prop · G80321 · 1984-12-31 00:00:00 — a. uppgifter frän systembolagen om de dömdasalkoholvanor (sådana uppgifter fanns före motbokens avskaffande) deladesklientelet upp i olika s. k. alkoholvanegrupper. Undersökningen visade att 43procent av klientelet redan före det trafiknykterhetsbrott för vilket desenast hade blivit dömda var att anse som alkoholmissbrukare (mot endast 9procent bland samtliga män inom befolkningen ). Vid fördelningen avklientelet pä alkoholvanegrupper hänfördes till sädana grovamissbrukare som hade varit föremål för åtgärd enligt 1 § alkoholistlagen underde tre närmast föregående åren. utgjordes av andra grovamissbrukare eller personer med minst tre fylleriförseelser de senaste tio årenoch av personer med högst tvä fylleriförseelser eller med enstakalindriga nykterhetsanmärkningar . - Liknande resultatvisade den publicerade undersökningen Kriminalitet och alkoholmissbruk(, 1957), utförd på uppdrag av ledning av doktor . Denexpertundersökning som redovisades trafiknykterhets-brottskommittésbetänkande (SOU 1963:72) Nykterhet i trafik avsåg ett slumpmässigt urval av depersoner som hade dömts för trafiknykterhetsbrott är 1953 och är 1956.Undersökningen avsäg endast förstagångsbrotts-Ungar och redovisade i fråga ombelastningar i nykterhetshänseende endast fylleriförseelser och intagningar päalkoholistanstalt. Enligt undersökningen hade av de dömdaförstagångsbrottslingarna före det aktuellatrafiknykterhetsbrottet gjort sig skyldiga till fylleriförseelse. Motsvarandesiffra för de förstagångsbrottslingar som dömdes var . Trafiknykterhetsbrottskommitténredovisade en omfattande undersökning beträffande ett slumpmässigt urval av depersoner som hade dömts för trafiknykterhetsbrott. Som alkoholbelastaderedovisades i den-7 1984/85. Prop.1984/85:21 98 na undersökning de personer som före det aktuellatrafiknykterhetsbrottet var registrerade i kontrollstyrelsens register ellerhos nykterhetsnämnden i hemortskommunen eller - för trafiknykterhetsbrott - ikriminalregistret på grund av fylleri, trafiknykterhetsbrott eller annatolämpligt alkoholbruk. Undersökningen visade att avlagöverträdarna var på detta sätt alkoholbelastade före det aktuella brottet.Av rattfyllerifallen var det och av rattonykterhetsfallen 52 procentsom hade sådana tidigare alkoholbelastningar. Bland bilförarna var andelenalkoholbelastade och bland mopedisterna . Eftersom ävendet dä aktuella trafiknykterhetsbrottet innebar ett avvikande alkoholbeteende,hade dessa alkoholbelastade alltså minst två och oftast flera registreringarsom markerade att de hade betett sig brottsligt eller pä annat sätt olämpligtunder inverkan av alkohol. Vid en uppdelning på olika blodalkoholhalter visadedet sig att andelen alkoholbelastade ökade med högre promille. I fråga omantalet tidigare alkoholregistreringar framgick att flertalet alkoholbelastadebilförare hade inte bara en utan två eller flera tidigare registreringar. Avde tidigare registreringarna dominerade fylleri pä allmän plats. Nära 40procent av samtliga dömda bilförare var sålunda tidigare registrerade för eneller, i de flesta fall, flera fylleriförseelser. Ser man enbart till de tre senasteåren före det aktuella trafiknykterhetsbrottet var av samtligabilförare belastade med en eller flera fylleriförseelser. Av undersökningenframgick vidare att vid rattfylleri av bilförarna och avmopedisterna hade varit föremål för tvångsåtgärder enligt nykterhetsvårdslagen. Vid rattonykterhet var motsvarande siffror för bilförarna 4procent och för mopedisterna . För att utröna om klientelets sammansättning förändratsgjorde trafik-nykterhetsbrottskommittén en kompletterande undersökning avseendeett slumpmässigt urval av de personer som hade fällts till ansvar för trafiknykterhetsbrottunder är 1968 och . Denna undersökning begränsades docktill att avse i huvudsak endast registrerade fylleriförseelser under de treåren närmast före det aktuella trafiknykterhetsbrottet. 1 detta avseende visadeundersökningen i förhållande till undersökning inte någon störreförändring i fråga om klientelets sammansättning. Sålunda var liksom år 1964cirka av de för rattfylleri och rattonykterhet dömda bilförarnabelastade med en eller flera fylleriförseelser . Förmopedisterna var motsvarande andel . Av de bilförare som hade dömtsför rattfylleri var alkoholbelastade på detta sätt. I detta sammanhang kan också hänvisas till en avbeteendevetenskapliga institutionen vid i samarbete medkriminalvårdsstyrelsen utgiven undersökning. Rattfyllerister (nr 8/1974). Denna undersökning avsåg samtliga personer (sammanlagt 78)som under är 1969 hade dömts för rattfylleri till fängelse vid tingsrätten i enmedelstor Enligt undersökningen framgick det direkt avpersonakterna i av fallen att den dömde hade alkoholproblem. Av dedömda hade före det aktuella trafiknykterhetsbrottet gjort sigskyldiga till kriminalregisterbrott och till tidigarerattfylleribrott. års rattfylleribrott hade 24procent återfallit i raUfylleri och i annan brottslighet. Lagstiftningen om trafiknykterhetsbrott i olika länderskiljer sig länderna emellan såväl i fråga om brottens uppbyggnad och närmareutformning som i fråga om de tillämpade påföljderna. Den principiellt viktiga skiljelinjen går mellan de ländersom har enbart ett påverkansrekvisit (jfr kliniskt rattfylleri för Sverigesvidkommande) och de som har fasta promillegränser, dvs. att ansvar inträder närblodalkoholhalten uppnår en viss promUlegräns. Därvid bör anmärkas att deutländska promillegränserna inte alltid kan direkt jämföras med de svenska,eftersom det i vissa länder i motsats till vad som gäller i inte görsnågot avdrag för de med analysförfarandet förenade felmöjligheterna. Av devästeuropeiska länderna tillämpar - fömtom - följande stater fastapromillegränser, nämligen (0,8 promiUe), (0,8 och 1,2 promUle),(0,5 och ), (0,8 och ),(0,8 och ), (0,),Iriand (), (0,5 och ), (0,5 och 1,5promille), Nederiänderna (0,), (0,), (0,8promille), (0,), (0,) och (0,). Bland stater som saknar fasta promillegränser kan nämnasItalien och . Beträffande utomeuropeisk rätt kan anmärkas att enligtsenast tillgängliga uppgifter om de i tillämpade promillegränserna en stat() tillämpar en gräns på , två stater (och )0,, en stat () , två stater (och ) 0,8promille och återstående 47 stater I promille. Det bör vidare anmärkas att detamerikanska transportdepartementet i en modellag (Uniform Vehicle ) harrekommenderat delstaterna att anta en fast promillegräns om I promille. Fastapromillegränser tillämpas också bl. a. i (0,), (0,, i delstaten ). (0,)och (0,). I det följande lämnas en närmare redogörelse förtrafiknykterhetslagstiftningen i övriga nordiska länder. 1984/85:21 100 Den danska trafiknykterhetslagstiftningen ändrades iväsentliga hänseenden , då promilleregler infördes. hadefrågan om ansvar för trafiknykterhetsbrott avgjorts med hänsyn till samtligaomständigheter, varvid blodalkoholhalten hade tillmätts stor betydelse. De ändrade reglerna (faerselslov nr. 287 af 10. juni1976), som trädde i kraft , innebär i huvudsak följande. Den somför eller försöker föra ett motordrivet fordon efter att ha förtärt alkohol isådan mängd att alkoholkoncentrationen i blodet under eller efter körningenöverstiger , döms för spiritusk0rsel (§ 53, stk. Detsamma gäller den som annars föreller försöker föra ett motordrivet fordon efter att ha intagit alkohol i sådanmängd att han inte kan föra fordonet på betryggande sätt (§ 53, stk. Densom utan att göra sig skyldig till spiritusk0rsel för eller försöker föramotordrivet fordon efter att ha förtärt alkohol i sådan mängd attblodalkoholhalten under eller efter färden överstiger , dömsförpromillek0rsel (§ 53, stk. Efter lagändring (lov nr. 258 af 27. ), som träddei kraft den , är straffet för spiritusk0rsel med motorfordon,traktor eller molorredskap böter. Har alkoholkoncentrationen i förarens blodunder eller efter färden överstigit är straffet dock haefte (ettkortvarigt frihetsstraff) eller fängelse i högst (§ 117, stk. Till haefte eller fängelse kanstraffet också stiga vid en alkoholkoncentration mellan 1,2 och omföraren har dömts för trafiknykterhetsbrott eller har gjort sigskyldig till flera trafiknykterhetsbrott eller under åsidosättande avväsentliga hänsyn till trafiksäkerheten har vållat eller framkallat fara förskada på person eller egendom (§ 117, stk. FöT promillek0rsel är straffet böter (§ 117, stk. Vidåterfall får straffet för sistnämnda brott dock höjas till haefte ellerfängelse i högst . För spiritusk0rsel med moped gäller samma straffskalasom för promille-k0rsel. De nu angivna reglerna kompletteras av en särskildbestämmelse enligt vilken motordrivet fordon inte får framföras av den som pågrund av sjukdom, matthet, överansträngning, sömnbrist, påverkan av berusandeeller bedövande medel eller av liknande orsak befinner sig i ett sådanttillstånd att han är ur stånd att köra fordonet på ett fullt betryggande sätt(§ 54, stk. Straffet är här böter eller under försvårande omständigheterfängelse i högst ett är. Även försök är straffbart. Den danska lagstiftningen innehåller också enstraffbestämmelse för den som på grund av alkoholpäverkan eller av annan orsakbefinner sig i ett sådant tillstånd att han är ur stånd att framföra cykeleller häst på betryggande sätt. Någon promillegräns gäller inte i detta fall(§ 54, stk. Straffet är böter. Det är också straffbart att överlåta framförandet avfordon eller häst åt Prop.1984/85:21 101 en person som på grund av alkoholpåverkan eller av annan i§ 54, stk. 1 nämnd orsak är ur stånd att fullgöra föramppgiften på betryggandesätt (54 §, stk. Enligt en särskild bestämmelse är vidare personalen pårestaurang eller annat offentligt serveringsställe skyldig att försöka avvärjatrafiknykterhetsbrott (§ 54, stk. Straffet för brott mot någon av dessabestämmelser är böter. I fråga om följdverkningarna i körkortshänseende vidtrafiknykterhetsbrott innebär lagstiftningen att körkort skall återkallas avdomstolen för den som har gjort sig skyldig till spiritusk0rsel. Återkallelseskall då ske ovillkorligt, såvida inte särskilt förmildrande omständigheterföreligger. För den som har gjort sig skyldig till promillek0rsel skall däremotkörkortet återkallas endast villkorligt, om inte vissa särskilt angivnaförsvärande omständigheter föreligger. Polisen har getts en generell befogenhet att taalkoholutandningsprov på fordonsförare. 0stre och Vestre Landsretter har i en Cirkulereskrivelseaf 22.6.1981 till samtliga byretter informerat om de riktlinjer somlandsretterna efter kommer att följa när det gäller påföljderför trafiknykterhetsbrott. Dessa riktlinjer innebär följande. Förstagångsbrott utan försvårande omständigheter enligt§117, stk. 2 0,81 -1,20*/00: böter och villkorlig körkortsåterkallelsel,2l-l,50''/oo: böter och återkallelse av körkortet i 1 är 1,51-2,/oo: böteroch återkallelse av körkortet 2,01 -2,50"/oo: haefte ochåterkallelse av körkortet 12 1/2 är >2,5I °/oo: haefte ochåterkallelse av körkortet i 2 1/2 år Förstagångsbrott med försvårande omständigheter enligt§ 117, stk. 2 0,81-1,20"/oo: böter och återkallelse av körkortet i I år1,21 -1,50'*/oo: böter och återkallelse av körkortet l,5I-2,/oo:haefte och återkallelse av körkortet i 2 1/2,01 -2,50**/oo:haefte och återkallelse av körkortet i 3 är >2,5I °/oo: haefte 30dagar och återkallelse av körkortet <1,50"/oo: haefte 1,51-2,00"/oo:haefte 2,OI-2,50''/oo: haefte >2,5l"/oo: haefte Föreligger försvärande omständigheter av tidigare nämntslag vid andra-gångsbrottet bestäms straffet efter närmaste högre promillenivä.Överstiger alkoholhalten är straffet haefte . Harandra-gångsbrottet begåtts under tid då körkortet varit återkallat, höjsstrafftiden med haeftet . Prop.1984/85:21 102 Äterkallelsetiden för körkortet är alltid . Omalkoholhalten vid andragångsbrottet inte har överstigit ochkörkortet har återkallats endast villkorligt vid förstagångsbrottet äräterkallelsetiden dock 3 Minimumstraffet är alltid haefte . Hartredjegångsbrottet ägt rum under tid då körkortet varit återkallat, ärminimumstraffet dock fängelse . Äterkallelsetiden för körkortet är alltid . Vid särskiltförsvärande omständigheter kan återkallelse ske . Landsretterna har inte antagit några riktlinjer förstraffmätningen vid s.k. klinisk spiritusk0rsel enligt § 53, stk. 2 men har icirkuläret hänvisat till ett uttalande av justitieministern i lagens förarbeten(Lovforslag nr. Folketingsåret 1980-81 s. 5). Enligt detta uttalandeansåg justitieministern att det ligger nära till hands att domstolarna vidstraffbestämningen kommer att anlägga samma värdering som ligger till grundför straffskärpning vid de högre alkoholhalterna. Bötesbeloppen är både vid promillek0rsel ochspiritusk0rsel av gärningsmannens årliga bmttolön, vilketungefär motsvarar en månads nettolön för den bötfällde. Det minstabötesbeloppet är dock 1 000 Dkr och det högsta 40000 Dkr. lagstiftning, som var föranledd avbesparingsskäl, innebar en utvidgad användning av böter vid spiritusk0rsel påbekostnad av det frihetsstraff i form av haefte som tidigare normalt följdenär blodalkoholhalten översteg . Lagändringen innebar också enskärpning när det gäller spärrtiderna vid körkortsåterkallelser. Det bör slutligen anmärkas att möjligheten att tUlämpakriminalvård i frihet vid trafiknykterhetsbrott ytterst sällan tillämpas viddanska domstolar. Av 13085 domar avseende trafiknykterhetsbrott år 1980utdömdes böter i 4489 fall, fängelse i 8454 fall och annan påföljd i endast 142fall. Den finländska beslutade om omfattandeändringar i lagstiftningen om trafiknykterhetsbrott. Ändringarna som trädde ikraft innebar bl.a. att fasta promillegränser infördes och attbestämmelser om rattfylleri, fylleri i spårbunden trafik samt fylleri iluft-och sjötrafik sammanfördes i ett särskilt kapitel angående trafikfylleri iden allmänna strafflagen (23 kap. strafflagen). infördes regler omatt fordonsförare kan underkastas mtinmässiga alkoholutandningsprov. De nya straffbestämmelserna innebär i huvudsak följande.Den som framför motordrivet fordon efter att ha förtärt alkohol i sådan mängdatt alkoholhalten i hans blod under eller efter färden uppgår till minst 0,5 Prop.1984/85:21 103 promille skall dömas för rattfylleri till böter ellerfängelse . Om alkoholhalten uppgår till minst 1,5 promilleeller om förarens förmåga till felfria prestationer är kännbart nedsatt och äromständigheterna sådana att gärningen har varit ägnad att äventyra annanssäkerhet, skall föraren dömas för grovt rattfylleri tUl fängelse i högst två åreller minst 60 dagsböter. Har föraren varit påverkad av annat rusmedel änalkohol finns en särskild bestämmelse. Enligt denna skall en person, somframför motordrivet fordon under sådan påverkan av annat rusmedel än alkoholeller av alkohol i kombination med annat rusmedel att hans förmåga till felfriaprestationer är nedsatt, dömas till böter eller fängelse i högst tvä är förkörning under påverkan av rusmedel, såvida gärningen inte är straffbar somgrovt rattfylleri. Med rusmedel avses därvid också läkemedel som påverkarprestationsförmågan. I förarbetena till de nya bestämmelserna uttalades omvalet av påföljd för trafiknykterhetsbrott att böter som enda påföljd bör kommatill användning främst i de fall där blodalkoholhalten är lägre än 1,5promille. För fall då villkorligt fängelsestraff används vid grovt rattfylleriframhölls att det villkorliga straffet i allmänhet bör kombineras med böter, enmöjlighet som i har införts först . Undantagsvis avses även vidgrovt rattfylleri böter kunna tillämpas som enda påföljd. Denna möjlighet harenligt förarbetena införts med tanke pä de lindrigare fallen. Vid förstagångsrattfylleri bestäms påföljden regelmässigttill dagsböter, vars antal bestäms med ledning av den uppmättablodalkoholhalten, medan återfall i rattfylleri vanligtvis föranlederovillkorligt fängelsestraff i 1 2 månader. Vid grovt rattfylleri, dvs. om alkoholhalten överstiger1,är det numera fast praxis att påföljden vid förstagångsbrottbestäms till villkorligt fängelsestraff , oftast i kombination meddagsböter. Ovillkorligt fängelsestraff förekommer ytterst sällan vidförstagångsbrott såvida den dömde inte har antecknats i straffregistret förannan slags brottslighet. Däremot leder återfall som regel till ovillkorligtfängelsestraff, vars längd varierar med hänsyn till bl.a. alkoholhalten menvanligtvis är . Den som har dömts för trafiknykterhetsbrott, åläggs ocksåförbud att köra motordrivet fordon . Körförbudet varierar vanligtvismellan 6 månader och 2 är. 1 den isländska trafiknykterhetslagstiftningen föreskrivsatt motordrivet fordon inte får föras av den som på grund av alkoholförtäringinte kan anses i stånd att föra fordonet pä fullt betryggande sätt. Det finnstvå fasta promillegränser i lagen, en nedre vid och en högre vid1,. 1984/85:21 104 Mellan0,5 och kan dömas till böter, "haefte" (ett kortvarigtfrihetsstrafO eller fängelse i högst . I praxis är böter den vanligapåföljden. Undantagsvis förekommer emellertid haefte i . Över 1,2promille är straffet haefte eller fängelse i högst . Den vanligapåföljden är i sådana fall haefte i . Omden alkohol som föraren har förtärt före eller under körningen leder till attblodalkoholhalten stiger efter färdens slut, skall det anses som om denförhöjda blodalkoholhalten förelåg redan under färden. Enligtnorsk lag (§ 22 vegtrafikkloven av 18. , ändrad senast den 10 april1981) får ingen köra eller försöka köra motorfordon, när han är påverkad avalkohol eller annat berusande eller bedövande medel. Har föraren en högrealkoholhalt i blodet än eller en alkoholmängd i kroppen som kanleda till så hög blodalkohoihalt, skall han alltid anses vara i lagens meningpåverkad. INorge finns också en bestämmelse som under vissa förutsättningar straffbeläggersådan förtäring av alkohol eller annat berusande eller bedövande medel somäger rum mellan körningens avslutande och blodprovstagningen, s. k.efterförtäring. Straffetför trafiknykterhetsbrott är enligt § 31 i vegtrafikkloven fängelse i högst ettår eller, vid särdeles mildrande omständigheter, böter. I praxis bestämsstraffet vid förstagångsbrott, oberoende av alkoholhaltens storlek, vanligtvistill fängelse mellan och en månad. Vid återfall eller då andraförsvårande omständigheter föreligger kan fängelsestraffet emellertid höjasväsentligt. Villkoriig dom kan tillämpas bara när särskilda skäl föreligger säsomexempelvis dä föraren lider av sjukdom eller dä han har varit yngre än 19 årvid körningen. erhöll av dem som dömdes förtrafiknykterhetsbrott villkorlig dom. Bestäms påföljden till villkorlig dom,kombineras denna som regel med böter. I§ 33 vegtrafikkloven finns också regler om körkortsåterkallelse. Vidtrafiknykterhetsbrott skall körkortet alltid återkallas under . Vidåterfall av trafiknykterhetsbrott återkallas körkortetför alltid. Detsamma gäller om körkortet har varit återkallat till följd av bl. a. trafiknykterhetsbrott,som har begåtts före femårsperiodens början. Ärenden om återkallelse handläggsav poUsen. Prop.1984/85:21 105 6 Överväganden och förslag Trafiknykterhetsfråganhar länge betraktats som en väsentlig del av trafiksäkerhetsproblemet. I taktmed den intensiva utvecklingen av motorfordonstrafiken har allt starkareunderstrukits den grundläggande betydelsen från trafiksäkerhetssynpunkt av attmotorfordonsförare avhåller sig från förtäring av alkohol och andra medel somkan nedsätta förarförmågan och därmed skapa risker i trafiken. 1 vårt land harman också tidigare än i de flesta andra länder insett vikten av att genom ensträng lagstiftning om straff och körkortsäterkallelse ingripa motfordonsförare som åsidosätter kravet pä nykterhet i trafiken. Trafiknykterhetslagstiftningenhar genomgått en omfattande utveckling alltsedan de första straffbestämmelsernainfördes . Ansvarsområdet har successivt utvidgats, och kravet pänykterhet vid ratten har efter hand skärpts. Införandet av frihetsstraff somregelmässig påföljd 1934 får vid sidan av 1941 och 1957 årspromillelagstiftning ses som det mest betydelsefulla steget i utvecklingen. Fråganom påföljder för rattfylleri har varit föremål för åtskilligdiskussion. Som framgår av den föregående framställningen (avsnitt I) gjorde1957 års riksdag ett uttalande av den innebörden att man i viss utsträckningborde kunna gä ifrån fängelsestraff vid rattfylleri som förstagångsförseelseliksom i fall då föraren trots straffbar alkoholhalt hade kunnat genomförakörningen utan anmärkning. Denna tanke har inte realiserats, och de förslag omreformering av påföljdssystemet som därefter lagts fram har i stort sett kommitatt stanna på papperet. Enbeaktansvärd utveckling har emellertid utan stöd av någon specielllagändring ägt rum i praxis. har sålunda det ärligaantalet domar till kriminalvård i frihet (inkl. villkorlig dom) eller annanvärd motsvarat av antalet domar för rattfylleri där annanpåföljd än böter har tillämpats. Motsvarande siffra var närmastföre ikraftträdande endast drygt I procent. Trots dennautveckling är rattfylleri fortfarandet det brott som i särklass leder tillflest fängelsestraff Rattfylleristerna utgör en dryg tredjedel av dem somnyintas i kriminalvårdsanstalterna. Närdet gäller rattonykterhet har å andra sidan utvecklingen blivit den attfängelse tillämpas endast i rena undantagsfall. Det rör sig om mindre än 2procent av antalet domar för detta brott. Även den som t.ex. återfalliti rattonykterhet efter förhållandevis med en blodalkohoihalt somnärmar sig rattfyllerigränsen döms praktiskt taget alltid till böter. Riksdagenhar så sent som ställt sig bakom gällande rätt i fråga om valav påföljd för rattfylleri och även därefter gjort uttalanden av likartadinnebörd (se avsnitt 3). Att frågan nu ändå tas upp till diskussion 1984/85:21 106 sammanhängermed att starka skäl talar för att hithörande problematik bör behandlas utifråndelvis andra infallsvinklar och i ett något mera generellt perspektiv än somhar skett . I det följande skall dessa skäl redovisas närmare. Ensärskild fråga som också skall behandlas i det följande är huruvida den nedregränsen för straffbarhet - 0,5 promillegränsen - är lämpligt avvägd. Frågan harfått aktualitet bl.a. genom olika forskningsresultat rörande inverkan påkörförmågan av små alkoholdoser (se avsnitt 4.1). har gjort särskilda framställningar i detta ämne ochfrågan har även tagits upp i motioner under innevarande . Iett särskilt avsnitt tas slutUgen upp frågan om förverkande av fordon vidrattfylleri och andra trafikbrott. 6.2Allmän strävan att minska antalet fängelsestraff Undersenare år har en allmän strävan varit att minska antalet frihetsberövandeninom kriminalvården. Detta kriminalpolitiska mäl, som kommit till uttryck bl.a.i olika beslut av (se t.ex. uttalanden i prop. 1980/81: 100 s. 19 ochprop. 1981/82: 100 s. 30, 32, jfr också prop. 1982/ 83:100 s. 28), torde få sesmot bakgrund av att det numera är allmänt erkänt att kriminalvård i anstalt harmånga negativa effekter. Anstaltsvistelserna medför generellt dåligrehabilitering och hög återfallsfrekvens. De har vidare ofta en nedbrytandeinverkan pä personligheten. Till detta kommer att den kriminologiskaforskningen har visat att de allmänpreventiva verkningarna av frihetsstraffenär betydligt mera osäkra än man kanske tidigare allmänt har brukat anta. Trotsatt sålunda enighet råder om att frihetsberövandena inom kriminalvärden börnedbringas, kan det konstateras att antalet fängelsestraff har ökat mycketkraftigt . Medan antalet dömda som togs in ikriminalvärdsanstaU utgjorde 9901 resp. 9742, varmotsvarande antal 10547, 10822, 12541 och 13234. Även degenomsnittliga strafftiderna har ökat påtagligt. Dennautveckling hänger uppenbarligen till en del samman med att kampen motnarkotikabrottslighet har intensifierats, men detta kan inte vara helaförklaringen. Bland de hypoteser som i övrigt har förts fram förtjänar särskiltnämnas att det klientel som blir föremål för lagföring numera genomsnittligtsett är mera brottsbelastat .' Oavsettorsakerna till det ökande antalet fängelsestraff förtjänar ökningen storuppmärksamhet.