prop · G803100 · 1984-12-31 00:00:00 — Gymnasieskolans platser måste emellertid i viss utsträckningäven fortsättningsvis kunnatas i anpråk också av äldre utbildningssökande, särskilt om många 18- och 19-åringar i enarbetslöshetssituation önskar förbättra sina möjligheter atl komma in pä den reguljära arbetsmarknaden genom att skaffasig en ulbildning i gymnasieskolan. Jag vill ocksåbetona atl det som etl led i arbetet med atl öka antalet tillgängligautbildningsplatser är angeläget atl se till att alla platser verkligen kan utnyttjasför de sökande. I en situation, då del är svårt att bereda allautbildningssökande utbildning, är det otillfredsställande, om det vidterminsstarten finns klassavdelningar som står tomma eller är otillräckligt fyllda. Det ärviktigt atl länsskolnämnderna vidtar åtgärder så att alla möjligheter lillmaximalt utnyttjande av tillgänglig utbildningskapacitet tas till vara.Ett av huvudsyftena med den översyn av statsbidragssystemet för gymnasieskolan som jag kommer att anmäla i detföljande är just att åstadkomma ell effektivare utnyttjande avplatserna. Enligt vad jag erfaril har en tendenstill avhopp under första läsåret kunnatiakttas . Särskilt allvarliga är rapporterna om alt flickor som gjort otraditionella studieval i ökadutsträckning avbryter sina studier fidigt. Jag ser med slor oro på ensådan ulveckling. En viktig uppgift i detlokala förnyelsearbetet är att stimulera ungdomar som börjat singymnasiseutbildning att också fullfölja denna. För att alla skall få verklig möjlighet till en gymnasieutbildning ärdet inte tillräckligt att ställa utbildningsplatsertill förfogande. Del krävs också en förnyelse av innehåll och arbetsformer ochen mer medveten resursslyrning så att de elever som har de störstabehoven verkligen kan få extra hjälp. 1 denna del har SÖi en rapport lill regeringen om den friare resursanvändningensammanfattat sina förslag till hur en bättre styrning av resurserna skall kunnabidra lill en förbättrad situation för elever med svårigheter. Ett viktigtsyfte med den friare användning av resurserna i gymnasieskolan, sominfördes /83, var att främja en omfördelning av resurser till elever med störsl behov. SÖhar nu efter en omfattande utvärderingfunnit atl skolorna endast i ringa grad förverkligat della syfte. Jag delar mot denna bakgmnd SÖ:s bedömning att detkrävs förändringar i fräga omresursanvändningen i gymnasieskolan, såväl kvalitativt som kvantitativt. a. på att del behövs en tydligare markering av målet förden friare resursanvändningen. En målinriktad användning avförstärkningsresursen kan främjas genom att skolstyrelsen beslutar om en planmed riktlinjer för resursernas användning inom den eller de skolenheter medgymnasieskola som finns inom kommunen. Jag anser del ocksänödvändigl alt åstadkomma en utökning av resurserna till stödundervisning ochsamordnad specialundervisning i gymnasieskolan. Detta är viktigt särskilt mol bakgrund av den bredarerekryteringen Prop.1984/85:100 Bilaga 10 56 tillgymnasieskolan, vilket leder till attskolan kommer att ta emot elever somhar särskilda behov av särskilda stödinsatser. Jag kommer att redan inför /86 förorda en betydandeutökning av den särskilda resursenför stödundervisning och samordnad specialundervisning. En viktig utgångspunkt för den förändring avstatsbidragssystemet, som jag nämnt,är också att ge utrymme för en ökad behovsorientering av gymnasieskolansresurser. Möjligheterna attge alla elever en meningsfull utbildning är i gymnasieskolan liksom igmndskolan beroende av personalens attityder. Jag vill i detta sammanhanghänvisa till vad statsrådet anfört i samband med behandlingen avden s. k. utslagningsgmppens rapport. Den syn på insatser för elever med svårigheter som redovisas där, måsteligga till grund ocksä för arbetet igymnasieskolan liksom för fortbildningen av gymnasieskolans lärare. Enfortbildning med den inriktningen ansluter väl till del reformarbete som påbörials med utgångspunkt iriksdagens beslut med anledning avpropositionen om gymnasieskola i utveckling. 8 Vissa frågor om grundläggandehögskoleutbildning Sedan några årpräglas planeringen i stort för den gmndläggande högskoleutbildningen avfrämsl följande förhållanden. För del förslå måsle slora ungdomskullarberedas plats inom högskolan. Den s. k. ungdomspuckeln, som jag återkommer till, kräver enhög utbildningskapacitet. För det andra måste högskolans samlade utbud avutbildningar omstruktureras. Antalet platser minskas inom vissa utbildningar,medan del ökas inom andra beroende på utvecklingeni samhälls- och arbetslivet. För det tredje kräver den statsfinansiellasituationen en strikt hushållning med resurserna också förhögskoleutbildningens del. Alll della måste genomföras på etl sådanisätt att kvaliteten i utbildningen kan upprätthållas. De förslag jag kommer att lägga fram idet följande utgår från den situation jag nuhar beskrivit. Kravet på en hög utbildningskapacitet kvarstår. Nödvändigheten av att ändrautbildningsutbudet i den riktning jag har angett är lika uppenbar som . Om fortsatt ekonomisk återhållsamhet skall kunna förenas med bibehållen kvalitet iden grundläggande högskoleutbildningen- i ett läge då kapaciteten för förhållandevis dyra utbildningar harökats och måste fortsätta atl öka - framstår kravet atl kunna ta lill vara alla möjligheteralt göra rationaliseringar och omfördelningar som ännu starkare äntidigare. Efterkrigstidensutbildningspolitiska reformer innebar bl.a. en kraftig expansion av utbildningen viduniversitet och högskolor under 1950- och 1960-lalen. Expansionen avstannade entid , för atl sedan öka och ånyo bli en viktig faktor iplaneringen. Under hela denna lid har behovet av att strukturera om detsamlade utbildningsutbudet knappast Prop.1984/85:100 Bilaga 10 57 varit så påtagligt som f.n. Jag vill här konstalera atthögskolebegreppet och den organisation som skapades i och med reformframstår som en stortillgång i den omläggning som pågår. Att kunna bedöma hela bredden av eftergymnasiala utbildningar i ettsamlat perspektiv, inte minst när detgäller dimensionering, är nära nog en förutsättning för att omläggningarna skall kunna genomföras på etländamålsenligt sätt, inte minsl med tankepä det begränsade resursutrymme som slår till buds. Frågan om dentekniska och industriella omvandlingen av värt samhälle och dessfömtsättningar i och följdverkningar för den högre utbildningen återkommer oftai den offentliga debatten. Mina förslag innebär atl ansträngningarna attöka antalet platser pä civilingenjörslinjer fortsätter. kommer jagatt föreslå en ny kortare leknisk högskoleutbildning avpåbyggnadskaraktär. Antalet platser inom yrkesieknisk högskoleuibild-ning liksom pålokala linjer, som i hög grad har teknisk inriktning, kommer ocksä enligt minaförslag att öka. Jag föreslär att enstaka kurser i ökad omfattning skall kunnages inom tekniska och laboratiya områden. Personer medekonomisk högskoleutbildning efterfrågas i hög grad på arbetsmarknaden.Jag kommer därför även all föreslå en viss ökning av kapaciieten förekonomutbildning. Jag vill också erinra om den omläggning som enligt tidigarebeslut (prop. 1982/83:100, bil. 10, UbU 25, rskr 340) nu successivt genomförsinom de administrativa och ekonomiska utbildningarna. Av vad jag haranfört inledningsvis (avsnitt 4) framgår den vikt jag lägger vid att den nödvändiga tekniskautvecklingen inom vårt samhälle - till vilkenhögskolan i hög grad bidrar inte får genomföras på bekostnad av utbildninginom ämnen som har till uppgift att sätta in utvecklingen i elt samlat historiskt och kulturellt perspekliv. Etlsådant perspektiv är särskilt viktigt i lider av snabba förändringar sompåverkar människorna som enskilda individeroch gmppvis. Ökad studieorganisatorisk stadga bör ges åt utbildning inom det humanisfiska området i vidmening. Det minskadeelevantalet i och det därmed vikande underlaget förlärartjänster innebär att det är nödvändigt atl minska planeringsramarna för berördalärarutbildningar. Jag kommer i det följande också att förorda atl antaletplatser på sociala linjen och förvaltningslinjen minskas. Inom hälso- ochsjukvården råder sådana arbetsmarknadsmässiga förhållanden atlutbildningskapaciteten inom området bör hållas på oförändrad nivå eller inågot fall minskas. Jag kommer att föreslå vissa förbättringar inomvårdutbildningen som ligger i linje med det hälsopolitiska reformarbetet. Jag går över tillde resursmässiga fömtsättningar under vilka de pågående ändringarna i skilda utbildningars dimensionering kan föras vidare. Jag uppehåller mig därvid först vid nivånpå resurserna för /86 och tar sedan upp frågan om enfastare planering i detta avseende också för budgetåret därpå. UHÄhar i sin anslagsframställning lagt fram ett budgetalternativ som 1984/85:100 Bilaga 10 58 innebär en minskning av anslagsnivån med tio procentunder - dvs. ett huvudförslag i enlighel med regeringens anvisningar -och ett annal alternativ som innebär oförändrad anslagsnivå. UHÄ har arbetat framsina förslagefter en metod som har inneburit att högskolemyndigheterna har engagerats på ettnytl och framträdande sätt. Elt preliminärt förslag, innehållandenedskärningar och omfördelningar av resurser, remitterades tillhögskoleenheter och regionstyrelser. Enligt vad som har framgått har de preliminära förslagenanalyserats och debatterats ingåendepå lokal och regional nivå. Det är således ett väl genomlyst material jag har haft att utgå från i mina bedömningar. AvUHÄ:s nedskärningsalternativ framgårvilka negativa följder ett genomförande av ett huvudförslag inomhögskolans område skulle få. Jag vill framhålla, att UHÄ:s analys i delta avseende har varil ett nödvändigtunderlag för mina ställningstagande om nivå pä och inriktning av resursernaför såväl /86 som budgetårel 1986/87. Vad gällerresursnivån för /86 har UHÄ:s anslagsframställning bekräftatmin egen uppfattning att en allmän besparing - i meningen att resurser lyfts bort frånhögskolan - inle bör aktualiseras annal änför förvaltningsändamål. Kostnader för ett ökat antal nybörjarplatser inom vissa utbildningar och för vissa smärrereformer samt de betydande kostnader som följer av tidigare fattadebeslut om kapacitetsökningar måsteemellertid täckas. Mina förslag bygger på att detta kan åstadkommas bl. a. genom att antalet nybörjarplatser inomvissa andra utbildningar minskas och genom alt smärre preciserade besparingargenomförs. För att undvika allkvarstående behov av resurser måste tillgodoses genom besparingar har jagbedömt det som angelägel att tillföra vissa medel engångsvis budgetåret1985/86. Jag avser att återkomma tillregeringen med förslag att imotsvarande grad dra in större reservationer under vissa anslag avseende budgetåret1983/84. Enligt min mening ärdet nödvändigl att nu ta upp frågan hur de ökade utgifterna skall finansieras efter budgetårel 1985/86. Vad gäller resurserhar den gmndläggande högskoleutbildningen planerats i huvudsak i ettårsperspektiv.Allt fler röster inom högskolan höjs föratt elt flerårsperspekfiv skulle ge större möjligheter att inom snäva resursramar förändra och förbättrautbildningsutbudet; frågan har också uppmärksammatsinom det projekt med uppgift att se över resursanvändningen inom högskolan som jag redovisade i prop.1983/84: 100, bil 10 (s. 55 /87 kommer att ställa högskoleenheterna inför en svår situalioni fråga om resurser, framför allt beroende på konsekvenser av redan fattade beslut om att öka antaletstuderande på främst civilingenjörslinjernaoch pä beslutet atl förlänga ekonomutbildningen. Jag gör samma övergripandebedömning för /87 som för /86, nämligen att en allmän besparing avtypen huvudförslag bör undvikas ochatt beräknade koslnader måsle täckas genom omfördelningar inom resurserna för grundläggandehögskoleutbildning. 1984/85:100 Bilaga 10 Vad jag nu haranfört har lett mig lill följande. Jag anser alt det från flera utgångspunkter är enslor fördel all kunna ge en riktpunkt för högskolemyndigheternasresursplanering även för året efter det budgetär för vilket budgelförslagenläggs fram. Detla är enligt min mening särskilt värdefullt i en situation däkrav på icke oväsentliga omfördelningar kommer att ställas. visar desenaste årens erfarenheter atl ovissheten om vilka krav pä rena besparingar som kan komma attställas etl följande budgetår skapar storosäkerhet i planeringsarbetet på alla nivåer inom högskolan, ofta tillmen för verksamhelen. Jag är därför beredd att redan nu ange storleken på de besparingar i omfördelningssyftesom jag bedömer bli nödvändiga budgetårel 1986/87. Förutsättningar för ellsyslematiskl bedrivetomfördelnings- och effektiviseringsarbele bör skapas genom atl de belopp som blir aktuella nu anges med fördelningpä högskoleenheter. Beloppen redovisas i följande sammanställning. Jag har utgått frånatl de högskoleenheter som har den största omslutningen också har de reelltsett bästa möjligheterna att genomföra besparingar utan atl verksamheten påverkasi alltför hög grad. Jag har därför låtit dessa enheter bära en proportionellt sett större andelav den samlade besparingen. Belopp i tkr. Högskolan för lärarutbildning i Prop.1984/85:100 Bilaga 10 60 Tekniskt bör manenligt min mening gå till väga pä så sätt atl riksdag och regering anvisarmedel för grundläggande högskoleutbildning vid högskoleenheterna på sedvanligt sätt medutgångspunkt i den verksamhet som skallbedrivas. Av de totala medlen som kommer atl anvisas under berörda anslag för budgetårel 1986/87 bör emellertidhögskolestyrelserna inte få disponera angivna belopp. Del börankomma pä resp. högskolestyrelse altbesluta om besparingarnas fördelning på anslag. Samråd med resp.regionstyrelse förutsätts därvid äga rum om innehållande av medel som har anvisats under anslag som disponeras avregionslyrelsen. Högsko-leenheter-na bör åläggas att redovisa under vilkaanslag besparingar har genomförts. När det gällersället atl inom resp. högskoleenhet genomföra besparingsåtgärderna vill jag anföra följande. Den av riksdagenangivna dimensioneringen av utbildningen skall vara oförändrad. Del ärvidare självklart viktigt atl undvika ålgärder som innebär en försämradkvalitet i den verksamhet som bedrivs. Därmed står i huvudsak åtgärder av tvåslag till buds. Det ena slaget innebär atl man gör avkall på bredden i verksamheten, t.ex.genom ett minskat antal alternativa kursereller studiegångar. Den andra typen av ålgärder hänför sig tillrationaliseringar och effektiviseringar. En vikfig resurs ärlokaler. Högsl hälften av de i sammanslällningen angivna beloppen bör, i samrådmed byggnadsslyrelsen, få tas ut under anslagetD 5. Lokalkostnader m.m. vid högskoleenheterna. Vad jag nu har sagt innebär, att deföreslagna åtgärderna kommer att beröra utöver anslag till grundläggande högskoleutbildning - även i förekommandefall anslaget till lokalkostnader. Vad gällerforskarutbildning och forskning vill jag erinra om att berörda högskoleenheter för perioden fram /87 har ålagts att åstadkommaförnyelse inom dessa verksamheter genom omfördelning av resurser underfakullelsanslagen i en omfattning som svarar mot huvudförslagel. Högskolestyrelsernas ansvar för densamlade verksamheten vid resp. enhel harstrukits under bl.a. i prop.1983/84: 52 om vissa högkoleorgani-saloriskafrågor (UbU 10, rskr 114). Det blir högskolestyrelsernas sak atl göra de avvägningar som kommer att krävas för attde angivna besparingarna skall uppnäs. Regeringen bör ge tillfälle altta del av vad jag nu har anfört omresursplaneringen inom högskolan inför budgetårel 1986/87. Jag avser att i annat sammanhang återkomma lillregeringen i denna fråga. I detta sammanhangvill jag också peka pä den betydelse ett ändamålsenligt anslagssystemhar för hur verksamheten planeras, genomförs och följs upp. Det finnsenligt min mening skäl att - med utgångspunkt i de erfarenheter som finns avdet införda systemet - se över anslagssystemet för högskolan och därmed ocksä formernaför medelstilldelning och styr- Prop.1984/85:100 Bilaga 10 61 Härvid bör också belysas vilken rollhögskolemyndigheter pä olika nivåerbör spela i detla avseende. Ocksä i denna fräga avser jag atl återkomma till regeringen. 1 anslutning härtillkonstaterar jag med tillfredsställelse,att verksamhetsberättelser nu har blivit ell reguljärt inslag i högskolemyndigheternasarbele. Dimensioneringen avden grundläggande högskoleutbildningen skall bestämmas med utgångspunkt iindividernas efterfrågan, arbetsmarknadens behov och de tillgängliga resurserna.Antagningskapaciteten innevarande budgetårär 2 300 nyböijarplalser över den nivä som gällde /82, då en utbyggnadsplan presenterades förriksdagen med anledning av ungdomspuckeln. Arbetsmarknadslägetför de högskoleutbildade, som grupp betraktade, har försämrats någol på senare lid men är ändå avsevärtbättre än för personer med kortareutbildning. För yngre högskoleutbildade, som är mer konjunkturberoende, har läget förbättratsenligt senast tillgängliga uppgifier. Möjligheterna alt få arbele varierar dockkraftigt mellan olika yrkesgrupper. Läget på arbetsmarknaden ger enligtmin mening ingen grund för några störreförändringar i nuvarande dimensionering totalt sett. Som jag redan haruppehållit mig vid är en omstrukturering inom denna ram den nu viktigasteuppgiften för högskolan. 1 1984 årsbudgetproposition påtalade jag att fr.o.m. antalet sökande till de allmännautbildningslinjerna börjat minska. Som mättanvändes då antalet ansökningar till de utbildningslinjer inom den siafiiga högskoleutbildningen, till vilkaantagning görs genom UHÄ:s centraladatorbaserade antagningssystem. Systemet omfattar av antaletnybörjarplatser på utbildningslinjer. Minskningen av antalet sökande harfortsatt under det gångna årel, ehuru relativt obetydligt. Även i fräga om vårdutbildning råder f.n. en vissosäkerhet om den framtida rekryteringen.Antalet sökande till de allmänna linjerna där har minskal med en flärdedel.Högskolemyndigheterna och är beredda atl vidta ålgärder isyfte att få fiera studerande att söka till utbildningen inom den kommunala delen av högskolan. I nuvarandeekonomiska läge blir avvägningen mellan antalet platser och utbildningenskvalitet en avgörande faktor. Som har framgått av vad jag har anförtmäste utrymme beredas bl.a. för att ökningarna av planeringsramarna inom del tekniska området skallkunna fortsättas. Det finns inteekonomiskt utrymme för medelstillskotl för att möjliggöra en höjning avtotalantalet platser i högskolan. En ökning av platsantalel utan medelstillskotlskulle gä ul över kvaliteten i utbildningen. Jag är inte beredd att medverka lill en sådan ulveckling.Mina förslag innebär mot denna bakgrund alt antalet nybörjarplatser somriktar sig mol ungdomar hålls på i stortsell oförändrad nivå jämfört med innevarande budgetär. Vid sin anmälanav del under nionde huvudtiteln uppförda anslaget G I. kommer chefen förjordbruksdepartementet 1984/85:100 Bilaga 10 62 attförorda ett oförändrat antal nybörjarplatser vid denna högskoleenhet. Jag vill här erinra om de möjligheter somhögskoleenheterna har all besluta om mindre förändringar av planeringsramar iförhållande till av angivnatal Ofr. UbU 1979/80:29). UHÄ har i anslagsframställningenföreslagit nedläggning av läramtbildningarna i ochSundsvall/samt av förskolläramtbildningen i /ochklasslärarutbildningen i /. UHÄ:s förslag är ett ambitiöstförsök att inom ramen för givna budgetdirektiv utveckla ett program förprofilering av högskolans utbildningsutbud. Flera faktorer gör emellertid att jaginte är beredd att biträdaUHÄ:s förslag. Som jag harutvecklat måste ingrepp i mindre och medelstora högskoleenheters verksamhel,som är av den räckvidd som UHÄ:s förslag innebär, göras som ett led i en omstmkturering av resp.högskoleenhets samlade utbildningsutbud. En sädan omstrukturering måste görassystematisktoch planmässigt och med utgångspunkt i de förhållanden, problem och behov somfinns vid resp. högskoleenhet och i dess region. Eventuella beslut omnedläggning av lärarutbildning måste således enligt min uppfattning förenas medbeslut om utbyggnad av andra utbildningar i en omfattning som garanterar resp. högskoleenhetsfortlevnad. Vidare har en i sammanhanget viktigomständighet tillkommit sedan UHÄutarbetade sitt förslag. Jag avser nämligen att lägga fram etlförslag till en förändrad läramtbildning för gmndskolan. Det minskadeelevantalet i och det därmed vikande underlaget för lärartjänster innebär, såsomUHÄ har anfört, att det är nödvändigt attnu minska planeringsramarna för berörda läramtbildningar. Jag kommer idet följande att föreslå en minskning. Jag delar samtidigtUHÄ:s bedömning att det för att upprätthålla en god läramtbildning tillrimliga kostnader kan komma att visa sig nödvändigt atl minska del antalhögskoleenheter vid vilka läramtbildning bedrivs. Detta måste emellertidenligt min mening bedömas med utgångspunkt i de nya fömtsättningar somen reformerad lärarutbildning ger och med beaktande av förutsättningarna påolika berörda orter att utveckla alternativa utbildningar. Som ytterligare en faktor av betydelse idetta sammanhang vill jag framhålla att jagbedömer del som nödvändigl atl i slort sett upprätthålla den nuvarande dimensioneringen av förskollärar-och frilidspedagogutbild-ningarnaför att inle en fortsatt utbyggnad av barnomsorgen skall äventyras. Jag hemställer, atl regeringen ger tillfälle att ta del av vadjag har anfört om resursplaneringen inom högskolan inför /87. 1984/85:100 Bilaga 10 63 9 Vissa frågor omforskning och forskarutbildning beslutadevåren om riktlinjer för de kommande årens forskningspolitik. Förslag hade lagtsfram i propositionen om forskning (prop.1983/84:107, UbU 28, rskr 401). Förutsättningarnaför arbetet med 1985/anslagsframställning presenterades ipropositionen om forskning. Där angavs att någon besparing enligthuvudförslaget inte skulle göras för innevarande och de två följande budgetårenvad gäller anslagen till forskning och forskamlbildning inom högskolan. Däremotangavs att förnyelse bör ske inom ramen för befintliga resurser imotsvarande omfattning. Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) har ianslagsframställningen för budgetårel 1985/86 bl.a. redovisat omfördelning avmedel för gemensamma funktioner under fakultetsanslagen omfattande 1,7milj.kr. Medlen skall tillföras biblioteksverksamheten. Underfakultetsanslagen har ämbetet föreslagit vissa omprövningar av professurer.Omfördelningarna skall i sin helhet redovisas i verksamhetsberättelserna förde berörda budgetären. 1983/84: 107bil. 5 (s. 52-58) behandlade jag bl. a. vissa problem inomforskamtbildningen. Det gällde särskilt den otillfredsställande rekryteringen till vissaämnesområden och vissa tendenser till ineffektivitet säsom länga studietider och låg examinalionsfrekvens. Med hänsyn till alt ansvaretför effektivitet och kvalitet inom forskarutbildningen framför allt åvilar delokala högskolemyndigheterna uppmanades dessa att söka få till ståndförbättringar i forskarutbildningen. I en radundersökningar har olika problem inom forskarutbildningen studerats ingåendeoch kartlagts. a. har riksrevisionsverkel (RRV) och UHÄ:s utredningbelyst kvalitetsfrågorna och givit vissa exempel pä hurforskarutbildningen skulle kunna förbättras. Jag anser att ensamlad översyn över problemen inom forskamtbildningen nu bör göras.Jag återkommer i annat sammanhang till regeringen i denna fråga. Jag övergår nu tillatt behandla studiefinansieringen inom forskarutbildningen. 1 propositionenom forskning anförde jag i denna fräga bl.a.följande. "För egen delanser jag det utomordentlig väsenlligl atl sludiefinansie-ringen tillförssådana resurser att högskolan kan rekrytera de forskarbe-gävningar sombehövs. Pä sikl bör den siiuafionen eftersträvas att dokto- Prop.1984/85:100 Bilaga 10 64 ränderna kan ges försörjning direkl vid antagningen. Enrad av de problem som man från olika håll pekat på när det gäller det nyastudiefinansieringssystemetskulle lättare kunna lösas genom etl ökal ulnylljande av doktorandtjänster med möjligheter till en flexibel reglering av tjänsternas innehåll vad avser bl. a. fördelning på egen utbildning och institulionstjänstgö-ring.