prop · G80389 · 1984-12-31 00:00:00 — Vidare har AMS i en skrivelse till regeringen den 26 september1984 tagit upp vissa frågor rörande arbetshjälpmedel till handikappade skoleleveri samband med praktisk arbetslivsorientering m.m. Styrelsen har därvidbehandlat möjligheten att föra över ansvaret för sådant stöd frånarbetsmarknadsverket till skolan eller landstingen. Jag bedömer mot dennabakgrund att det blir anledning att återkomma till hithörande frågor längrefram. 2.4 Nytt ersättningssystem för företagshälsovården Denuvarande reglerna för ersättning till företagshälsovård har i huvudsak varitoförändrade sedan de infördes . Reglerna innebär att enarbetsgivare kan få ersättning via sjukförsäkringen för högst hälften av sinanettokostnader för läkarvård eller andra sjukvårdande åtgärder. Harföretagshälsovården också bedrivit verksamhet av hälsovårdande natur utgårersättning med högst hälften av de sammanlagda nettokostnaderna för sjuk- ochhälsovårdande åtgärder - under förutsättning att av dessa utgörs avkostnader för-sjukvård. Om sjukvårdskostnaderna svarar för mindre än hälftenav de sammanlagda kostnaderna skall ersättningen jämkas nedåt i motsvarandemån. Denna begränsning för ersättning.sbeloppet kallas allmänt för 50-procentsspärten. Vidberäkning av ersättningen skall hänsyn tas till kostnader för bl. a. löner förden sjukvårdande personalen, lokaler, städning, inventarier samt förbands- ochförbrukningsmateriel. Kostnaderna för den tekniskt före-6 1984/85. Prop.1984/85:89 82 byggandeverksamheten får inte räknas in i beräkningsunderlaget. Arbetsgivarenseventuella intäkter av företagshälsovården, t. ex. anställdas patientavgifter,skall räknas av från de sammanlagda kostnaderna. Ettvillkor för ersättning är att en överenskommelse har träffats mellanarbetsgivaren och allmän försäkringskassa. En sådan överenskommelse gäller somregel fortlöpande. Principenär att ersättningen bestäms och utbetalas i efterhand. Finns en löpandeöverenskommelse får dock arbetsgivaren ett förskott som betalas ut kvartalsvis.Förskottets storlek bestäms av den sammanlagda ersättningen . Efter utgången av varje kalenderår sker därefter enslutavräkning med ledning av arbetsgivarens uppgifter om de faktiskakostnaderna. Konsekvensernaav de nuvarande ersättningsreglerna har uppmärksammats i en rad olikasammanhang. Kritiken har främst gällt den nuvarande kopplingen mellanersättningens storlek och kostnaderna för den sjukvårdande verksamheten. Attersättningsreglerna har utformats på detta sätt kan förklaras av att samhälletsresurser för hälso- och sjukvård var relativt begränsade vid den ridpunkt dåreglerna fastställdes. Den sjukvård som arbetsgivarna kunde erbjuda sinaanställda betraktades därför som ett komplement till samhällets sjukvård. Sedanersättningssystemet infördes har emellertid samhällets resurser för hälso- ochsjukvården byggts ut avsevärt och finns därför helt andra möjligheter atttäcka behoven av sjukvård. Över tiden har också företagshälsovården byggts utoch dess verksamhetsfält breddats. Parterna på arbetsmarknaden har i samtligacentrala arbetsmiljöavtal slagit fast att företagshälsovårdens huvuduppgift äratt vara förebyggande. Trots detta intar sjukvården inom företagshälsovården ivissa fall en förhållandevis dominerande ställning, vilket kan förklaras aversättningsreglernas konstruktion. Dendetaljerade redovisning som ligger till grund för beräkning av ersättningen tillföretagshälsovården har också medfört en onödigt omfattande administrationsåväl vid företagshälsovårdsenheter som vid försäkringskassor ochriksförsäkringsverket. Detta har i sin tur lett till stora eftersläpningar iden årliga slutregleringen av ersättningen. Jagkommer i det följande att presentera förslag till nytt ersättningssystem förföretagshälsovården. Detta överensstämmer till stora delar med det förslag somi lades fram av en arbetsgrupp i betänkandet (Ds A 1984: 1) Nyttersättningssystem för företagshälsovården. I arbetsgruppen har ingått företrädareför LO, TCO, SAF, samt arbetsmarknads-, social- ochfinansdepartementen. Arbetsgruppens förslag har i allt väsentligt tillstyrktsav remissinstanserna. Detnya ersättningssystemet innefattar dels regler för beräkning av ersättning,dels villkor som bör gälla för att ersättning skall utgå. Närdet gäller beräkningen av ersättningen delar jag arbetsgruppens Prop.1984/85:89 83 uppfattning att denna bör delas upp i tre komponenter, nämligengrundersättning, småföretags- och nyanslutningstillägg. Som jag har framhållit bör det även ifortsättningen vara arbetsmarknadens parter som i första hand ansvarar för ochutformar företagshälsovårdens innehåll m. m. Enligt min mening bör därförvillkoren för ersättning utformas sä att de inte begränsar parternashandlingsfrihet att utifrån olika branschers speciella förhållanden anordnabästa möjliga företagshälsovård. Innan jag övergår till en mer detaljerad redovisning avdet nya ersättningssystemet vill jag kort nämna de viktigaste förändringarnaav förslaget. För det första innebär förslaget en principiell rätt tillersättning frän samhället under förutsättning att en företagshälsovärdsenhetuppfyller vissa fastställda villkor. Enligt nu gällande regler föreliggeringen automatisk rätt till ersättning. Denna grundas i stället på avtal mellanförsäkringskassa och arbetsgivare/företagshälsovärdsenhet. För det andra är förslaget utformat så att ersättningenutgår iförhållande till det antal personer, såväl anställda som egen- ochensamföretagare, som omfattas av företagshälsovården. En sådan konstruktioninnebär att den nuvarande kopplingen mellan ersättning och sjukvårdskostnaderförsvinner och att ersättningssystemet i fortsättningen är verksamhetsneu-tralt.Förslaget bör vidare bidra till en avsevärt förenklad administration. De nya ersättningsreglerna bör träda i kraft den 1 januari1986. 2.4.2 Beräkning av ersättningen Arbetsgruppen har enligt sina direktiv haft i uppdrag attutforma ett förslag till ersättningssystem som stimulerar till förebyggandeinsatser från företagshälsovårdens sida, beaktar de särskilda problem somgäller för mindre företag och företag i glesbygd samt minskar kostnaderna föradministrationen. Arbetsgruppen har vidare haft till uppgift att undersöka omdet finns behov av en relativt sett högre ersättning för anställda i specielltutsatta branscher. Mot denna bakgrund har gruppen föreslagit ett schabloniseratersättningssystem där ersättning utgår i förhållande till det antal personer,med en viss minimiarbetstid, som omfattas av företagshälsovården. Ersättningenskall enligt förslaget beräknas utifrån tre komponenter nämligen grundersättning,småföretagstillägg och nyanslutningstillägg. Ingen remissinstans har haft något att erinra motarbetsgruppens förslag att ta bort ersättningens koppling tillföretagshälsovårdens kostnader. Flera remissinstanser uttrycker i stället sintillfredsställelse över förslaget och den förenkling det innebär jämfört mednuvarande ersättningsregler. Flertalet remissinstanser har också tillstyrktarbetsgruppens förslag att ett nytt ersättningssystem bör bestå av deredovisade ersättningskomponenterna. Likaså anser en majoritet att förslagetkommer att stimulera till en Rättelse: S. 93, i styckena tre, fyra och fem har gjortsvissa förtydliganden av texten. Prop.1984/85:89 84 ökadutbyggnad samt förenkla administrationen. Två remissinstanser, statskontoretoch , anser emellertid att förslaget i alltför storutsträckning tillgodoser dem som har företagshälsovård och de ärdärför tveksamma till om det kommer att påskynda utbyggnaden. Föregen del anser jag i likhet med arbetsgruppen och flertalet remissinstanseratt en övergång till ett schabloniserat ersättningssystem ger mänga fördelarjämfört med nu gällande ersättningsregler. Jag har tidigare redovisat min synpå företagshälsovårdens arbetsfält och betonat vikten av förebyggande insatser.Det nuvarande ersättningssystemet, där ersäUning-en bestäms av kostnaderna förden sjukvårdande verksamheten, kan verka bromsande för en sådan utveckling. Ettersättningssystem som är neutralt i förhållande rill verksamheten kommer, enligtmin mening, att förbättra parternas möjligheter att inriktaföretagshälsovårdens verksamhet och resurser mot områden som de prioriterar.Därmed torde den förebyggande verksamheten komma att öka. Dagensstora variationer i ersättning mellan olika företagshälsovårdsenheter kommeratt minska om ersättningen beräknas i förhållande till antalet anslutnapersoner. Detta är en viktig effekt av det nya ersättningssystemet. Några avremissinstanserna, bl. , , har pekat på att systemet kan leda tillstora ersättningsminskningar för vissa företagshälsovårdsenheter. För egen delvill jag framhålla att ersättningen inte heller står i någon bestämdrelation till företagshälsovårdens totala kostnader eftersom den enbart bestämsav den sjukvårdande verksamhetens omfattning. Som arbetsgruppen har pekat päutgår f. n. ingen ersättning alls för förebyggande insatser, som i många fallutgör en väsentlig del av företagshälsovårdens verksamhet. Enannan fördel med ett schabloniserat ersättningssystem är att administrationenbör kunna förenklas avsevärt jämfört med , såväl hos företagshälsovårdsenheteroch arbetsgivare som hos olika offentliga organ. Slutligen tordeförutsättningarna för den ekonomiska planeringen vid företagshälsovärdsenheternadessutom kunna förbättras. I likhet med majoritetenav remissinstanserna ansluter jag mig till arbetsgruppens förslag attersättningen bör beräknas utifrån komponenterna grundersättning, smäföretagstilläggoch nyanslutningstillägg. Eftersom det främst är små företag som inteanslutits till företagshälsovården anser jag det rillfredsställande attarbetsgruppens förslag är konstruerat så att det bör stimulera anslutningen avsmå företag. Jagdelar arbetsgruppens uppfattning att många av de faktorer som motverkaren ökad anslutning av små företag till företagshälsovården inte kan påverkas avutformningen av ett nytt ersättningssystem. Intresset hos små företag för attansluta sig till företaghälsovård liksom intresset hos redan etableradeföretagshälsovårdsenheter för att ansluta små företag kan Prop.1984/85:89 85 emellertidpåverkas av de ekonomiska förutsättningarna. När planer finns att etablera heltnya enheter kan utformningen av ersättningsreglerna också ha stor betydelse. Denhögre ersättningen för nyanslutna företag och småföretag avser att stimulerasåväl arbetsgivare att ansluta sig till företagshälsovård som före-tagshälsovärdsenhetensvilja att ta emot nya företag. Ersättningen bör utgå till den som anordnarföretagshälsovård. Om den högre ersättningen skall komma företagshälsovärdsenheteneller det anslutna företaget till godo bör fä avgöras av det partssammansattaorgan som leder företagshälsovårdsenheten. I mänga fall bör det vara naturligtatt företagshälsovården medger sänkta avgifter för det berörda företaget. Såkan t. ex. vara fallet om en inbyggd central hos en större arbetsgivare vidgarsin service till småföretag på orten. Även höga nyanslutningstillägg till en företagshälsovårdscentralsom domineras av störte eller medelstora företag bör kunna leda till sänkta avgifterför företagen. Åandra sidan finns företagshälsovårdsenheter vilka har småföretag som dominerandeägare. För dessa torde stimulansen av nyanslutnings- och småföretagstilläggligga i att den högre ersättningen sänker kostnaderna totalt förföretagshälsovårdsenheten och därmed öppnar möjligheter för vidgad verksamhet. Jaganser att de lokala parterna är bäst skickade att bestämma hur den högreersättningen skall påverka avgifterna för de anslutna företagen. Flertaletföretagshälsovårdsenheter drivs dessutom direkt eller indirekt i form avaktiebolag eller stiftelser. Från mer allmänna utgångspunkter anser jag attstatsmakterna inte bör reglera ansvarsfördelningen mellan dessa organsdelägare. Det torde också f. n. saknas formella förutsättningar härför. Högreersättning för anställda i särskilt utsatta branscher Någraav remissinstanserna, t. ex. RFV, SAF, statskontoret, /SR, Bygghälsan ochGävleborgs läns landsting, beklagar att arbetsgruppens förslag inte tar hänsyntill att kostnaderna för företagshälsovården varierar avsevärt mellan olikabranscher. Arbetsgruppenhar i sitt betänkande övervägt en ersättningsmodell med ett s. k.branschtillägg. Tillägget skulle utgå för anställda inom branscher med högarbetsskadefrekvens enligt statistiken i arbetarskyddsstyrelsens informationssystemom arbetsskador (). Arbetsgruppen har emellertid funnit så stora problemförknippade med utformningen av ett sådant tillägg att man ansett att dettainte bör komma i fråga. Problemen gäller främst att göra en korrekt indelningav branscher efter arbetsskadefrekvens samt att göra branschtilläggetadministrativt lätthanterligt. Mångaremissinstanser, t. ex. , , kommun ochÄlvsborgs läns landsting, delar arbetsgruppens uppfattning om att det ärsvårt att på ett godtagbart sätt konstruera ett branschtill- Prop.1984/85:89 86 Däremot anser t. ex. socialstyrelsen.Försäkringskasseförbundet och läns landsting att arbetsgruppensalternativ till branschtillägg borde ha bearbetats ytterligare.Socialstyrelsen, statskontoret och hoppas att man iframtiden kan komplettera ersättningssystemet med ett branschtillägg genom attvidareutveckla ISA-statistiken och undanröja de administrativa svårigheter somarbetsgruppen anger. LO anser att ett högre grundbelopp bör erhållas för degrupper som har störst behov ur arbetsskadesynpunkt. Som fördelningsprincip börman enligt LO: s mening utgå frän kollektivavtalens uppdelning på den privata arbetsmarknadenså att en högre ersättning utgår för anställda som tillhör LO: s avtalsområden.Pä den offentliga sektorn måste motsvarande grupper prioriteras. Jag delararbetsgruppens uppfattning att det är mycket svårt att göra en kortcktoch rättvis indelning av olika branscher med hänsyn till arbetsmiljörisker etc.ISA-systemet är f. n. den enda statistikkälla som redovisararbetsskadefrekvenser. Systemet är ett viktigt instrument för prioritering avarbetarskyddsstyrelsens insatser. Liksom arbetsgruppen anser jag det emellertidtveksamt om ISA-statistiken kan läggas till grund för en bidragsgivning av nuaktuellt slag. Anledningen är att det finns en betydande osäkerhet iregistreringen av bl. a. arbetssjukdomar. Dessutom är det endast antalet arbetskadoroch inte deras svårighetsgrad som redovisas i systemet. För att undvikastatistisk osäkerhet skulle därtill indelningen behöva göras relativt grov.Branschgrupper med olika arbetsskadefrekvens måste föras ihop och detgenomsnittliga antalet arbetsskador för hela gruppen kommer därigenom attavgöra det ev. branschtilläggets storlek. Detta kan innebära att delbranschermed en annan skadeprofil än branschen som helhet riskerar att få för hög ellerför låg ersättning i förhållande till den egna arbetsskadefrekvensen. Slutligenskulle företagshälsovårdsenheterna ställas inför påtagliga svårigheter attkorrekt klassificera anslutna företag efter branschtillhörighet. Jag anseratt det inte heller är möjligt, som LO föreslår, att utgå från kollektivavtalstillhörighetvid fördelning av ersättning efter arbetsskadesynpunkt. som jag senareåterkommer till, inte lämpligt att använda kollektivavtal som fördelningsgrundför statligt reglerade ersättningar av detta slag. Motbakgrund av vad jag nu har anfört anser jag att det f.n. inte är praktisktmöjligt att införa ett ersättningssystem som tar hänsyn till behovet av högreersättning för särskilt utsatta branscher. StiftelsenSamhällsföretag har i sitt remissyttrande påpekat att Samhälls-företagsgruppenhar särskilda behov jämfört med den reguljära arbetsmarknaden. Genom attföretagsgruppen i huvudsak sysselsätter arbetshandikappade är sjukvårdsbehovenstörre och därmed företagshälsovårdens sjukvårdskostnader högre än för andraföretag. Mot denna bakgrund föreslår man att Samhällsföretagsgruppen skallerhålla en förhöjd grundersättning för sina anställda. Prop.1984/85:89 87 Samhällsföretagsgruppenfår ett driftbidrag som klart överstiger lönekostnaderna (inkl. lönebikostnader)för de anvisade anställda. Driftbidragets storlek motiveras av att Samhällsföretagi sin verksamhet har betydande merkostnader jämfört med den reguljäraarbetsmarknaden till följd av att arbetstagarna är arbetshandikappade. Av dennaanledning anser jag det inte motiverat att i detta sammanhang särbehandla Samhällsföretagsgruppen. Grundersättningenskall utgöra basen i ersättningssystemet. Den skall utgå för samtliga somomfattas av företagshälsovården och som uppfyller de angivna kraven om viss minimiarbetstidm. Med hänsyn till att grundersättningen är den enda ersättning som kommeratt utgå för samtliga personer i beräkningsunderlaget bör beloppet sättasrelativt högt. Det ankommer pä regeringen att fastställa beloppets storlek. Förriksdagens kännedom vill jag emellertid meddela att jag har för avsikt attsenare föreslå regeringen att fastställa en grundersättning om 210kr. perperson för är 1986. Småföretagstilläggethar till syfte att kompensera för de relativt sett högre kostnader somföretagshälsovården har för löpande service till mindre företag. Jag delararbetsgruppens bedömning att intresset av att ansluta små företag, från såvälarbetsgivarnas som företagshälsovårdens sida, sannolikt ökar om ersättningenför sysselsatta i dessa företag är högre än för övriga sysselsatta. Tilläggetföreslås utgå för upp till 50 arbetstagare i varje förelag oberoende avföretagets storlek. Stimulansen för de mindre företagen uppnäs genom att dessarelativt sett gynnas mer än större företag. Småföretagstilläggetföreslås vara hälften så stort som grundersättningen, dvs. Flertaletremissinstanser har tillstyrkt det föreslagna småföretagstillägget och anseratt det kommer att underlätta anslutningen av småföretag tillföretagshälsovården. Några remissinstanser, däribland socialstyrelsen.Statshälsan och , anser emellertid att tilläggetendast bör utgå för företag med färre än 50 anställda. Därigenom skulle tilläggetkunna höjas och få större betydelse för småföretagens anslutning. Arbetsgruppenhar i sitt betänkande diskuterat ett sådant alternativ. Konstruktionen skulleemellertid kunna leda till en s.k. tröskeleffekt, vilket vore mindre önskvärtenligt arbetsgruppens mening. Den sammanlagda ersättningen för företag med 49anställda skulle sålunda bli avsevärt högre än ersättningen för företag med 51anställda. Intresset frän företagshälsovården skulle därför sannolikt minskaför att ansluta medelstora företag. Ytterligare ett argument som, enligtarbetsgruppens mening, talar mot konstruktionen är att företagshälsovårdenriskerar mista den högre ersättningen om ett företag som ligger strax undergränsen 50 anställda får en måttlig personalökning. 1984/85:89 88 Jag delar arbetsgruppens uppfattning att nackdelarna medatt endast låta småföretagstillägget utgå för företag med ett visst antalanställda är så stora att alternativet inte kan förordas. Den föreslagnakonstruktionen, som innebär att företagshälsovården får en relativt sett högreersättning för anställda i småföretag än för anställda i större företag,uppfyller väl syftet att kompensera för de högre kostnader som uppstår vidservice till mindre företag. Småföretagstilläggetskall beräknas utifrån antalet personer som ett företag ansluter till en ochsamma företagshälsovårdsenhet. Detta gäller oavsett om företagets verksamhetär uppdelad på flera arbetsställen eller inte. Om ett företag däremot anslutersina arbetsställen till olika företagshälso-värdsenheter - t. ex. om företagethar verksamhet på flera orter - utgår småföretagstillägg för upp till 50anslutna till varje företagshälsovårdsenhet. För offentliga organ bör sammaprincip tillämpas. Stat, kommun och landsting bör således var och en betraktassom ett "företag" vid anslutning av personal från olika förvaltningartill en viss företagshälsovårdsenhet. Detsamma bör gälla företag med samma koncerntillhörighet. Arbetsgruppen har föreslagit att smäföretagstillägget tillBygghälsan bör begränsas. Anledningen är att anslutningen till Bygghälsan intekräver något särskilt initiativ från arbetsgivarna eller företagshälsovårdenssida. Kollektivanställda arbetstagare omfattas automatiskt av Bygghälsans serviceunder förutsättning att arbetsgivaren erlägger en av parterna inom branschenöverenskommen avgift via branschens semesterkassa. Bygghälsan ansluter ihuvudsak anställda i mycket små företag. erhöll fler än 17000 företagservice från Bygghälsan. Antalet företag anslutna till övriga typer avföretagshälsovård var ca 8 300. Arbetsgruppen pekar därför på att omsmåföretagstillägg skulle utgå även för Bygghälsans anslutna skulle hälsanstotala ersättning bli oacceptabelt hög jämfört med andraföretagshälsovårdsenheter, där varje enskild arbetsgivare dessutom tar ett initiativtill att ansluta sina anställda. Trots den föreslagna begränsningen medför detnya ersättningssystemet ändå att Bygghälsan, liksom övrigaföretagshälsovårdsenheter som har hög andel förebyggande verksamhet, får ettstarkt ökat stöd. Jag delar arbetsgruppens uppfattning attsmåföretagstillägget till Bygghälsan endast bör utgå för 50 kollektivanslutnainom var och en av de tolv regioner.Bygghälsan har uppdelat sin verksamhet på. Bygghälsanansluter emellertid efter särskild överenskommelse även andra änkollektivanställda inom byggbranschen, s.k. abonnemangsanslutning. Främst gällerdet tjänstemän, ensamföretagare och konsulter för vilka avgifter erläggs direkttill Bygghälsan. Enligt min mening bör Bygghälsan självfallet erhålla såväl smäföretagstilläggsom nyanslutningstillägg för dessa anslutna eftersom anslutningen förutsätterett beslut av den enskilde arbetsgivaren. Nyanslutningstillägget skall minska de högainitialkostnaderna i samband med nyanslutning av företag tillföretagshälsovården. Prop.1984/85:89 89 kräver som regel särskilda insatser frånföretagshälsovården när det gäller planering, administration, inventering avarbetsmiljöproblem etc. Jag anseri likhet med arbetsgruppen att nyanslutningstillägget skall utgå för samtligaföretag eller arbetsställen som ansluts tillföretagshälsovården. Tillägget bör utgöra ett belopp som motsvarar hälften avsumman av grundersättning och småföretagstillägg för det nytillträdandeföretaget. Det är skäligt att tillägget får utgå ettföretag är anslutet. Vid personalförändringar, som medför ökning av antaletanslutna , utgår endast grundersättning och eventuelltsmåföretagstillägg. När ettföretag som är anslutet till företagshälsovården ombildas, byter juridiskidentitet eller ägare medför detta i de flesta fall inga kostnadskrävandekonsekvenser för företagshälsovårdens löpande verksamhet. Detsamma gäller omformen för en företagshälsovårdsenhet ändras t. ex. om en kommun och privataarbetsgivare slår ihop sina resurser till ett gemensamt bolag eller stiftelse,eller om Statshälsan övertar företagshälsovård som tidigare skötts avaffärsdrivande verk. Jag delar därför arbetsgruppens mening att nyanslutningstilläggendast skall utgå vid det tillfälle en arbetsgivare anslutersina anställda till företagshälsovården. Som jag har nämnt förutsätter anslutningen till Bygghälsaninget särskilt initiativ från arbetsgivarnas sida. Hos Bygghälsans enheter uppkommerinte heller några direkta nyanslutningskostnader. Bygghälsan bör därför, påsamma grunder som jag har anfört beträffande småföretagstillägget, undantasfrån nyanslutningstillägget förde kollektivanställda som ansluts automatisktvia avgifter till semesterkassan. Detsamma bör gälla företagshälsovårdsenhetersom ev. kan komma att byggas upp enligt liknande finansieringsprinciper. Jag har i det föregående nämnt att det är regeringensmålsättning att av de anställda skall omfattas av ersättningsberättigad företagshälsovårdvid 1990-talets början. För att företagshälsovårdens utbyggnad inte skallbromsas upp i avvaktan på att det nya ersättningssystemet skall börja gällaföreslår jag att nyanslutningstillägget enligt de nya reglerna skall gälla ävenför nyanslutningar som sker fr. o.m. Praktiskt innebär dettaatt nyanslutningstillägget får utgå för dessa företag och 1987.