prop · G803214 · 1984-12-31 00:00:00 — Stadgandet har följandelydelse: "Straff skall bestämmas efter den lag som gällde när gärningenföretogs. Gäller annan lag när dom meddelas, skall den lagen tillämpas, om denleder till frihet från straff eller till lindrigare straff; vad nu är sagtskall dock ej gälla, när fråga är om gärning som varitstraffbelagd på grund av då rådande särskilda förhållanden". Dettastadgande har fält en generell avfatlning och har avsetts bli direkl tillämpligtäven i andra fall än dem som aktualiserades av ikraftträdande.Undantaget för gärning som varit straffbelagd på grund av dårådande särskilda förhållanden är uppenbarligen inte tillämpligt på den nuföreslagna lagändringen. Denna omfattas däremot av huvudregeln i stadgandetsandra mening. Eftersom den nya lagen kan leda till frihet frän straff skallalltså denna tillämpas då någon döms för en gärning som han begått medan denäldre lagen gällde. Det torde vara obehövligt att särskilt nämna detla i enövergångsbestämmelse lill den nya lagen. Att den nya straffbestämmelsen om Underlätelse altfullgöra uppgiftsskyldighet inte kan tillämpas mot den som före den nya lagensikraftträdande underlåtit alt fullgöra uppgiftsskyldighel följer av denallmänna straffrättsliga principen att en straffbestämmelse inte får ges lillbakaverkandekraft. Denna princip har kommil till uttryck i 5 § första stycket i den nyssnämnda lagen om införande av . Prop.1984/85:214 30 Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslaget till lag om ändring iresegaranlilagen (1972: 204). Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 1984/85:214 31 Sammanfattning av resegarantilagutredningens betänkande Lagen (1967:203) om ställande av säkerhet vidsällskapsresa lill utlandet trädde i kraft . Denna lag ersattesden av den nu gällande resegarantilagen (1972: 204). Tillkomstenav resegarantilagstiftningen skall ses mot bakgrund främst av demissförhållanden som rådde inom sällskapsresebranschen under 1960-lalet däbranschen kraftigt växte. Därvid förekom s, k. skandalresor. Under slutet av1960-talet och försattes flera reseföretag i konkurs ochtvingades att upphöra med sin verksamhet. Även under senare delen av 1970-taletförsattes flera företag i konkurs. Resegarantilagstiftningen syftar till alt ge resenärernaett socialt betingat minimiskydd. I huvudsak innebär lagen att den somyrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte anordnar eller förmedlarsällskapsresor till utomnordiska länder skall ställa en säkerhet hoskommerskollegium. Säkerheten fär tas i anspråk bl. a. för återbetalning av erlagdamedel om en resa inställs samt för uppehälle, återresa och skälig ersättningför förlorade förmåner om en resa avbryts. Om inte kollegiet medger annal skallsäkerheten beslå av en av bank eller försäkringsbolag utfärdad betalningsuifästelsesom fullgörs vid anfordran. Säkerhetens belopp bestäms med hänsyn till reseverksamhetensart och omfattning. Den som anordnar sällskapsresor eller förmedlar sådanaresor som har anordnats utomlands skall ställa en säkerhet om minst 200000 kr.Den som förmedlar resor som har anordnats inom landet skall ställa en säkerhetom . En särskild nämnd, resegarantinämnden, prövar frågan omsäkerheterna skall fä tas i anspråk. Det nuvarande garantisystemel har kritiserats på bl. - researrangörernahar särskilt fått ställa allt större säkerheter som inte står ien rimlig proportion till de risker som föreligger för resenärerna, - kravet päsäkerheter har i allmänhet fört med sig en ökad kapitalbindning förreseföretagen och därmed också ökade kostnader som ytterst drabbar resenärerna, - garantisystemelhar särskilt under senare är kommit att medföra en alltmer betungandeadministration för såväl kommerskollegium som reseföretagen, - garantisystemethar en konkurrenssnedvridande effekt genom att de större reseföretagen relativtsett i allmänhet har lägre kostnader för säkerheterna än de mindre företagen. har enligt sina direktiv haft iuppdrag i första hand att försöka finna en konstruktion för resegarantier sominte har del 1984/85: 214 32 nuvarande systemets olägenheter. Enligt direktiven år enav utgångspunkterna att resenärerna skall garanteras ett minimiskydd genomlagstiftning av samma principiella innebörd som den nuvarande. Systemet börvidare, enligt direktiven, ge resenärerna ett erforderligt skydd och samtidigtmedföra att varje reseföretag har en rimlig grad av eget ansvar. Enligt den nuvarande resegarantilagen skall säkerhetengälla det belopp som kommerskollegium bestämmer med hänsyn lillreseverksamhetens art och omfattning. Av förarbetena till lagen framgår attsäkerheten för varje reseföretag i princip bör gälla för ett belopp som vidvarje lillfälle motsvarar företagets ekonomiska åtaganden gentemotresenärerna. Det sammanlagda beloppet av reseföretagens säkerheter är1968 uppgick till 35 miij kr,, avseende 114 företag. uppgick detsammanlagda beloppet lill 247 milj. kr., avseende 383 företag. Reseföretagen kan indelas i researrangörer, dvs. anordnareav sällskapsresor, och reseagenter, dvs. förmedlare av sällskapsresor. Detsammanlagda beloppet av arrangörernas säkerheter uppgick till 200milj. kr., avseende 185 arrangörer. Ungefär en tredjedel av arrangörernaställde en säkerhet som understeg . Lika mänga arrangörer ställde ensäkerhet om . Endast fem arrangörer ställdeen säkerhet som översteg 10 milj. kr. Den största säkerheten uppgick till drygt45 milj. kr. Det sammanlagda beloppet av reseagenternas säkerheteruppgick till 8 milj. kr., avseende 134 agenter. Flertalet av dessasäkerheter uppgick till . Underperioden den Ijuli 1967-den 30juni 1980 inställde 20 reseföretag sinabetalningar och föranledde utbetalningar ur säkerheterna. Det sammanlagdautbetalda beloppet uppgick till drygt 2,4 milj. kr. den 1juli 1967-den 30 juni 1972 betalades ut 1,4 milj. kr. eller i genomsnitt 280000kr. den 30 juni 1977 betalades ut932000 kr. eller i genomsnitt , . den I juli 1977-den30 betalades ut endast . eller i genomsnitt . per år.I samtliga fall var säkerheterna tillräckliga för att ge resenärerna del skyddsom de var berättigade till enligt resegarantilagstiftningen. Antalet resenärersom erhöll ersällning 1972 var mer än dubbelt så stort somunder . Av del totalt utbetalda beloppet avsåg huvuddelen() återbetalning av eriagda förskott med anledning av inställda resor.Återstoden () avsåg kostnader med anledning av att resor hade avbrutitsutomlands. Endast en mindre del (knappt I %) av del utbetalda beloppet avsägkostnader för hemtransporter från ullandel. De säkerheter som reseföretagen har fått ställa hoskommerskollegium har hitlills alltid utgjorts av betalningsulfäsidser utfärdadeav svenska banker och försäkringsbolag. I allmänhet har dessa kreditinstitutbegärt en premie om av garantibeloppet. 1984/85:214 33 kreditinstituten ofta fält binda eget kapital, exempelvisbanktillgodohavanden, eller fält ställa förelagsinteckningar eller borgensförbindelsersom säkerhet för hela eller viss del av beloppet. Reseföretagens kostnader för säkerheterna utgörs ihuvudsak av bokföringsmässiga kostnader, exempelvis bankavgifter ochförsäkringspremier, och s.k, alternativkostnader. De bokföringsmässigakostnaderna torde i nuvarande penningvärde i allmänhet understiga . perresenär vid en resekostnad om ca I . Allernalivkostnader kan uppkomma omföretagen tvingas att binda eget kapital eller om företagen får försämrade möjlighelerlill rörelsekrediter. Storleken av alternativkostnaderna är ytterst beroendeav del enskilda företagets ekonomiska och finansiella situation, bedömning kan researrangörernas totala kostnader för säkerheternagroyt iippskaltal antas i de fiesta fall ligga i storleksordningen 5-25 kr.per resenär. Sannolikt har de mindre och medelstora företagen relativt sett iallmänhet högre totala, kostnader än de större företagen. Genom kapitalbindningen får garantisystemel anlas ha iviss utsträckning utgjort ett etdbleringshinder. Vidare kan systemet ha haftviss snedvridande effekt på konkurrensförhållandena genom all de störreföretagen i allmänhet har haft förhållandevis lättare att uppfylla kravel pä egelkapital eller motsvarande. Det helt övervägande antalet sällskapsresor företas medcharterflyg. Under har det ärliga antalet resenärer medcharterflyg ökat . Under är 1979 minskade dock antaletresenärer med jämfört med . Antalet charlerflygresenärer underär uppgick till I 157000, Det totala antalet resenärer kanuppskattas till 1600000, varav 1400000 färdades med flyg. Minskningen avantalet charterflygresenärer kan uppskattas till . Antalet reseföretag har ökat starkt under senare är.Sålunda var såväl antalet researrangörer som antalet reseagenter under är 1979(383) drygt dubbelt så stort som . Ett tiotal av arrangörernasvarade är 1979 tillsammans för uppskattningsvis av det totala antalet charlerflygresenärer.De flesta av de större arrangörerna hade anknytning till charlerilygbolag genomalt ingå i samma koncern. Enligt utredningens uppfatlning har förhållandevis stabilaförhållanden rätt inom sällskapsresebranschen under senare är. trots attbranschen har berörts av omfattande störningar och att den allmännautvecklingen inom branschen i vissa avseenden har varit negativ. Under senareär har också säkerheterna i en allt mindre grad behövt tas i anspråk. Kravet päsäkerheter torde ha haft en viss betydelse för stabiliseringen genom sin sanerandeinverkan på branschen. Även andra faktorer kan ha bidragit till de förbättradeförhållandena för resenärerna, exempelvis de förändrade kreditförhållandenainom branschen och de konsumenlpoliliska åtgärderna i övrigt inom sällskapsreseomrädcl. Prop.1984/85:214 34 Det bör alltså enligt utredningens mening kunnakonstateras att resenärernas behov av ett sä omfattande skydd som dennuvarande resegarantilagen innebär har blivit allt mindreuttalat. Utredningens bedömning är att det finns rätt stor grad avsannolikhet för alt det nuvarande behovet av skydd genom en särskildresegarantilagstiftning i huvudsak kommer att vara oförändrat under denöverblickbara framliden. Det bör därför kunna antas att säkerheterna liksom hittillsi allmänhet kommer att behöva tas i anspråk endast i en tämligen begränsadomfattning och i huvudsak för att möjliggöra återbetalning av erlagda förskott.Bl.a. mot denna bakgrund anser utredningen att de säkerheter som f.n. krävstotalt sett läcker högst osannolika risksituationer. Därför bör del finnas ettutrymme för alt utforma ett garantisystem med allmänt sett lägre krav på säkerheter. Utredningen föreslär att den som anordnar eller förmedlarsällskapsresor till utomnordiska länder även i fortsättningen skall ställa ensäkerhet hos kommerskollegium. Kravet på säkerhet bör gälla endast den somyrkesmässigt anordnar eller förmedlar sällskapsresor. Vidare bör syftet medgarantisystemet även i fortsättningen vara att ge resenärerna ett socialtbetingat minimiskydd. Säkerheterna bör alltså fä las i anspråk i huvudsakendast för återbetalning av erlagda medel om en resa inställs samt föruppehälle och hemresa om en resa avbryts utomlands. Avsikten med systemet ärsåledes inte att garantera resenärerna ersättning i alla de avseenden som ettreseföretag inte kan fullgöra sina åtaganden. Inte heller är avsikten attgarantera ersättning ål andra än resenärerna, exempelvis ät flyg- ellerhotellföretag. Detta är också vad som redan gäller. Frågan om säkerheterna börfå tas i anspråk bör även i fortsättningen prövas av resegarantinämnden. Förslaget innebär all de nuvarande säkerheterna, vilka ärindividuella, skall kompletteras med en statlig resegaranti som skallfinansieras av reseföretagen genom alt dessa erlägger avgifter tillkommerskollegium för att därigenom bygga upp en särskild resegarantifond. Vid bestämmandel av säkerheternas storlek bör enligt resegaranlilagulredningensförslag sammanfattningsvis beaktas följande: - resenärernaskall ges det skydd som kan bedömas som erforderligt. - garantisystemelbör, mot bakgrund av vunna erfarenheter och den riskbedömning som synesberättigad , rimligtvis inte utformas på ett sådant sätt attdel fullt ut täcker också klart osannolika risker som resenärerna löper, - vid en samladavvägning bör därför de typer av risker som bedöms ha en mycket låg frekvenslämnas utan ett fullständigt skydd. En principiell utgångspunkt bör enligt utredningensförslag vara att storleken av den säkerhet, som varje reseföretag skall ställa,avpassas sä Prop.1984/85:214 35 att säkerheten normalt i sig kan antas vara tillräckligför att ge resenärerna det avsedda skyddet. Med en sådan utformning lorde detkunna antas att företagen, liksom hitlills, i allmänhet kommer att iaktta enviss försiktighet genom vetskapen om att de själva får stå för de ekonomiskakonsekvenserna om något inträffar som gör att resenärerna måste ges ett skyddmed stöd av garantisystemet. Vidare kan därigenom det nuvarande systemets sanerandeoch preventiva effekter bibehållas. Enligt förslagel skall säkerheternas slorlek även ifortsättningen bestämmas av kommerskollegium. För researrangörer och försådana reseagenter som förmedlar utom landet anordnade sällskapsresor skallsäkerheten bestämmas i princip på sä sätt att till ett särskilt fastställtminimibelopp läggs ett tillläggsbelopp som beräknas med hänsyn till detuppskattade genomsnittliga antalet resenärer . För sådana reseagentersom förmedlar inom landet anordnade resor skall säkerheten bestämmas lill ettbelopp som är lika stort för alla agenter. Liksom f. n. skall kommerskollegiumunder vissa förutsättningar kunna medge erforderliga lättnader i kravet päsäkerhet. Utredningen föreslår att säkerheterna för researrangörernaoch sådana reseagenter som förmedlar utom landet anordnade resor skallbestämmas till ett belopp om . jämte eU tillägg om . för varjefullt 200-tal resenärer . I allmänhet torde de föreslagna säkerheternadärigenom komma au ligga i storleksordningen av de nuvarande säkerheterna.Flertalet researrangörer kommer genom det föreslagna systemet alt få ställa ensäkerhet som ligger i storieksordningen . För sådana reseagenlersom förmedlar inom landet anordnade resor skall säkerheten bestämmas lill ellbelopp om , dvs. vad som i allmänhet motsvarar av den nuvarandesäkerheten. Det totala beloppet av reseföretagens säkerheter kommer sannoliktatt minska från f. n. 250 milj. kr. till 50-75 milj. kr. Enligt förslaget skall staten, i ett sådant fall där densäkerhet som ell reseföretag har ställt visar sig otillräcklig för att geresenärerna del avsedda skyddet, intill ett visst bestämt belopp svara förutbetalningarna till resenärerna. För dessa utbetalningar skall i första handmedel las ur resegarantifonden. Om det i ett undantagsfall skulle visa sig attfondmedlen inte räcker till får staten förskottera medel. Återbetalning tillstaten av dessa medel, jämte ränta, skall göras sä snart som medel finnstillgängliga i fonden pä grund av företagens avgiftsinbetalningar. Ett företagär vidare enligl förslaget skyldigt att till fonden betala tillbaka medel somför företagets räkning har betalts ut till resenärerna med anledning av attföretagets säkerhet har varit otillräcklig. Den föreslagna statliga resegarantin, som skall utgöra ellkompletterande skydd avsett för mer ovantiga situationer, skall uppgå tillsamma belopp som varje enskild säkerhet. En säkerhet om exempelvis ,skall sålunda kompletteras med en statlig resegaranti om . Prop.1984/85: 214 36 maniagda beloppet, i exemplet ,, ulgör vad somslår till resenärernas förfogande om något inträffar. Utredningen bedömer detsom i mycket hög grad osannolikt alt beloppet inte skulle komma att räcka lillannat än i mycket sällsynta situationer. Garantin skall, som nämndes,finansieras av reseföretagen som genom avgifter bygger upp en resegaran-lifond.Fonden bör. såvitt nu kan bedömas, byggas upp till en nivå om ca 2 milj. kr.När fonden har uppnätt denna storleksordning bör alltså avgiftsinbetalningenavbrytas. Skulle i en myckel osannolik silualion fonden inie förslå lill allläcka statens åtaganden fär staten kompenseras i efterhand genom ett fortsattavgiftsuttag. Avgifterna till resegarantifonden skall enligt förslagetför varje reseförelag bestämmas till av säkerhetens storlek. 1princip skall avgifterna erläggas kvartalsvis och hänföra sig till densäkerhet som har varit fastställd . För researrangörernas delinnebär detta f.n. i allmänhet en avgift om högst I kr. Detsammanlagda beloppet av företagens avgifter under ett är kan vid en i huvudsakoförändrad resandefrekvens antas uppgå till 1-1.5 milj. kr. Mot den bakgrundenbör fonduppbyggnaden upphöra inom 2 är. Förutsättningen bör dock vara att någrastörre utbetalningar inte har behövt göras ur fonden och omständigheterna inteheller i övrigt talar för att fonduppbyggnaden bör fortsätta. Del nuvarande garantisystemel har särskilt under senare ärkommil att medföra en alltmer betungande administration för såväl kommerskollegiumsom reseföretagen. Utredningsförslaget innebär förenklingar i flera avseenden.Sålunda bör framhållas alt säkerheterna skall fastställas efter mer schablonartaderegler än vad som f.n. gäller. Förslaget bör, även under resegarantifondensuppbyggnadsperiod, kunna genomföras inom ramen för kollegiets befintligaresurser inom det här verksamhetsområdet. Enligl utredningens bedömning fär resenärerna ett skyddsom är tillräckligt långtgående genom det garantisystem som har föreslagils.Av väsentlig betydelse vid bedömningen av systemet är också vilka kostnader somkan uppkomma för reseföretagen, dvs, i praktiken ytterst för resenärerna. Som nämndes torde de föreslagna säkerheterna förresearrangörerna i allmänhet alt ligga i storleksordningen av denuvarande säkerheterna. Del kan antas att de totala kostnaderna försäkerheterna i dessa fall kommer att ligga i storleksordningen , perresenär. Under resegarantifondens uppbyggnadsperiod tillkommer en kostnad som iallmänhet inte torde överstiga . Vissa mindre reseföretag kankomma alt få ställa säkerheter som är i huvudsak oförändrade jämfört med denuvarande. Under fondens uppbyggnadsperiod kan för dessa företag, liksom förvissa större förelag som f. n. har mycket låga kostnader för säkerheterna,uppkomma en viss kostnadsökning. Enligt utredningens bedömning bör man vidare kunna räkna medatt systemet i allmänhet kommer alt leda till en förbättring av reseföretagensekonomiska situation genom att det egna kapitalet i en mindre omfattning 1984/85:214 37 än f. n. kommer alt bindas i form av säkerheter ulan i ställetkan utnyttjas i verksamheten. Dessutom bör konkurrensläget förbättras för deföretag, främst de mindre och medelstora företagen, som kan ha haft särskilda svårighelerall uppfylla kreditinstitutens krav på egel kapital. Dessa direkta följder förföretagen måste anlas lill väsentlig del komma resenärerna till godo så längeen fungerande, effektiv konkurrens finns. I fråga om den författningslekniska utformningen föreslårutredningen alt regeringen i lag ges bemyndigande att meddela föreskrifterrörande säkerheternas storlek och avgifterna lill reseguraniifonden. Därigenomuppnäs den röriighet i systemet som är nödvändig för alt säkerheterna m.m.skall kunna anpassas till del skyddsbehov som i realiteten kan bedömasföreligga vid olika tillfällen. Vid den avvägning mellan olika intressen somfår göras bör beaktas faktorer såsom frekvensen av betal-ningsinställdser blandreseföretagen, utnyitjandegraden av säkerheterna, den allmänna utveckligcn inomsällskapsresebranschen, kreditförhållandena och prisutvecklingen påsällskapsresor. 1984/85:214 38 Närvarande: f.d. regeringsrådet . Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 25 april1985 har regeringen pä hemställan av chefen för ,statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till lag omändring i resegaranlilagen (1972:204). Förslaget har inför lagrådet föredragits avhovrättsassessorn Mäns . Förslaget föranleder följande yllrande av lagrådet: I andra styckels andra mening har tagits upp enbestämmelse av innehåll att, om kommerskollegiet förordnat att ett beslut omsäkerhet skall gälla och beslutet överklagats, regeringen fårbestämma all ett sådanl förordnande tills vidare inte skall gälla. En regel av motsvarande innehåll finns för förvaltningslagenstillämpningsområde i 13 § nämnda lag. Vid tillkomsten av lagen, som integäller ärenden hos regeringen, utgick föredragande departementschefen från att handläggningenav sådana ärenden i tillämpliga delar skulle följa samma principer som enligtförvaltningslagen skulle gälla för underordnade myndigheter (se prop. 1971:30 s.319), Den föreslagna ordningen torde därför gälla utan uttrycklig föreskrift:en sådan tilllämpning lorde f. ö, också ligga i sakens egen natur (jfr prop,1971: 30 s, 420 och SOU 1964: 27 s. 604). Lagregler om förfarandet i förvaltningsärenden hosregeringen är myckel sparsamt förekommande. En uttrycklig regel om räll förregeringen att förordna om inhibiiion i här aktuella fall skulle lätt kunnaleda till missförståndet att motsvarande rätt inte föreligger inom andra delarav förvaltningsområdet. Enligt lagrådets mening bör bestämmelsen därför utgåur förslagel. Närvarande: statsrådet 1, , ordförande, och siatsrädcnLundkvist. Proposition om ändring i resegarantilagen (1972: 204) 1 Anmälan av lagrådsyttrande Föredraganden anmäler lagrådets yttrande' övev förslageltill lag om ändring i resegarantilagen (1972: 204). Föredraganden redogör för lagrådets yttrande samt anför, I anslutning till 15 § har lagrådet förordal att bestämmelsen i andra stycket andra meningen pä anförda skäl bör utgå ur förslagel.Jag ansluter mig till vad lagrådet anfört i denna fråga. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag attregeringen föreslår att antaga det av lagiädei granskade lagförslagetmed vidtagen ändring. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch beslutar att genom proposition föreslå all antaga det förslag somföredraganden har lagt fram. ' Beslut om lagrådsremiss fallal vid regeringssamnianiradeJen 2.i april 19X5.