prop · G80319 · 1984-12-31 00:00:00 — -(a-nämn-d e n ) som fördelar bidrag till organisationeroch kommuner samt till lokala projekt för främst drogförebyggande verksamheter. -Statensungdomsråd (SUR) som fördelar bidrag till ungdomsorganisationernasinformationsinsatser. -() som producerar material om och för upplysningsarbetet på skolans område. - Länsskolnämnderna som dels har särskilda (alkohol-narkotika-tobak)-kontaktpersoneranställda, dels kan ge bidrag för insatser vid skolorna. - () som bl.a. producerar informationsmaterial och bidrar med viss hjälp medföreläsare till främst olika organisationer samt genomför kurser ochkonferenser. Blandövriga statliga myndigheter eller motsvarande kan nämnas trafiksäkerhetsverketoch Systembolaget, vilka har bidragit med informationsinsatser i första handinom alkoholområdet. Inom försvaret bedrivs information vid vissa förbanddelvis med hjälp av centrala värnpliktsråd. Därtill bör läggasSveriges radios, televisionens och Utbildningsradions program om såväl alkoholsom andra droger. RAN-utredningenhar beräknat statens insatser för drogupplysning och drogförebyggandeverksamheter till ca 44 milj. kr. för / 84. RRVgenomförde en granskning av de statliga informationsinsatsernapå drogområdet. I rapporten (Dnr 1981:196) Statiiga insatser föralkoholinformation pekade RRV på vissa brister i verksamheten, främst bristenpå samordning av olika insatser. RRV föreslog bl.a. att vissa anslag bordeföras över från till , att vissaförändringar borde genomföras av ansvaret för informationsinsatser och förmedelsfördelning hos berörda myndigheter och organ samt att reglerna förfördelning av statliga medel borde ändras. Efter remissbehandling av rapportenkonstaterades att frågan behövde beredas ytterUgare. Somföljd härav tillkallades en särskild utredare med uppgift att göra en översynav de statliga insatserna för alkohol- och narkotikainformationen ().Utredningen har i sin rapport om alkohol- och narkotikaupplysningen (Ds S 1983:11) lämnat förslag till omfattande 1984/85:19 4 förändringar.Förslagen syftar till att göra de statliga insatserna så effektiva som möjligtoch att skapa bättre fömtsättningar för överblick och samordning. Som ett ledi detta föreslog utredningen att ansvaret för droginformationen skulle samlasunder ansvarsområde. Utredningen föreslog vidareomfattande förändringar av den statliga organisationen för drogupplysningen ochav reglerna för statsbidrag till informationsinsatser. Bl.a. föreslogs attsocialstyrelsen fördelar de statliga medlen för informationsprojekt, att nyabidragsregler införs, att a-nämnden avskaffas och att ett alkohol- och narkotikapolitisktråd inrättas med direkt knytning till regeringen samt att CAN i fortsättningenblir enbart ett folkrörelsernas organ varvid vissa av CAN:s nuvarande uppgifterförs över till statliga myndigheter och institutioner. Betänkandet har remissbehandlats.Remisssammanställning finns i med ärendebeteckning V1956/83. Förslagetatt samla ansvaret för droginformationen under den sociala sektorn har delvisredan genomförts. Genom beslut med anledning av årets budgetproposition(prop. 1984/85: 100, Bil. 7, SoU 20, rskr 235) har vissa anslag förts över frånutbildningsdepartementets huvudtitel till . Såledesåterfinns organisationsstöd och bidrag till vissa organisationer samt medel förCAN:s verksamhet och personal numera under anslaget J 1. Upplysning ochinformation på drogområdet. har behandlat frågan om droginformation. I promemorian(PM nr 6) Opinionsbildning mot narkotika har kommissionen tagit uppdroginformationens inriktning och innehåll samt lämnat förslag om bl.a. vissainformationsinsatser. 2.1.2Undersökningar om missbrukets förändringar Fråganom hur omfattande narkotikamissbmket är och om det ökar eller minskar hardebatterats så länge sådant missbruk förekommit i . Flera undersökningarhar genomförts och olika statistiska uppgifter har ställts samman för attbelysa förändringarna. Många olika myndigheter och organ, t.ex.socialstyrelsen, SÖ, CAN, brottsförebyggande rådet (BRÅ), () och (), har genomfört och genomförfortfarande detta arbete. Utredningenom narkotikamissbrukets omfattning () har haft i uppdrag bl.a. att lämnaförslag om hur man kontinuerligt skall kunna följa narkotikamissbruket. I sittslutbetänkande (Ds S 1982:13) Slutrapport med förslag om hurnarkotikamissbruket bör följas har lämnat förslag om dels vilka metoder sombör användas för att studera förändringarna, dels vilken organisatorisk lösningsom behövs för att fullgöra denna uppgift. har föreslagit att enuppföljning av missbruksutvecklingen bör avse hela drogområdet och att ansvaretför att mer övergripande följa förändring- 1984/85:19 5 arnasamlas hos ett organ. Enligt UNO:s mening bör ett ombildat CAN få detta samladeansvar. UNO:s slutbetänkande har remissbehandlats. Remiss-sammanställning finnsi med ärendebeteckning V 3084/82. har i sitt slutbetänkande (SOU 1984: 13) Samordnadnarkotikapolitik tagit upp frågan om att följa missbrukets förändringar.Kommissionens överväganden och förslag i denna fråga stämmer i huvudsak överensmed UNO:s. Remissammanställning över kommissionens slutbetänkande finns isocialdepartementet med ärendebeteckning V 490/84. 2.2.7Droginformationens inriktning och innehåll Grundprincipernaför inriktningen av droginformationen slogs fast av i beslutet omalkoholpolitiken . Det råder stor enighet om dessa principer och detfinns inte någon anledning att nu gå ifrån dem. Således skall som hittillsmånga informatörer ges möjlighet att utforma eget informationsmaterial omalkohol och andra droger. Informationen skall vidare sätta inmissbruksproblemen i deras sociala sammanhang och även avse andra förhållandenän direkta kunskaper om preparaten. Bl.a. skall den statliga informationenbidra till att skapa förståelse för de regler och restriktioner som finns. Enviktig gmndprincip för statliga bidrag till droginformationen har också varitatt den skall vara knuten till vissa aktiviteter. Den statligadroginformationen och reglerna för statliga bidrag måste även byggapå dessa gmndprinciper. Traditionellthar en stor del av upplysningsarbetet varit inriktat på preparaten, deraseffekter på människokroppen och deras skadeverkningar. Framför allt gällerdetta informationsarbetet inom narkotikaområdet vilket naturligtvis beror påatt många nya preparat införts. I Ukhet med anser jag attsådan information behövs. Men eftersom det i vissa fall finns risker för attden kan väcka nyfikenhet och ge den uppfattningen att preparatet i sig är denenda orsaken till missbmket bör den användas med försiktighet och i principbegränsas till bestämda målgmpper. Det är vidare viktigt att preparatinriktadinformation ges på ett sanningsenligt sätt så att budskapets trovärdighet intekan sättas iftåga. Upplysningsarbetetmåste i enlighet med nämnda ställningstaganden omfatta mer änkunskap om preparaten och om deras skadeverkningar. Kunskap måste också spridasom lagstiftningen och om samhällets åtgärder i övrigt på narkotikaområdet.Härigenom kan inte minst ungdomar få en ökad insikt om vilka påföljder manmåste räkna med när man befattar sig med narkotika. Vidaremåste det kunskapsinriktade upplysningsarbetet läggas upp så att 1984/85:19 6 drogproblemetsätts in i ett större sammanhang. Därmed kan förståelsen öka förorsakerna bakommissbruk och missbrukarens situation. Information om missbruksproblemen fårinte leda till att man tar avstånd från människan -den enskilde missbrukaren. Idetta sammahang är det inte minst viktigt att motarbeta vanföreställningar omatt narkotikamissbruk är obotligt och att rehabiliteringsinsatser förnarkotikamissbrukare är gagnlösa. Stor vikt bör därför läggas vid att spridakunskap om vilka olika möjligheter som samhället och organisationslivet har atterbjuda för rehabihtering av missbrukare. Menupplysningsarbetet får inte bara leda fram till vidgade kunskaper. Det gällerockså att på olika sätt skapa insikt och medvetenhet om de företeelser somfrämjar ett missbruk och åstadkomma effekter på beteendet. Flera försök harunder gjorts främst inom skolans område för att förmå ungdomartill ett aktivt ställningstagande mot att använda droger. Man försöker sätta indrogerna i ett större socialt och delvis kulturellt sammanhang som visar attdroger är ett inslag bland många andra i en i grund och botten destruktivlivsstil. Syftet är att få effekter på själva beteendet. För att målet medupplysningsarbetet skall stå i överensstämmelse med det övergripande målet attfå ett narkotikafritt samhälle, bör arbetet särskilt vad gäller ungdomar enligtmin mening också ges en sådan inriktning. Detär som förordar också viktigt att drogupplysningenkommer in som ett reguljärt inslag inom många verksamhetsområden. Skolan intarhär en central roll och inom skolan måste drogproblemen behandlas i detvardagliga skolarbetet. Ett viktigt tillfälle för drogförebyggande insatserutgör vidare militärtjänstgöringen. Överbefälhavaren har också förklarat atthan är beredd att inom ramen för befintliga resurser genomföra insatser ienlighet med förslag. På liknande sätt bördrogupplysningen vara återkommande inslag exempelvis i olika yrkesutbildningaroch vid fortbildning för olika personalkategorier. 2.2.2Organisationslivets roll i drogupplysningen Folkrörelsernaoch organisationslivet har en lång tradition när det gäller att aktivt motverkadrogmissbruk. har drogfrågorna kommit att spela ensärskilt framträdande roll i många organisationers verksamhet - kanske tillstor del beroende på den uppmärksamhet som drogproblemen har fått genom decentrala kampanjer som har genomfört. Det är minövertygelse att folkrörelsernas och organisationernas engagemang i drogfrågornaär en förutsättning för att det skall bli möjligt att komma till rätta meddrogproblemen. Organisationsliveti vårt land är rikt utvecklat och det finns många olika typer av organisationermed helt olika inriktning och verksamhet. Deras roll i det drogförebyggandearbetet varierar i hög grad och alla organisationer kan inte - och skall inte -arbeta på ett och samma sätt i detta arbete. Varje organisation och varje förening måste självständigt och utifrån sina 1984/85:19 7 förutsättningarfå välja arbetssätt och insatser. Mångaorganisationer har sin huvudsakliga eller en väsentlig del av sin verksamhetdirekt inriktad på drogområdet. Flera av dem har en huvudinriktning motalkoholproblemen och några är mer speciellt inriktade på narkotikaproblemen.Det är självklart att dessa organisationer måste få fortsätta sitt värdefullaarbete. För merparten av organisationerna är emellertid drogområdet bara ett avmånga områden som kan tas upp i verksamheten. har dock mångasådana organisationer, t.ex. idrottsföreningar, fackföreningar ochföräldraföreningar, känt det angeläget att arbeta med drogfrågorna. På dettasätt har det drogförebyggande arbetet nått nya grupper. Det är enligt minmening viktigt med ett fortsatt engagemang från organisationer som inte är specialinriktadepå drogfrågorna. Organisationernabehöver ett starkt stöd från samhällets sida för att kunna bedriva sinverksamhet. Det statliga stödet har stor betydelse i detta avseende och bör somjag föreslår i det följande förstärkas. 2.2.3Grundprinciper för att följa missbrukets förändringar Förden statliga planeringen av insatser mot drogmissbruket och för ,regeringens och de statliga myndigheternas bedömningar av hur mål inomdrogpolitiken nås behövs uppgifter om förändringar i drogkonsumtion ochmissbruk. Staten bör därför tillgodose detta behov och ansvara för att meröversiktliga uppgifter kan produceras och analyseras. Närdet däremot gäller uppgifter som behövs lokalt och regionalt för att planeraförebyggande insatser, behandlingsresurser eller andra åtgärder mot drogmissbrukethar kommunerna och landstingen själva ansvaret för att samla in sådana. Statenbör dock kunna bidra till att det sker en metodutveckling beträffande insamlingoch analys av data. Genom sina myndigheter bör staten också kunna biståhuvudmännen med information om erfarenheter på andra håll och med underlag föratt genomföra undersökningar m.m. och har påpekat att en analys av missbruketsförändringar måste omfatta hela drogområdet, dvs. alkohol, narkotika, sniffningspreparatoch sömn- och rogivande läkemedel. Flera faktorer talar enligt min mening förett sådant integrerat studium. Det är t.ex. viktigt att kunna studera om bmkoch missbmk ändrar karaktär och om det sker övergångar från en drogtyp till enannan. Sådana förändringar är svåra att fånga om insatserna koncentreras begränsad del av drogområdet, t.ex. enbart till narkotikapreparaten. Det ärockså viktigt att få kunskap om i vilken utsträckning det finns ett sambandmellan frekvent alkoholbruk och bruk eller missbruk av andra beroendeframkallandemedel. Som har visat genom sina undersökningar är stora delar av det tunga missbruket- inte minst narkotikamissbruket - ett biandmissbruk där Prop, 1984/85:19 8 missbrukarnaanvänder det preparat som finns lättast tillgängligt. Ett annat skäl som talarför ett integrerat studium av hela drogområdet är att i stort sett samma typ avmätinstrument och vetenskapliga metoder kan användas oavsett vilken drog det ärfråga om. Redan nu gäller också att flera intervju-och enkätundersökningarsamtidigt innehåller frågor om alkoholvanor och användning av narkotika,läkemedel och lösningsmedel. Ettannat viktigt konstaterande är att det behövs många olika typer av informationför att man skall kunna få en någorlunda riktig och nyanserad bild av dekomplexa drogproblemen. har i sina rapporter ingående beskrivit systemet avbefintliga och tidigare använda metoder för att få information omnarkotikaproblemet. I sin slutrapport har utredningen redovisat sin uppfattningom vilket system av indikatorer och instmment som behövs på central nivå föratt ge en översiktUg beskrivning av situationen och av förändringar pånarkotikaområdet. De instrument som utredningen föreslår är intervju- ochenkätundersökningar, begränsade s.k. case-finding-undersökningar, statistik somutgör eller kan utgöra indikatorer på missbruk samt en systematiseradinrapportering av lokala och regionala uppgifter. Jagdelar :s uppfattning om på vilket sätt man centrah bör kunna följa utvecklingeni framtiden. I sammanhanget bör särskilt betonas betydelsen av att systemet avundersökningar och metoder kontinuerligt utvecklas så att de på ettändamålsenligt sätt speglar förändringarna av drogproblemen. Jag vill då ocksåframhålla betydelsen av att utveckla metoderna för att studeraalkoholkonsumtionens förändringar - inte minst när det gäller den s.k. icke-registreradekonsumtionen, t.ex. legalt hemtillverkade eller illegalt framställdaalkoholdrycker. Enviktig aspekt av de integrerade studierna av drogmissbmkets förändringargäller förskrivning och konsumtion av sömn- och rogivande medel. Narkotikakommissionenhar påpekat att en alltför okritisk inställning till sådana droger kan innebäraatt kampen mot det illegala drogmissbmket försvåras. Kommissionen anser att detbl.a. därför är av yttersta vikt att komma tillrätta medpsykofarmakamissbruket. Jag delar kommissionens uppfattning och förutsätter attockså undersökningar och metoder för att studera dessa frågor kan utvecklas.Den tillsatta läkemedelskommittén (Dir. 1983:59) kommer attnärmare behandla detta. Uppgiftenatt följa drogmissbmkets förändringar har en nära koppUng till drogforskningen.Såväl som har betonat behovet av en vetenskapligförankring när det gäller att utveckla metoderna för detta arbete och för attpå ett riktigt sätt kunna tolka de uppgifter som samlas in om drogutvecklingen. 1984/85:19 9 Narkotikakommissionenhar också ingående behandlat möjligheterna att utvärdera olika insatser pånarkotikaområdet. I sitt slutbetänkande pekar kommissionen på de svårighetersom hänger samman med att genomföra utvärderingar. Kommissionen betonarsärskilt att man inte får ha en övertro på utvärderingsarbete och att man måsteacceptera att det finns åtgärder som det inte är möjligt att utvärdera på någotrimligt sätt. Detta får emellertid inte innebära att man i samband med attinsatser genomförs underlåter att diskutera möjligheterna av uppföljning ellerutvärdering. I likhet med kommissionen anser jag att det är viktigt attforskningen kopplas in redan i samband med att ohka insatser planeras och attdata samlas in på ett sådant sätt att man åtminstone möjliggör uppföljning aven verksamhet. Inomnarkotikaforskningen pekar kommissionen på några områden som särskilt behöveruppmärksammas. Bland dessa kan nämnas forskning om droginformationen, forskningom orsakerna till att människor missbrukar droger, forskning om s.k.missbrukskarriärer - d.v.s. om vägen in i och ut ur missbruk - samt forskningom vilka effekter - önskvärda och icke önskvärda -olika drogpolitiska insatserhar på drogbruket och på drogskadornas utveckling. Kommissionen understrykerockså värdet av att fortsätta strävandena mot tvärvetenskapligaforskningsprojekt, som på ett bredare sätt kan belysa hela missbmksproblemet. Ettviktigt forskningsområde utgör också behandlingsforskningen. Inom detta områdehar ett förhållandevis omfattande forskningsarbete bedrivits under senare årbl.a. med medel från delegationen för social forskning (DSF). År 1982påbörjades ett omfattande forskningsprojekt om hur det har gått för klientersedan de lämnat behandlingshemmen. Detta s.k. BAK-projekt (Behandlingsforskningavseende klienter inom narkomanvården), som omfattar drygt 30behandlingsenheter, beräknas vara avslutat . Bland de projekt iövrigt som DSF har anslagit medel till kan nämnas undersökningar avbehandlingsinnehåll och behandlingsprocesser, utvärdering av en s.k.vårdkedja, en undersökning av samthga missbrukare som vårdats på ennarkomanvårdsavdelning vid ett sjukhus samt en utvärdering av ett försök medkontraktsvård vid . Detär enligt min mening viktigt att behandlingsforskningen kan fortsätta med sammabredd som den nu har fått. Härigenom skapas bättre möjligheter för bedöming avvilken inriktning som behövs för vårdarbetet på narkotikaområdet. Jag delarockså kommissionens uppfattning om vilka övriga forskningsområden som behöveruppmärksammas. En del av problemen har karaktären av kartläggning ellerutredning och det faller på berörda myndigheter att ta ansvar för att insatserkan göras. Andra problem kan sägas vara exempel på tillämpad forskning och återandra faller inom ramen för den rena gmndforskningen. Det är angeläget att CAN- som enligt förslagen i det följande bör följa missbruksutvecklingen påcentral nivå - i likhet med olika forskningsorgan och andra myndigheter känneransvar för att våra kunskaper om narkotikaproblemen fördjupas. 1984/85:19 10 2.2.5Ansvarsfördelningen mellan myndigheter när det gäller droginformationen ochatt följa missbrukets förändringar Ansvaretatt bedriva drogupplysning och att fördela statliga medel till organisationeroch för olika informationsinsatser ligger som nämnts hos flera statligamyndigheter och organ. har föreslagit en rad förändringar avorganisatoriskt slag. Förslagen berör främst , (a-nämnden), (), () och (). Ansvaretatt ta fram uppgifter om drogproblemens förändringar är också delat och berörtill stor del samma myndigheter som fullgör insatser på informationsområdet.UNO och har lämnat förslag som gäller denna fråga. Iförsta hand avser deras förslag förändringar av CAN. Förslagen innebär att CAN ombildastill ett självständigt statligt organ. Vissa funktioner föreslås bli överfördatill CAN från , , brottsförbyggande rådet (BRÅ) och försvaretsforskningsanstalt (FOA). Jagvill först mer översiktligt redovisa min syn på hur ansvarsfördelningen börvara mellan de berörda myndigheterna och organen. De förändringar jag föreslårbör genomföras fr.o.m. den 1 juH 1985. Jag återkommer senare (avsnitt 2.3) medmer detaljerade förslag om hur arbetet bör läggas upp. I samband därmedredovisas också utredningsförslagen och remissinstansernas synpunkter. Jagdelar uppfattningen att ansvarsfördelningen för den statliga droginformationenmåste markeras tydligare mellan berörda myndigheter och organ. Den nuvarandesituationen innebär uppenbara risker för dubbelarbete eller gränstvisterfrämst mellan , a-nämnden, SÖ och CAN. Dessa risker bör kunnaminska, om man som föreslår avvecklar a-nämnden, för över vissaav nämndens uppgifter till samt klarare markerarsocialstyrelsens och SÖ:s myndighetsansvar för drogupplysningen. Framförallt centrala roll för drogupplysningen kommer att framståtydligare, om vissa förändringar genomförs. uppgift skall varaatt ta ansvar för central planering och samordning av statens insatser. Bl.a.bör styrelsen få ansvar för att en långsiktig strategi för samhälletsdrogupplysning utarbetas. SÖhar det centrala ansvaret för drogupplysningen inom skolan. Statsrådet att föreslå att medel för en tjänst som finns inrättad i SÖoch som disponeras av CAN samt vissa verksamhetsmedel hos CAN fr.o.m. nästabudgetår får disponeras av SÖ. En sådan förändring bör innebära att risken fördubbelarbete minskar som SÖ:s ansvar markeras tydligare. Som en del iförslaget att avskaffa a-nämnden ligger att ett alkohol- och 1984/85:19 11 narkotikapolitisktråd skall inrättas. Rådet bör knytas till regeringen. I rådet bör ingårepresentanter för folkrörelser som arbetar med drogproblemen i sin verksamhet. Ilikhet med anser jag att SUR:s roll bör kvarstå oförändrad. SURbör således även i fortsättningen fördela medel för den droginformation sombedrivs av ungdomsorganisationerna. CAN:sframtida roll kommer genom de lämnade förslagen att delvis förändras. För anser jag emellertid inte att CAN:s funktioner bör splittras upp i enlighetmed förslag. Inte heller bör CAN ombildas till ett heltstatligt organ som och har föreslagit. En splittringav CAN eller ett överförande till staten skulle enligt min bedömning innebäraen försvagning av folkrörelsernas och organisationernas arbete i kampen motdrogmissbruket. För att fullfölja den påbörjade samordningen av de statligainformationsinsatserna inom den sociala sektorn bör dock CAN stå undersocialstyrelsens överinseende i stället för SÖ:s. CANbör ha rollen av ett basfaktaförmedlande organ. En av huvuduppgifterna börvara att samlat svara för att följa och informera om drogproblemetsförändringar. För att fullgöra sina uppgifter i detta avseende bör som föreslagit vissa medel som disponeras av andramyndigheter föras över till CAN. CAN:supplysningsarbete på drogområdet bör förändras. Arbetet bör främst avseinsatser för folkrörelser och organisationer. Härigenom kommer CAN att iinformationsfrågor få en tydligare roll som serviceorgan för de egnamedlemsorganisationerna. 2.3.1Socialstyrelsen får ett samlat ansvar för droginformationen Mittförslag: skall ha ett samlat centralt ansvar för den stathgadroginformationen. Styrelsen skall bedriva drogupplysning och fördela statligabidrag för information om droger. RAN-utredningensförslag: Samma som mitt förslag. Remissinstanserna:Ingen av remissinstanserna har ifrågasatt roll. Det finnssåledes inga invändningar mot utredningsförslagen i denna del. Skälför mitt förslag: har ett centralt myndighetsansvar inom detdrogpolitiska området. Som en viktig del i detta ansvar ingår ansvaret för denstatliga droginformationen. Eftersom många andra myndigheter och organ också arbetar med drogupplysning harrollfördelningen mellan och andra blivit 1984/85:19 12 oklar.Oklarheterna gäller det statliga ansvaret för produktion och spridning avinformationsmaterial, genomförandet av olika informationsinsatser och förmetodutveckling och uppföljning av drogupplysningen. Organisationer har ocksåibland varit osäkra på vart man skall vända sig för att få bidrag till informationsinsatser. Jaghar i det föregående översiktligt beskrivit den ansvarsfördelning som bör gällamellan berörda myndigheter och organ för de uppgifter som finns inomdroginformationen. För att detta skall kunna förverkligas måste enligt minmening vissa organisatoriska förändringar genomföras. Dessa förändringar, sombör genomföras fr.o.m. , kommer att skapa större klarhet omrollfördelningen och ger underlag för en effektivare administration av destatliga insatserna.