prop · G80379 · 1984-12-31 00:00:00 — De mycket goda resultat sora har uppnåtts raedförebyggande åtgärder för bam och ungdoraar torde vara en följd av att vårdenhar varit systematisk och regelbundet återkomraande. Vården har givits inora enenhetlig organisation efter ett fastställt raönster och raålgmppen har varitväldefinierad. Sararaa fömtsättningar har inte funnits för de vuxna patientema.Förebyggande tandvård i kollektiva former för vuxna förekoramer knappast. Deerfarenheter sora vunnits av den systematiska och regelbundna förebyggandevården för barnen och ungdomarna bör kunna föras över även till den vuxnabefolkningen. har nyUgen även utarbetat etttandhälsovårdsprogram för vuxna. Ett liknande program för tandhälsovård tilläldre och handikappade har också utarbetats. har inrättat ett rådgivandeorgan i tandhälsovårds-frågor. Ett viktigt inslag i det förebyggande arbetet är enuppsökande verksamhet De patienter som sällan eUer aldrig går till tandläkaregör det oftast inte därför att det helt enkelt "inte bUr av". I vissutsträckning finns en rädsla för att behandlingen kan vara smärtsara ellerobehagUg. Det finns också en oro för vad eventuella tandbebandUngar komraer attkosta. Patienter sora blir kallade till tandläkare för kontroU besöker ocksåbetydUgt oftare tandläkare än de sora inte blir kallade. Det är således viktigtatt de patienter sora saknar eller har en oregelbunden kontakt raed tandvårdenfår hjälp att etablera en sådan kontakt genom någon form av uppsökande verksamhet. En sådan uppsökande verksamhet har allt mer vunnitinsteg i tandvårdsarbetet och sker oftast i samverkan meUan landstingen och deprivata vårdgivama. I vissa fall är den begränsad till vissa åldersgmpper. Denkan utforraas på oUka sätt. Ett erbjudande ora tandvård kan t.ex. riktas tillbestämda gmpper. Erbjudandet kan ges formen av en direkt kallelse. Patientersom får kaUelse till en undersökning men inte infinner sig kallas på nytt. Depatienter som uteblir kan kallas på nytt . I vissa faUundersöker landstingen ora det är vissa patientgmpper som systematiskt uteblirfrån vård och försöker finna nya former för att nå dessa patienter. 1984/85:79 22 har i betänkandet (SOU 1982:50) Revideradtandvårdstaxa övervägt möjlighetema tUl en raer omfattande satsning påförebyggande tandvård som innebär att saratUga vuxna skulle erbjudas enundersökning med vissa tidsintervall. I samband med undersökningen skulle vidbehov erbjudas förebyggande tandvård. Förslaget har fått ett i huvudsakpositivt mottagande av remissinstansema och även jag ser positivt på en sådansatsning. Som exempel på en sådan satsning kan nämnasVästerbottens läns landsting som i sitt remissyttrande anger att isamverkan med de privatpraktiserande tandläkarna kommer att kalla samtUga vuxnapatienter till revisionskontroller med vissa intervall. I tandhälsokontrollenkommer föratora en vanUg undersökning även att ingå inforraation ora lämpUgaförebyggande åtgärder såsom munhygien, kost m.ra. lämnar ungdoraarna folktandvården . De har då som regel en mycket god tandhälsa. De insatser sora gjorts fördessa åldersgmpper kan betraktas sora en värdefull investering sora det gälleratt ta tillvara. Utan uppsökande åtgärder från sarahällets sida finns deteraellertid risk för att ungdomarna koramer att få sin tandhälsa starktförsämrad sedan de lämnat ungdomstandvården. Erfarenhetema visar näraligen attora de efter ett långt uppehåU återkomraer sora tandvårdspatienter, har de oftastora och resurskrävande behov av tandvård. Jag kan därför dela utredningensoch reraissinstansemas uppfattning att en uppsökande verksarahet är angelägenbeträffande de åldersgrupper sorn lämnat folktandvården. Åven för de äldre kan det finnas behov av enuppsökande verksamhet. har också nyUgen uttalat att det finns ettbehov av åtgärder för att förbättra tandvården för de äldre (SoU1983/84:7). I flera landsting, bl.a. , ochVästerbottens läns landsting, pågår undersökningar och inventeringar av deäldres tandvårdsbehov. F.n. bedrivs av isaraarbete raed Spri och ett projekt sorasyftar tiU att erbjuda äldre raänniskor i länet organiserad vård raedregelbundna kaUelser och uppföljning. räknar med att inora dettaprojekt också kunna finna äldre raänniskor sora kanske på grund av viss ohälsa,handikapp eller av andra orsaker ej sökt kontakt raed tandläkare raen sora nukan erbjudas råd, inforraation och i förekommande fall tandvård. Liknandeinsatser har genomförts i bl.a. . En uppsökande verksamhet för t.ex. rörelsehindradepatienter är att patienten erhåller upplysning om var det finns mottagningarsom kan ta emot handikappade med rörelsehinder och vart han eller hon kan vändasig för att få en besökstid. De äldre kan ibland ha svårigheter att förflyttasig till en tandvårdsmot-tagning. I vissa fall behöver patienten anlitafärdtjänsten för att resa tiU och från mottagningen. Det kan i dettasararaanhang också nämnas att det finns 1984/85:79 23 mobiloch bärbar utmstning sora med gott resultat har använts t.ex. på olikainstitutioner. Ett alternativ för uppsökande verksarahet blandäldre är att primärkommunens hemvårdare uppmärksammar eventuellatandvårdsbehov och förmedlar en tandvårdskontakt. har också föreslagit att en utökadförsöksverksamhet med uppsökande tandvård vid förelagen bör koraraa till stånd.Utredningens förslag har raottagits positivt av remissinstanserna, bl.a. avsocialstyrelsen, och LO. Av TU 78:s betänkande och remissyttrandena överdetta framgår att företagstandvården har visat sig framgångsrik, bl.a. genomatt man på detta sätt nått nya patientgmpper, som annars inte fått någonkontakt med tandvården. Särskilt framgångsrik har denna verksamhet varit i detförebyggande arbetet. Vissa yrkesgmpper löper enligt remissyttrandenasärskilt stor risk att få tandsjukdomar. För dessa gmpper blir det särskiltangeläget att organisera tandhälsovård inom företaget. LO betonar att försöksverksamheten ochutvecklingsarbetet också bör inriktas på att nå de anställda i mindre företag. Åven jag ser denna verksarahet sora upprauntrande.En viktig uppgift för denna tandvård bör dessutora vara att raedverka iundersökningar ora risker för tandhälsan i arbetsrailjön. Landstingen börbevaka att dessa insatser samordnas raed den övriga tandvårdsverksaraheten inomlandstingsområdet. Mot denna bakgmnd delar jag TU 78:s ochremissinstansernas uppfattning att det är av största betydelse att verksamheteni framtiden i allt större utsträckning inriktas på förebyggande åtgärder.Åtgärderna bör vara väl avvägda med hänsyn till behoven hos den enskildapatienten. En ytterligare markering av vikten av förebyggande åtgärder ärdärför lämplig. Jag föreslår att i lagen tas in en bestämraelse raed krav påatt en god tandvård skall lägga särskild vikt vid förebyggande åtgärder. Som ett andra krav har jag stäUt upp att vårdenskall tillgodose patientens behov av trygghet i värden och behandlingen. Samraakrav gäller enligt HSL. Jag återkoraraer tUl detta krav när jag redogör förrain syn på patientens medverkan i tandvården. Tandvårdens tillgänglighet är av stor betydelse föratt nå målet en god tandvård på Uka villkor. Det är självfallet inte raöjligtatt uppfylla ett krav på närhet och tillgängUghet på samma sätt i hela landet.Jag viU dock understryka att tandvården i princip överaUt bör ha dennainriktning. Detta krav har också varit relativt väl tillgodosett inoratandvården. Kravet på att vården, så långt ekonoraiska förutsältningar ochraedicinska/odontologiska säkerhetskrav medger det skaU vara lätt tiUgängUginnefattar sålunda enUgt min mening även ett krav på närhet. Tillgänglighetenberor inte bara på hur tandvården är geografiskt 1984/85:79 24 lokaliserad.Vårdens lättiUgänglighet hänger också saraman med exempelvis öppettiderna ochmed planeringen av den kollektiva persontrafiken, så att t.ex. busstider ochmottagningstidema vid en tandvårdsmottagning anpassas. Ett anpassatöppethållande vid tandvårdsraottagningama innebär fördelar för patienterna, eftersoramånga av dessa har svårt att vara borta från arbetet för tandläkarbesök ochdessutom kan fä löneavdrag. Jag har bedömt det angeläget att på samraa sätt somi HSL ta in en bestämraelse i tandvårdslagen ora att vården skall bygga pårespekt för patientens självbestämmande och integritet. omatt vården och behandlingen skall så långt det är möjligt utformas ochgenomföras i samråd med patienten bör utan ändring gälla även tandvården. EttytterUgare krav är att tandvården skall främja goda kontakter mellanpatienterna och tandvårdspersonalen. Slutligen bör kravet på att patientenskall ges upplysningar om sitt hähotilhtånd -för tandvårdens deltandhäho-tilhtånd - och om de behandlingsmetoder som stär till buds gäUa äventandvården. Jag anser att patientens medverkan i tandvården ären fråga av största betydelse. En huvuduppgift för den framtida tandvården äratt raed hjälp av UtbUdning och instmktion, stöd och stiraulans bygga upp ochvidmakthålla ett engageraang för en aktiv raedverkan hos patientema. Vården börvara anpassad till den enskilde patientens behov och fömtsättningar och utgåfrån den enskildes ansvar för sin tandhälsa. För att den enskilde skall kunnata ett ökat ansvar för sin hälsa krävs att samhället informerar om olikaförebyggande åtgärder och ombesörjer förebyggande vård. De förebyggandeinsatsemas betydelse för en god tandhälsa har jag berört. Tandvårdspersonalen skall vinnlägga sig om att gepatienten sakkunnig och omsorgsfull vård. Patienten skall visas omtanke ochrespekt. Detta följer redan av 5 § tillsynslagen. Patientens behov av trygghet i tandvården är stort.En fömtsättning för att patienten skall känna sig trygg är naturUgtvis attvården har en god personell och materiell kvalitet. Bestämmelser som innebärgarantier för vårdens kvalitet finns också i instruktioner och reglementen förde ohka yrkesgrupperna inora vården. Åven de av sarahället uppställdabehörighets- och utbildningskraven för tjänstgöring inora vården särat pågåendeforsknings-och utveckUngsarbete är väsentiiga garantier för vårdkvaUteten. Flera undersökningar visar att tandläkaren i dagspelar en avgörande roll för behandUngens orafattning och inriktning, t.ex.satsningen på förebyggande åtgärder. Nästan aUa patienter svarar vidintervjuer att de låter tandläkaren behandla allt som denne föreslår. Det ärviktigt att vårdgivaren redovisar vilka behandlingsalternativ som står tillbuds. Vårdgivaren bör sätta sig in i patientens situation och tillsammans meddenne försöka att finna de behandUngslösningar som bäst svarar mot patientensfömtsättningar och önskeraål i ohka avseenden. Det är ofta lärapUgt attvårdgivaren tiUsararaans med patienten lägger upp en incUviduell behandUngsplansom innefattar inte Prop.1984/85:79 25 baraden aktuella behandUngsperioden utan också den fortsatta vården. Särskiltpatientens egna åtgärder bör tas upp i planen. Inte minst mot bakgmnd av de storabehandlingskostnader som kan uppkomma är det av stor betydelse för patientenatt få upplysning om kostnadema för dessa. Av detta skäl har i 3 § förstastycket tandvårdstaxan (1973:638) tagits in en bestämraelse sora innebär atttandläkaren innan behandlingen påbörjas skall lärana patientenbehandlingsförslag raed upplysning om de ungefärUga kostnadema för behandUngenjämte efterkon-troll. Om fömtsättningama för behandlingsförslaget ellerkostnadsberäkningen ändras skall tandläkaren upplysapatienten om detta och om anledningen till ändringen. Enligt rain uppfattningbör denna besläraraelse gälla aU tandvård. Bestäraraelsen bör därför flyttasöver till den nya tandvårdslagen. I propositionen ora hälso- och sjukvårdslag, m.ra.(prop. 1981/82:97 s. 46 ff) läranas en redogörelse för patientens ställninginora hälso- och sjukvården ora den lagen skulle antas och vilka förbättringarför patienterna lagen skulle innebära. Den redogörelsen äger i huvudsakgiltighet även inora tandvården under fömtsättning att raina förslag antas. Den föreslagna lagen utgår på ett helt annat sättän folktandvårdslagen från den enskildes behov och fömtsättningar och ansvarför den egna tandhälsa. Lagen ställer vidare upp ett raål för tandvården - engod tandhälsa och en tandvård på Uka villkor för hela befolkningen. Lagen innehåller också vissa krav på vården vilka ihuvudsak överensstäraraer raed HSL. Kraven gäUer dock inte bara denlandstingskoraraunala vården utan all tandvård. Vikten av förebyggande insatserframhålls också särskilt. Informationen till patienten skaU, fömtom patientenstandhälsotiU-stånd och de behandlingsmetoder som står till buds, också omfattakostnadema för behandlingen. Av stor betydelse är också att landstingen nuåläggs - precis sora i hälso-och sjukvårdslagen - att erbjuda god vård åt allasom är bosatta inom landstingsområdet. Vården skall innefatta fömtom reparativainsatser också förebyggande insatser riktade såväl till den enskilde som tillbefolkningen i stort. De senare insatserna fömtsätter medverkan av andrasamhällssektorer. Jag tänker här på risker för tandhälsan beroende påkostvanor, brister i arbetsmiljön, fritidsverksamheten m.ra. Liksora hittillsåläggs landstingen att själva bedriva regelbunden och fullständig tandvård förbam och ungdomar samt spedaUsttandvård och viss allmäntandvård för vuxna. Åvenpatienter på landstingens vårdinrättningar och vissa handikappade fömtsätts,som , få vård genom landstingens försorg. Skyldigheten att planeravården och samverka raed andra utvidgas och preciseras på samraa sätt sora iHSL. Prop.1984/85:79 26 Planeringen skall orafatta all tandvård inoralandstingsområdet. skall ha tUlsyn över tandvården och kunnainspektera verksamheten. I övrigt fömtsätts tillsynen främst ha rådgivande ochkunskapsförmedlande karaktär. I hälso- och sjukvårdspropositionen frarahålls -vilket naturligtvis också gäller för tandvården - betydelsen avbehörighetsreglerna för personalen inom tandvården. De allmännabehörighetsreglerna har nyUgen sammanförts och moderniserats i lagen(1984:542) ora behörighet för yrke inora hälso- och sjukvården m.ra.Bestäramelserna i lagen (1980:11) om tUlsyn över hälso- och sjukvårdspersonalenm.fl. (tillsynslagen) har också stor betydelse för patientema. Jag vill härbara peka på bestämraelserna ora aUmänna åligganden för personalen och ompartsställning för patienten i ärenden ora ansvar i hälso- och sjukvårdensansvarsnämnd. En patient som är missnöjd med tandvården kan i dagvända sig antingen till det egna raed sina problera eller tillsocialstyrelsen. fel eller försuraraelse föreligger hos någon blandpersonalen kan patienten också vända sig till hälso- och sjukvårdensansvarsnämnd. Sedan den 1 juU 1980 finns i varjelandstingskomraun en eller flera förtroendenärander sora skall förraedlainforraation och ge stöd och hjälp i olika forraer tiU patienterna. finner att en patient behöver vård skall den medverka till att sådan vårdlämnas. Den skall verka för att patienternas rättigheter tas tiU vara och derasintegritet skyddas. Nämnden har även till uppgift att för de ansvariga påpekaeventuella behov av resurser inom ett visst område. Skyldigheten omfattarenbart hälso- och sjukvården enligt HSL och aUtså inte tandvården. Förtroendenämndemas verksamhet har utvärderats aven särskild arbetsgmpp. Arbetsgmppen har i en nyUgen publicerad rapport (Ds S1984:16) Förtroendenämnder inora hälso- och sjukvården föreslagit attförtroende-närandernas verksarahet skall perraanentas särat fömtom den allmännahälso- och sjukvården även omfatta folktandvården. Några huvudmän har underförsöksperioden med positivt resultat låtit nämndernas ansvarsområde omfattaäven folktandvården. Enligt rapporten bör förtroendenämnderna och derashandläggare som hittiUs kunna ge patienter inora den privata hälso-ochsjukvården upplysningar och råd. Någon skyldighet föreUgger däreraot inte. Denvård sora bedrivs av enskilda vårdgivare efter avtal med ett landsting får dockenligt rapporten anses ingå i närandemas lagreglerade kompetensoraråde.Rapporten är f.n. föremål för remissbehandUng. Förslag beräknas framläggas tillriksdagen . 1 betänkandet (SOU 1984:73) läggsfrara förslag till en lag om patientjournaler inom hälso- och sjukvården ochtandvården. I förslaget samraanförs bestämmelser från olika författningar omskyldighet att upprätta journal, bevarande av joumal och offenthghet ochsekretess i fråga ora journaler i enskild vård i en gemensara lag. 1984/85:79 27 Förslag beräknas fraraläggas till . Jag vill också närana att sodalstyrelsen tidigare iår fått i uppdrag att utreda fömtsättningama för en skyldighet för fabrikanteroch importörer att uppge innehållet i tandersättningsmaterial samt upprättandeav ett produktregister och ett register över biverkningar av raaterialen. 1uppdraget ingår också att överväga en begränsning av raaterialsortiraentet.Vidare skall ange ytterUgare behov av forskning och annankunskapsutveckUng ora materialens lokala och genereUa biverkningar.Socialstyrelsen skall även utarbeta ett underlag till vårdprogram för patientermed tandbesvär, vilka kan sättas i saraband raed tandersättningsmaterial.Regeringen har slutligen uppdragit åt att utforraa ochgenomföra utbildning av s.k. hänvisningstandläkare inora varje landstingsområdeom tandersättningsmaterialens användningsområde samt riskema för oUka formerav biverkningar och tekniska komplikationer. Någon forraell rätt för patienterna att få tandvårdfinns inte. Av det sagda bör fraragå att en patient ändå har godafömtsättningar att få vård när det behövs, att vården är av god kvalitet ochatt den sora är raissnöjd kan få gehör för sina klagomål när de är berättigade. 7Landstingens ansvar för tandvården - ansvarets innebörd och omfattning Mittförslag: Varje landsting skall erbjuda en god tandvård åt dem som är bosattainom landstingsområdet. Åven i övrigt skall verka för en godtandhälsa hos befolkningen. skall bedriva tandvård i egen regi -folktandvård. Om någon som vistas inom landstingsområdet utan attvara bosatt där behöver omedelbar tandvård, skall erbjuda sådantandvård. TU78:s förslag: TU 78:s förslag innebär att landstingen får deh vad som benämnsett lagfäst ansvar för bam- och ungdomstandvården, dels ett ansvar förvuxentandvården av följande innebörd vårdansvar -ett övergripande ansvar för att alla som är bosatta inoralandstingsområdet erbjuds god tandvård på lika villkor, planeringsansvar - ansvarför att i samverkan med bl.a. privata vårdgivaretandvårdsplanering sker varvid tillses att vårdmål fastställes samt attresurserna fördelas efter behov och efterfrågan. 1984/85:79 28 resursansvar -ansvar för att de resurser som enligt tandvårdspla- nenerfordras för folktandvården ställs till förfogande; privattandvården kangenora sära verkansavtal åtaga sig ansvar för övrig vuxentandvård; i den måndenna ej kan tillgodoses inora raraen för sådana saraverkansavtal åvilar detlandstinget att tiUse att erforderUga resurser ställs till förfogande, vårdinnehållsansvar - ansvar för tandvårdensodontologiska inriktning; däri ingår bl.a. en ökad andel tandhälsovård. Beträffande ansvar för dera som vistasi komraunen utan att vara bosatta där överensstäraraer :s förslag raedmitt. Remissinstansema:Remissopinionen är splittrad i denna fråga. De flesta är positiva tillutredningens förslag. Ett par av de positiva remissinstansema är dock tveksammatill förslaget att lägga ett vårdinnehållsansvar på . Fleraremissinstanser anser att det inte finns någon anledning att ha ett slagsansvar för tandvården och ett annat för hälso- och sjukvården i övrigt. Deförordar därför att vårdansvar såsom det uttrycks i HSL skallgälla även tandvården. Skälenför mitt förslag: Som jag har frarabålUt, anser jag att det finnsbehov av betydande förbättringar vad gäller planering, samordning, saraverkanoch uppföljning inom tandvården. Jag delar TU 78:s och remissinstansernasuppfattning att landstingen bör ha en central roll i detta sararaanhang.Fömtora den nuvarande huvuduppgiften att själva svara för viss tandvård, börlandstingen således ges ytterligare uppgifter inom den framtida tandvården.Innebörden och orafattningen av ansvaret i dessa delar raåste vara helt klara.Både landstingen och de privat verksararaa tandlä-kama har berättigade krav påväl definierade ansvarsförhållanden. Ett av strävandena vid utformmngen av den nyatandvårdslagen måste vara att i så stor utsträckning som möjligt anpassabestäraraelsema i denna till HSL för att , om så bedöms önskvärt, kunnagöra HSL tillämplig också på tandvården. Avsikten med att i HSL lägga ettsaralat ansvar på var att detta bedörades kunna få stor betydelseför raöjligheten att förbättra hälsan hos befolkningen och för atteffektivera verksaraheten. ansvar enligt HSL innebär bl.a. enskyldighet att svara för att de behov av hälso-och sjukvård sora uppkoraraerinora tUlgodoses. Om t.ex. en privatpraktiserande läkare lägger nedsin verksamhet eller förändrar dess orafattning eller inriktning och dettaleder tiU att det uppkommer ett vårdbehov som inte tiUgodoses av annan, ärlandstinget skyldigt att erbjuda den ytterUgare vård som kan behövas. MeUan tandvård och övrig hälso- och sjukvårdföreligger vissa skiUnader, särskUt vad gäller det allmännas andel avverksamheten. Medan de privat verksamma vårdgivama inom tandvården svarar förstörre delen av Prop.1984/85:79 29 allmäntandvårdenför vuxna, svarar de privat verksamma läkarna endast för en raindre del av dentotala övriga hälso- och sjukvården. Detta förhållande har naturligtvisbetydelse när det gäller förutsättningama för landstingen att ta på sig ettökat ansvar för verksaraheten. Enligt rain uppfattning är dock orafattningen avden tandvård sora landstingen själva bedriver inte av avgörande betydelse närdet gäUer att ta stäUning till frågan om landstingens roll i den framtidatandvården. Viktigare än vårdandelen anser jag vara fömtsättningama att ha enöverbhck över den totala tandvårdssituationen och därmed möjligheter attplanera och samordna den vård som ges av oUka vårdgivare. Betydande kunskaperom och erfarenheter av tandvård finns hos landstingen. En väl fungerandeorganisation är redan uppbyggd inom folktandvården. Personalsituationen harunder senare år förbättrats påtagligt och tillgången på tandvårdspersonalsynes även bli god. De nödvändiga fömtsättningama för att ta ettstörre ansvar inom den framtida tandvården föreUgger således. Landstingens ansvar för tandvården bör därför hasamma innebörd som deras ansvar för hälso- och sjukvården. Detta innebär attlandstinget skall erbjuda en god tandvård åt dem som är bosatta inomlandstingsområdet. Ansvaret innefattar såväl revisionstandvård som vård vidakuta besvär. 12 § tandvårdstaxan anges att tandläkaren är skyldig att i mån avmöjlighet ta eraot försäkrade för tandvård. Akuta faU skall behandlas medförtur. Detta gäller således både folktandvården och privattandvården. Dettagäller oavsett var patienten är bosatt. ansvar för att vård även kan erbjudasvid akuta behov av vård innebär inte-lika litet som inom revisionstandvården -att landstingen behöver bedriva verksaraheten i egen regi. förekorameri stor utsträckning särskilda avtal mellan landstingen och de privatavårdgivarna om jourverksaraheten. Norraalt är att de båda vårdgivarna deltar iverksaraheten i förhållande till sin andel av den totala allmäntandvården förvuxna på orten. Inora vissa landsting finns särskilda akutmottagningarorganiserade. Vid dessa mottagningar är tandvårdspersonal från såvälfolktandvården som privattandvården verksamma. Denna samverkan kringjourverksamheten har visat sig ändamålsenUg och effektiv och jag ser det därförsom angeläget att den även i fortsättningen bedrivs efter samma linjer som . skall även i övrigt verka för en godtandhälsa hos befolkningen. Landstingens ansvar för samhällsinriktandeförebyggande insatser inora tandvården bör innefatta insatser för att kartläggahur faktorer i den yttre miljön och levnadsvillkoren påverkar befolkningenstandhälsa. Landstingen bör ta till vara, systematisera, bearbeta och utnyttjade kunskaper om risker i människornas levnadsmiljö som observeras i det dagligatandvårdsarbetet.