ytterligare diskvalificeringsgrundutöver omyndighet och konkurs, tas in att vederbörande ålagts förbud motrådgivningsverksamhet. Delta medför med hänsyn till innehållet i 8 kap. 7 §femte stycket RB att en advokat som meddelats förbud är skyldig att genast utträdaur samfundet. Gör han inte det, skall samfundets styrelse-besluta om hansuteslutning. Revisionsverksamhet får iSverige utföras av var och en. Titeln revisor är sålunda inte förbehållen någonsärskild kategori. För vissa revisionsuppdrag ställs formella krav pårevisorns kompetens, dvs. alt revisorn måste vara auktoriserad eller godkänd.Uppgiften att auktorisera eller godkänna revisorer sköts av staten genomkommerskollegium. De närmare reglerna framgår av förordningen (1973:221;omtryckt 1976:825, ändrad senast 1981:493) om auktorisering och.godkännande avrevisorer (revisorsförordningen) samt av kommerskollegiums revisorskungörelse (KFS1973:6; omtryckt 1983: 10). Utöver vissa formella krav beträffande t. ex. utbildningoch tidigare praktik krävs för auktorisation eller godkännande att vederbörandeär bosatt i riket, att han är myndig och ej i konkurs samt Prop.1984/85:90 24 atthan är känd för redbarhet och även i övrigt befinns lämplig att utövarevisionsverksamhet. Auktorisation eller godkännande som revisor gäller för entid av . Kommerskollegiumhar även tillsyn över auktoriserade eller godkända revisorers verksamhet. Dedisciplinära åtgärder som härvid kan komma i fråga enligt revisorsförordningenär upphävande av auktorisation eller godkännande samt varning. Utöver dessadisciplinära åtgärder kan upphörande av auktorisationen eller godkännandetkomma i fråga om sådant förhållande inträder beträffande en kvalificerad revisoratt han enligt bestämmelserna i revisorsförordningen ej kan auktoriseras ellergodkännas; revisorn är i sådant fall skyldig att genast anmäla förhållandeltill kommerskollegium. Ilikhet med vad jag har anfört beträffande verkan av ett förbud för en ledamotav anser jag att ett meddelat förbud bör utgöra hinder mot auktorisationeller godkännande och att, om förbud meddelas en kvalificerad revisor, dettabör medföra att auktorisationen eller godkännandet upphävs. I revisorsförordningenbör tas in föreskrifter av denna innebörd. Frågan torde få anmälas av chefenför i senare sammanhang. Tillfrågan hur en samordning bör ske mellan de disciplinära systemen för advokateroch kvalificerade revisorer och den aktuella reformen återkommer jag iföljande avsnitt. 2.7Förfarandet vid förbud och sanktioner vid överträdelse av förbud Mittförslag: Fråga om förbud mot rådgivningsverksamhet skall prövas av allmändomstol. Talan skall föras av allmän åklagare och måste väckas inom fem är fråndet att ett brott som kan föranleda förbud ägt rum. Talan mot en advokat ellerkvalificerad revisor får väckas endast efter hörande av resp.kommerskollegium. De processuellaregler som gäller för brott för vilka är stadgat fängelse i högst skalli tillämpliga delar gälla för mål om förbud. Ett meddelat förbud skall kunnahävas helt eller delvis om ändrade förhållanden eller något annat särskiltskäl gör det påkallat. Rätten skall i dom varigenom förbud ålagts kunnaförordna alt förbudet skall gälla utan hinder av att avgörandet inte har vunnitlaga kraft. Densom bryter mot ett meddelat förbud skall kunna dömas till fängelse i högst tvåär. I ringa fall skall påföljden vara böter eller fängelse . Kommissionensförslag: Överensstämmer i princip med mitt förslag med undanlag för attinterimistiskt förbud skall kunna meddelas enligt kommissionens förslag ochatt del förslaget inte reglerar frågan om samordning 1984/85:90 25 medde disciplinära systemen beträffande advokater och kvalificerade revisorer (sebetänkandet s. 106113). Remissinstanserna:De remissinstanser som har tagit upp frågan ställer sig i princip positiva tillförslaget eller lämnar det ulan erinran. ochrevisorsammanslutningarna är dock kritiska till att införa en möjlighet attkunna meddela interimistiskt förbud. motsätter sig attinterimistiskt förbud meddelas annat än i samband med dom. , kommerskollegium och revisorssammanslutningarna alt ensamordning måste ske mellan eventuell lagstiftning på området och dedisciplinära system som byggts upp för advokater och kvalificerade revisorer.Frän något håll har framförts kritik mot att ett hävande av meddelat förbudskall vara möjligt. Skälför mitt förslag: Ett förbud av det slag jag nu föreslår är på samma sätt somett näringsförbud myckel ingripande för den som drabbas. Rättssäkerhetsaspekternamåste därför rillmätas stor betydelse. I mitt förslag knyts ett förbud till attrådgivaren begått brott och är konstruerat som en särskild rättsverkan avbrott. Frågan om förbud skall åläggas kommer därför normalt att aktualiseras isamma rättegång som ansvarstalan. Broltmälsreg-lerna blir då tillämpliga påhela förfarandet. Talan om förbud bör emellertid också kunna föras särskilt. Sålångt möjligt bör enhetliga processregler tillämpas pä förbudstalan oavsett omdenna förs med ansvarstalan eller inte. De synpunkter i processuellthänseende dåvarande departementschefen framförde i lagsriftningsärendet rörandedet utvidgade näringsförbudet (prop. 1979/80:83 s. 42 ff och 50 fl bör itillämpliga delar ha aktualitet även i detta sammanhang, t. ex. när det gälleromprövning i fall då talan om ett förbud har ogillats, talerätt, tvångsmedel,tillämpliga brottmålsregler samt sanktioner vid överträdelse av förbud.Härutöver vill jag framhålla följande. Jaganser alt det i analogi med vad som tidigare (avsnitt 2.5) sagts om partielltförbud bör vara möjligt att besluta om partiell hävning. Som kommissionen harföreslagit bör del också finnas möjlighet att i undanlagsfall helt häva ettförbud. Det kan t. ex. tänkas inträffa att den som meddelats förbud mot slutetav förbudstiden får erbjudande om anställning hos en välrenommerad byrå och attdet inte finns anledning befara att han skall ägna sig åt oseriösrådgivningsverksamhet. Jag biträder alltså förslaget om att domstolen skallkunna helt häva ett förbud. Det får ankomma på den som meddelats förbud altbegära hos vederbörande domstol att förbudet hävs helt eller delvis. Närdet gäller frågan om interimistiska förbud skall kunna meddelas har underremissbehandlingen yppats farhågor för att de ekonomiska konsekvenserna av ettsådant förbud på grund av dess omedelbara verkan kan 1984/85:90 26 bli förödande för rådgivaren genom att han inte baramister sin inkomst utan också kan drabbas av avsevärda kostnader för personal,hyra etc. Jag vill i den frågan anföra följande. len del fall kan det redan på ett tidigt stadium avutredningen slå klart . alt förutsättningarna för ett förbud föreligger, t. ex.vid uppenbart kriminella förfaranden där kanske straffprocessuella tvångsmedeltillgrips. Handläggningen av målet inför tingsrätten kan av olika skälfördröjas. Genom överklagande kan del vidare dröja innan ett lagakraflvunnetavgörande föreligger. I sädana situationer kan det finnas goda skäl för attavstänga rådgivaren innan frågan prövas slutligt. - Med hänsyn till de ingripande verkningarna förden enskilde och till att förbudet enligt milt förslag blir ett slags särskildrättsverkan av brott får det emellertid anses alltför drastiskt alt medgemöjlighet till interimistiskt förbud innan ansvarsfrågan prövats i förstainstans. Däremot bör domstolen, när frågorna om ansvar och förbud prövassamtidigt, i domen kunna förordna att ett rädgivningsförbud skall gälla medomedelbar verkan, dvs. innan domen har vunnit laga kraft. Om ansvarsfrågan redan är avgjord dä talan om förbud bliraktuell, möter visserligen i princip inte något hinder mot att domstoleninterimistiskt förordnar om förbud innan den tagit slutlig ställning. Jag troremellertid inte att det i den situationen finns något påtagligt behov av ettinterimistiskt ingripande. Domstolen bör nämligen då ha goda möjligheter altsnabbi ta slutlig ställning eftersom utredningen får förutsättas vara säfullständig som behövs för ställningstagandet. Givelvis bör dock domstolenäven i den situationen kunna förordna att förbudet skall träda i kraftomedelbart. Vid näringsförbud efter konkurs har en tidsbegränsning avmöjligheten att ansöka om förbud knutils till konkursutbrottet. Talan måsteväckas för könkursbeslutet. Talan får dock alllid väckasså länge konkursen pågår. Däremot finns ingen tidsgräns för hur gamla förfarandensom kan tas upp. När det gäller förbud för oseriösa rådgivare kän intesamma konstruktion arvändas. Man får i stället på vanligt sätt utgå från den ridpunktdå det brottsliga förfarandet som kan föranleda förbud ägde rum. Enligt minbedömning kan det vara lämpligt att stanna för en tidsfrist . Detta ärockså den preskriptionstid som gäller för brott för vilka är föreskrivetfängelse i högst - den påföljd jag tidigare (avsnitt 2.2) föreslagit börfölja på brottet värdslös rådgivning - samt som enligt vad i det följandekommer att framgå föreslås kunna följa vid överträdelser av förbud. Liksom vidnäringsförbud föreslås en bestämmelse som reglerar den lid inom vilken talanmåste väckas. Det bör således inte krävas - såsom vid preskription i brottmål -att den som talan avser skall ha delgivits stämning inom tidsfristen. Om det blir aktuellt att väcka talan mot en advokat ellerkvalificerad Prop.1984/85:90 27 revisoruppkommer frågan hiir en samordning bör ske med resp.kommerskollegiums disciplinära verksamhet. I den frågan får jag anföraföljande. En lämplig lösning för normalfallen anser jag vara att vederbörandetillsynsorgan, dvs. och kommerskollegium, alltid gestillfälle att innan talan om förbud väcks pröva om disciplinära åtgärder skallvidtas. Skulle exempelvis advokatsamfundels disciplinnämnd eller, efterbesvär, högsta domstolen finna att anledning saknas att utesluta en advokat ursamfundet på grund av ett visst förhällande, bör inte talan med hänvisning tillsamma förhållande föras om ett allmänt rådgivningsförbud. Medför å andra sidantillsynsorganets prövning att vederbörande utesluts ur resp.alt auktorisationen eller godkännandet upphävs, får åklagaren därefter väckatalan om åläggande av rådgivningsförbud, om det finns anledning till det.Vederbörande är ju då inte längre advokat eller kvalificerad revisor. Enordning enligt vilken frågan om disciplinära åtgärder alltid prövas av tillsynsorganetinnan allmän domstol tar" ställning till frågan om rådgivningsförbudskulle emellertid te sig opraktisk för vissa fall. Om exempelvis en advokatskulle stå under åtal för ett mycket allvarligt brott som är av sådan karaktäralt det är uppenbart alt han, om åtalet bifalls, bör såväl uteslutas ur samfundetsom erhålla rådgivningsförbud, kan det le sig överflödigt att för dettaändamål genomföra dels en brottmålsrätlegång, dels ett förfarande införsamfundets disciplinnämnd och dels slutligen en process med anledning avsärskild talan om rådgivningsförbud. Samfundet bör för sådana fall kunna väljaatt låta talan om rädgivningsförbud föras av åklagaren i samband med åtalet.Motsvarande gäller för kommerskollegium när fråga är om en kvalificeradrevisor. Medutgångspunkt i de överväganden som har redovisats nu anser jag att den nyalagen bör innehålla en särskild bestämmelse av innebörd att talan om förbudinte får väckas mot en advokat eller kvalificerad revisor förrän advokatsamfundetresp. kommerskollegium yttrat sig i frågan. Närdet gäller rådgivare som är verksamma inom bank- eller försäkringsvärlden kandet övervägas om inte bankinspektionen resp. försäkringsinspektionen bordehöras innan talan väcks. Dessa tillsynsmyndigheter har nämligen möjlighet attingripa mot oseriös rådgivning som äger rum inom resp. lillsynsomräde. Deåtgärder som kan komma i fråga riktar sig emellertid inte i första hand motrådgivaren utan mot den inrättning där han verkar. Åtgärder som initieras avtillsynsmyndigheten träffar alltså inte den som redan lämnat sin anställningeller som gör detta i ett senare skede. Enligt min mening skulle det därförföra för långt att som villkor för att talan om förbud skall få väckas motrådgivaren kräva att yttrande inhämtas från tillsynsmyndigheten. Som regel ändå vara lämpligt att yttrande inhämtas, bl. a. för att fästatillsynsmyndighetens uppmärksamhet på det inträffade och få myndighetensbedömning av den gärning som ligger till grund för ett tilltänkt förbud.Föreskrifter om delta kan emellertid meddelas i förordning. Prop.1984/85:90 28 Isammanhanget vill jag nämna att arbetstagare som omfattas av lagen (1976:600)om offentlig anställning, dvs. i princip de som är statligt anställda, kanåläggas disciplinpåföljd för tjänsteförseelse eller avskedas i vissa närmareangivna fall. Till förekommande av dubbelbestraffning föreskrivs dock i 14 kap.3 och 6 §§ nämnda lag ätt sedan åtgärd vidtagits för att anställa åtal, ettdisciplinärt förfarande inte får inledas eller fortsättas. Inte heller får ärerideom avskedande avgöras förrän ansvarsfrågan slutligt prövats. Eftersom miltförslag, som förutsättning för förbud kräver domstolsprövning i ansvarsfrågan,blir med hänsyn till nyssnämnda lagrum någon reglering av det slag jag förordatbeträffande advokater och kvalificerade revisorer inte behövlig beträffande deoffentligt anställda. Föratt ett förbud skall få avsedd verkan är det nödvändigt att överträdelserbeivras. I likhet med kommissionen förordar jag en bestämmelse om straff vidöverträdelse av förbud. För att straffbestämmelsen skall få tillräckligtavhållande effekt bör straffmaximum sättas förhållandevis högt. Vidöverträdelser av meddelade näringsförbud kan fängelse i högst tvä år följaeller, vid ringa fall, böter eller fängelse . Jag anser altdetta är en lämplig sanktion även vid överträdelser av del nu aktuella förbudet. Mittförslag: Register över meddelade förbud skall föras hos riksskalteverket.Uppgifterna i registret skall vara offentliga. Meddelar en domstol ett förbudbör underrättelse ske till det föreslagna registret. Kommissionensförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 113-119). RemissinstansernaKommissionens förslag har fält ett blandat mottagande bland dem som yttrat sigi frågan. Flera har framfört kritiska synpunkter på alt kontrollen övermeddelade förbud inte föreslås lämnad till någon lämplig myndighet.Riksskatteverket anser att man bör ta upp frågan om kungörande av förbud. Skälför mitt förslag: Den nya möjligheten att ålägga rådgivningsförbud torde främstfå en förebyggande och avhållande effekt. För att reformen skall få deneffekten krävs emellertid att det går att övervaka efterievnaden på ett sådantsätt att överträdelser i-rimlig utsträckning upptäcks och beivras. Det äruppenbart att delta kan vålla vissa problem. Rådgivningsverksamhet är typisktsett svårkontrollerad. Den sker ofta muntligen, på tu man hand med klientereller per telefon och lämnar inte alltid några spär efter sig. 1984/85:90 29 Vid övervägande av hur kontrollen bör organiseras finnerjag till en början att det är föga meningsfullt att inrätta ett särskilt organeller bygga upp en vidlyftig kontrollapparat för tillsyn av meddelade förbud.Förbudet avses som nämnts bli straffsanklionerat. Överträdelser faller under polis-ochåklagarmyndigheternas allmänna skyldigheter att utreda och beivra brott. Av naturliga skäl måste det dock i många fall bli svårtför dessa myndigheter att få kännedom om en överträdelse. Det hänger delvissamman med att det saknas målsägande som kan förväntas anmäla brottet. Det ärdärför desto viktigare att andra myndigheter vid behov aktivt medverkar i kontrollen. trädde en ändring i 14 kap. 2 §sekretesslagen i kraft (SFS 1984:316). Ändringen innebär lättnader isekretessen såvitt gäller uppgifter som angår misstankar om brott. Sädanauppgifter får normalt lämnas till åklagarmyndighet, polismyndighet eller annanmyndighet som har att ingripa mot brottet, om fängelse är föreskrivet förbrottet och detta kan antas föranleda annan påföljd än böter. I vissa fallgäller strängare förutsättningar för alt sekretessen skall genombrytas. I förarbetena till denna ändring (prop. 1983/84: 142) slåsfast att även andra myndigheter än polis och åklagare måste medverka isamhällets kamp mot brottslighet och att delta är särskilt viktigt när detgäller den organiserade och ekonomiska brottsligheten och annan allvarligkriminalitet. En betydelsefull form av medverkan sägs bestå i alt lämnauppgifter om brott till de direkt brottsbekämpande myndigheterna. Delunderstryks i förarbetena alt den omständigheten alt någon uppgiflsskyldighelinte föreslås inte innebär att myndigheterna skall vara passiva. Tvärtompåpekas önskvärdheten av att myndigheterna utnyttjar de möjligheter att lämnaut uppgifter om brott som ges genom reformen. Till följd av den nämnda reformen blir det mersjälvklart för myndigheter att ge polisen upplysningar om man stöter påuppgifter som gör det antagligt alt brott har begåtts.