prop · G80389 · 1984-12-31 00:00:00 — a. reglerar stödet tillföretagshälsovården), lagen om anställningsskydd, lagen om vissaanställningsfrämjande åtgärder (främjandelagen), förtroendemannalagen samlmedbestämmandelagen. Arbetsmiljölagen (1977:1160) avser skydd mot ohälsa ocholycksfall i arbetet. Detta är i förhållande till tidigare arbelarskyddslagstiflningen vidgning av arbetsmiljöbegreppel till att omfatta alla slags hälsorisker. 1984/85:89 152 Detta kommer bl. a. till uttryck i lagens 2 kap. somhandlar om arbetsmiljöns beskaffenhet. I kapitlets 1§ sägs bl. "Arbetsmiljön skall vara tillfredsställande med hänsyn till arbetets naturoch den sociala och tekniska utvecklingen i samhället. Arbetsförhållandenaskall anpassas till människans förutsättningar i fysiskt och psykisktavseende." Lagen (1962:381) om alltnän försäkring reglerar bl. a,samhällets stöd till företagshälsovården. Allmän försäkringskassa kan träffaöverenskommelse med arbetsgivare om ersättning, om denne anordnar läkarvårdeller vidtar andra sjukvärdande åtgärder sä att kassans utgifter för sjukvärdser-sätlningkan antas minska. Lagen (1982:80) om anställningsskydd (LAS) syftar till attge de anställda ökad anställningstrygghet. Den är med några undantagtillämplig på alla arbetstagare i privat eller allmän tjänst oavsett arbetstid.Lagen är dispositiv och kan på vissa punkter ersättas av kollektivavtal somträffas mellan parterna pä arbetsmarknaden. Avtal kan t. ex. träffas omförutsättning för tidsbegränsad anställning, uppsägningstid, lön och andraförmåner under permittering, turordning vid uppsägning och permittering,företrädesrätt till återanställning samt former för varsel och förhandlingarmed arbetstagarorganisation inför anställning av någon som inte harföreträdesrätt. Anställningsskyddslagen ger ett särskilt skydd ål äldrearbetstagare och arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga saml arbetstagare medlång anställningstid. Lagen (1974:13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder(främjandelagen) syftar till att underlätta för äldre arbetstagare ocharbetstagare med nedsatt arbetsförmåga (arbetshandikappade) att behålla ettarbete eller erhålla ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Lagen är ettstöd för arbetsmarknadsverkets verksamhet. I lagen finns bestämmelser om arbetsgivaresskyldighet att varsla länsarbetsnämnden vid uppsägning eller permittering.Lagen utgör bl. a. den grund pä vilken anpassningsverksam-helen har byggts upp,även om anpassningsgrupperna inte nämns i lagen. Enligt lagen är arbetsgivareskyldiga att överiägga med länsarbetsnämnderna om åtgärder för att främjaanställning av äldre och handikappade. Förtroendemannalagen (1974:358) har tillämpning påarbetstagare som av lokal arbetstagarorganisation utses att företräda deanställda i deras förhållande till arbetsgivaren. Syftet med lagen är alttillförsäkra den som har uppdrag som facklig förtroendeman samma anställningsvillkorsom om han ej haft det fackliga uppdraget. Lagen är tillämplig på den fackligaorganisationens företrädare i såväl skyddskommitté som anpassningsgrupp. Vissa regler i lagen (1976:580) om medbestämmande iarbetslivet (MBL) kan till en del beröra skyddskommittéernas ochanpassningsgruppernas verksamhet. Lagen är en dispositiv ramlag. Den skalltillämpas pä alla frågor som rör förhållandet mellan arbetsgivare ocharbetstagare och lagen gäller för alla arbetsställen oavsett antalefanställda. 1984/85:89 153 Avtal om arbetsmiljö och medbestämmande samt dess anknytningtill anpassningsfrågor Ett komplement till de samverkansregler som anges i 6 kap.arbetsmiljölagen utgör de arbetsmiljöavtal som träffals mellanarbetsmarknadens parter. Sådana avtal finns inom de fiesta avtalsområden påarbetsmarknaden. Förutom kompletterande regler för den lokalaskyddsverksamheten behandlar mänga avtal även mål, uppgifter och innehåll förföretagshälsovårdens arbete. I vissa fall regleras dock företagshälsovårdengenom separata avtal. Arbetsmiljöavtal kan träffas såväl på central nivå (mellanhuvudorganisationer på ömse sidor) som på lokal nivå (mellan arbetsgivaren ocharbetstagarnas lokala organisationer). Även branschavtal kan träffas. Det finnsnumera centrala arbetsmiljöavtal mellan parterna både inom enskild ochoffentlig sektor. Parterna har på samma sätt genom medbestämmandeavtal ävenkompletterat reglerna i medbestämmandelagen. Del finns ett flertal samhällsanknutna forskningsorgan sombedriver forskning knuten till arbetsmiljö- och arbetsmarknadsområdet. En betydandedel av forskningen är inriktad mot alt förbättra arbetsmiljö- ocharbetsförhållanden. Därutöver har arbetsmarknadens parter inom ett flertalbranschområden gått samman i särskilda samarbetsorgan - branschkommittéer -inom arbelsmiljöområdet. Dessa organ har till huvuduppgift all på olika sättfrämja arbetarskydds- och arbetsmiljöfrågorna inom verksamhetsområdet. Kunskaper om arbetsmiljön och dess risker är av storbetydelse för arbetstagarna men också för dem som ännu inte inträtt iarbetslivet. Sådana kunskaper behövs om man inte skall utsätta sig eller sinaarbetskamrater för onödiga risker. Del kan erinras om alt arbetsmiljölagen ivissa delar också gäller för studerande fr. o. m. årskurs 7.' De i arbetslivet verksamma utgör en stor och viktigmålgrupp vad gäller utbildning i arbetsmiljöfrägor. Sådan utbildning ärväsentlig för envar arbetstagare oavsett yrke, befattning, roll etc. man har iarbetslivet. Arbetsgivare och arbetstagare skall samverka för att skapa en braarbetsmiljö. Vidare skall arbetsgivaren förvissa sig om att arbetstagaren utbildning som behövs för alt undgå risker i arbetet. För skyddsombudsul-bildninghar arbetsgivare och arbetstagare ett gemensamt ansvar. I arbetsmiljöavtalenhar parterna närmare reglerat hur sådan utbildning skall utformas ochgenomföras. Prop.1984/85:89 154 I betänkandet redovisas kostnaderna för olika aibetsmarknadspolitiskastöd, arbetsskador, pensionskostnader m. m. saml arbetsgivarnas kostnader inomarbetsmiljö- och arbetsanpassningsomrädet. Samverkan arbetsmiljö och arbetsanpassning En grundläggande föreskrift i arbelsmiljölagen finns idess 2 kap. 1 §. Där stadgas att arbetsförhållandena skall anpassas tillmänniskans förutsättningar i såväl fysiskt som psykiskt avseende. Avsikten medbestämmelsen är att underlätta strävandena att uppnå en arbetsmarknad med storvariation på arbetsuppgifter där var och en kan erbjudas sysselsättning eftersina fysiska och psykiska förutsättningar. Detta kommer även till uttryck iarbetsmiljölagens 3 kap. 3§. Där anges en inriktning som får anses ha betydelsevad gäller främjandet av sysselsättning för människor med arbetshandikapp. "Detåligger arbetsgivare att taga hänsyn till arbetstagarens särskildaförutsättningar för arbetet. Vid arbetets planläggning och anordnande skallbeaktas att människors förutsättningar att utföra arbetsuppgifter ärolika". Således innebär delta alt arbetsförhållanden i sä storutsträckning som möjligt skall planeras så att alla människor som önskarförvärvsarbeta skall ha en rimlig förutsättning att få en anställning på denreguljära arbetsmarknaden. Samverkanskommitlén har också konstaterat attarbetsmarknadens parter i olika uttalanden och programskrifter värnar ommöjligheten för äldre och arbetshandikappade att fä eller behälla ett arbete. Arbetsanpassning och rehabilitering i några andra länder Under denna rubrik beskrivs främst det syslem som finns iNorge med s. k. bedriftsinlern attföring dvs. yrkesinriktad rehabilitering påarbetsstället. Liknande verksamhet förekommer i viss män även i . Överväganden och förslag. Samverkanskommittéh fastslår att ansvaret för alt anpassningsåtgärdervidtas för de anställda åvilar arbetsgivaren. Det praktiska arbetet med dettautförs vanligen inom linjeorganisationen. När behovet av arbetsanpassnings- ochrehabiliteringsinsatser är mer omfattande behövs därför, enligt kommitténsmening, ett partssammansatt stödorgan för linjeorganisationen, som. får detta organ också direkt rehabiliterande uppgifter. När samverkanskommittén har övervägt olika möjligheter attknyta an anpassningsarbetet till existerande samverkansgrupper päarbetsställena har kommittén funnit att skyddskommittéerna, på de arbetsställendär de finns, har en väl etablerad ställning och att dess verksamhet vanligtvispräglas av en betydande samförståndsanda mellan parterna. Prop.1984/85:89 155 föreslär därför att skyddskommitténges i uppgift att verka för att en i lämplig form organiseradarbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet kommer till stånd påarbetsstället. Denna uppgift bör finnas uttryckt i arbelsmiljölagen. Ilagens 6 kap. 9§ föreslås därför följande tillägg: ''skyddskommitté skallvidare, verka för att en på lämpligt sätt organiserad arbetsanpassnings- ochrehabiliterings-verksamhet bedrivs på arbetsstället". Att skyddskommittén ges i uppgift alt verka för att en ilämplig form organiserad arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhelbedrivs på arbetsstället behöver dock inte innebära att kommittén själv svararför det praktiska arbetet. Detta kan ske genom ett särskilt organ. Ett sådantorgan kan enligt samverkanskommittén benämnas anpassningsgrupp. Kommitténframhåller särskilt de fackliga organens rätt att begära alt skyddskommittéinrättas även vid små arbetsställen. För mindre arbetsställen, som ändå kommer att saknaskyddskommitté men som är knutna till en företagshälsovårdscentral, börcentralens företagshälsovårdskommitté, på molsvar:ande sätt somskyddskommittén i större företag, kunna verka för att arbetsanpassnings- ochrehabiliterings-verksamhet kommer till stånd. Detta förutsätter dock altparterna reglerar frågan i sina avtal om arbetsmiljö och företagshälsovård. De regionala skyddsombuden bör i ökad utsträckning kunnafungera som länkar mellan de små arbetsställena och företagshälsovärdscenlraler-nasarbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhel. Kommittén förordar ett utökat samarbete mellan samhälletsprimärvård och företagshälsovården i ärenden som gäller rehabilitering avanställda. Vidare pekar kommittén på möjligheten av att parternaavtalsvägen söker reglera den enskildes anställningsskydd vid omplaceringarmellan olika arbetsställen som t. ex. är knutna till samma företagshälsovårdscentral. Vid överläggningar i anpassningsgruppen rörande en enskildarbetstagare skall han/hon alltid beredas möjlighet alt delta i överiäggningaroch ge medgivande till åtgärder som gäller honom/henne själv. Anpassningsgruppen skall inte enbart arbeta med arbetsanpassnings-ochrehabiliteringsfrågor som gäller redan anställda. förslaginnebär att de partssammansalta anpassningsgrupperna när så behövs också skallmedverka i samband med att arbetshandikappade nyanställs vid arbetsstället. Anpassningsgrupperna bör samarbeta med arbetsförmedlingen,, företagshäisovärden och andra organ, i rehabiliteringsärenden. Tystnadsplikten som den är reglerad i 16 § främjandelagenbör kompletteras genom ändring dels i arbetsmiljölagen, 7kap. 13 § dels isekretesslagen, I4kap. 1984/85:89 156 Förslaget innebär vidare att arbetsförmedlingen och ivissa fall när sä är nödvändigt skall delta i möten med denpartssammansatta gruppen. I samband med alt förslaget om reformering avanpassningsverksamheten genomförs bör utbildning anordnas. I likhet med vadsom gäller för utbildning av skyddsombud bör ansvaret för sådan utbildningåvila arbetsmarknadens parter. Utbildningens innehåll och omfattning bör varaen fråga för parterna att gemensamt diskutera och besluta om. Närdet gäller utbildningens innehåll betonar kommitténsärskilt vikten av att innebörden av sekretess och tystnadsplikt las upp. Kommittén vill förorda att avsnitt om arbetsanpassning tasin i den utbildning som ges för de i skyddsarbetet verksamma t. ex. ikursmaterialet "Bättre arbetsmiljö - BAM". Utbildningen bör delvis kunna finansieras genomarbetarskyddsfonden, enligt samma regler som gäller för utbildning avskyddsombud. Utbildningen, som bör genomföras successivt, bör iinledningsskedet i första hand gälla ledamöter i anpassningsgrupperna, menockså andra berörda grupper, t. ex. inom linjeorganisationen,företagshälsovården, yrkesinspektionen, arbetsförmedlingen ochförsäkringskassan. Kommitténs uppfattning är att om anpassningsgrupp ellermotsvarande organ finns på den enskildes arbetsställe, bör denna grupp vidbehov kunna kopplas in som remissinstans vid rehabiliteringsutredningfrämst i s.k. 90-dagarsfall, dvs. Kommittén föreslär altdelta regleras exempelvis i RFV: s kungörelse (RFFS 1979: 1) omrehabiliteringsgrupper m.m. eller på annat lämpligt sätt." föreslår att arbetstagare som efter enlängre lidssjukskrivning önskar rehabilitering skall kunna behålla sinsjukpenning om han/hon behöver rehabilitering och anpassningsåtgärder på arbetsstället.Sjukpenningen bör kunna utgå under högst . Arbetsgivaren bör ansvara föratt en rehabiliteringsplan läggs upp. Planen bör ha utarbetats av och/ellerförordats av förelagshälsovården i samverkan med den anställde ochanpassningsgruppen (motsvarande). Företagshälsovård och personalpolitiska organskall spela en aktiv roll för att vederbörande skall kunna gå tillbaka tillreguljärt arbete sä snart som möjligt. För att sjukpenning i ökad omfattning skall kunna lämnas isamband med rehabiliteringsåtgärder på arbetsplatsen föreslår kommittén att RFV:s tillämpningsföreskrifter ändras, sä alt rehabilitering i dessa fall jämställsmed rehabilitering i reell miljö genom arbetsmarknadsinstituten. Kommittén anser, att det vore fördelaktigt om landstingensengagemang i hjälpmedelsförsörjning ytterligare utvidgades till alt ävenomfatta arbetshjälpmedel, men bedömer att detta måste utredas ytterligare.Samverkanskommittén förordar därför att frågan om en bättre samordning avhjälpmedelshanteringen blir föremål för fortsalt beredning. Prop.1984/85:89 157 Sammanställningav remissyttrandena över betänkandet (Ds A 1984:2) Arbetsanpassning Samverkanskommitténsförslag har i huvudsak tillstyrkts eller lämnats utan erinran avremissinstanserna, bl. a. av AD. RFV delar kommitténs grundsyn alt ansvaret föratt anpassningsåtgärder vidtas för de anställda bör åvila arbetsgivaren och attparterna har en viktig roll i rehabiliteringsarbetet. Det är, enligt RFV,viktigt att parterna tillsammans försöker lösa frågor om anpassning ochomplacering av t. ex. långtidssjukskrivna. AMS anser att kommitténs förslagligger i linje med styrelsens policy i frågor som rör åtgärder för redananställda. HCK uttrycker sin tillfredsställelse över flera av grunddragen isamverkanskommitténs belänkande. Stiftelsen Samhällsföretagnoterar det personliga och samhällsekonomiska värdet av att en rehabiliteringpå arbetsstället kan ge tillfälle till tidigt insatta åtgärder. LO anser attdet finns vissa brister i anpassningsarbetet och att en åtgärd mot dessakan vara att lägga ansvaret för arbetsanpassning och rehabilitering påskyddskommittén. Detta kan leda till mer förebyggande åtgärder och attattityder i anpassningsfrägor för ett vidare innehåll hos anställda ochföretagsledning. SAV tillstyrker attanpassningsverksamheten anknyts till skyddskommittéerna och alt detta kommertill uttryck i arbetsmiljölagen (1977: 1160). I övrigt anser SAV att förslagengäller frågor av partskaraktär, som kan bli föremål för förhandling och avstårav den anledningen frän att kommentera dem. RRV anser att förslagen har klaraförtjänster, men anser sig av principiella skäl inte kunna tillstyrka dem, dåde kostnadsmässiga och finansiella aspekterna inte belysts tillräckligt. Samverkanskommitténföreslår att skyddskommittéerna skall ges i uppgift att verka för att en ilämplig form organiserad arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhetkommer till stånd pä arbetsstället. Skyddskommittéerna behöver dock intesjälva svara för arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamheten.Samverkanskommittén föreslår alt delta kan ske genom ett särskilt organ somförslagsvis kallas anpassningsgrupp. Gruppen, som bör vara partssammansatl,skall vara ett stöd för linjeorganisationen, samordna och organisera anpassningsätgärdernapä arbetsstället. Flertaletremissinstanser tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot det. RRVmenar alt organisationsförändringen bör kunna leda till att risken för utslagningminskar och att möjligheten till anställning för äldre och handikappade ökar. Arbetarskyddsslyrelsenfinner ett närmare samarbete Prop.1984/85:89 158 mellanskyddskommittéer och anpassningsgrupper eftersträvansvärt och har ingen erinranmot den organisatoriska form som föreslås i betänkandet. Arbetarskyddsfondendelar kommitténs uppfattning att rehabiliterings- och anpassningsverksamheienmed fördel bör kunna knytas närmare an till det lokala arbetsmiljöarbetet.Svenska Kommunförbundet menar att problemen skall angripas på denorganisationsnivå där de finns och att skyddskommittéerna främst skall arbetamed de övergripande målen. I likhet med TCO. anser vidare attenbart organisationsförändringar inte löser problemen. /SR framhåller attutredningen är bristfällig vad beträffar behandlingen av psykologiska ochsociala arbetsmiljöfaktorer. KFO anser att förslaget kan leda till attden nuväl fungerande verksamheten i skyddskommittéerna försämras. Vidare föreslär KFOatt benämningen skyddskommitté ersätts av Hälso- och . AMSunderstryker särskilt att anpassningsätgärder för redan anställda inte fårmedföra försämringar för de handikappade och äldre som står utanförarbetsmarknaden att fä arbete. Även TCO, som i princip är positiv till denföreslagna organisarionen med skyddskommitté och anpassningsgrupp, ser en riskför att arbetet för ökad nyrekrytering av äldre och arbetshandikappade minskar.Vidare anser TCO att en omorganisation av anpassningsverksamheten måste skevarligt, så att man tar reda pä lokalt fungerande former i anpassningsarbetet. Samverkanskommitténfastslär att ansvaret för att anpassningsätgärder vidtas för de anställdaåvilar arbetsgivaren samt att det praktiska arbetet med detta vanligen utförs ilinjeorganisationen. Flertaletremissinstanser instämmer i detta, bl. a. TCO som också framhåller attarbetsförmedlingens insatser inte får utformas så att arbetsgivarens ansvarurholkas. TCO anser vidare, att del är konsekvent att arbetarskyddsstyrelsenutövar tillsyn över anpassningsarbetet för redan anställda och att styrelsenbör utarbeta föreskrifter om anpassningsarbetet och arbetsgivarensskyldigheter. SHR, LO och dess undertcmissinstanserStatsanställdas Förbund, och samt förordar att arbetsgivarensansvar för alt anpassningsåtgärder kommer till stånd bör komma till uttryck iarbetsmiljölagen. SHR anser att det bör kunna ske genom ett tillägg i lagensavsnitt om allmänna skyldigheter. LO hänvisar till Rättsskydd AB:s yttrande, som relaterar en AD-dom gällande frågan om en arbetsgivare hadeförmått en lastvagnsmekaniker med nedsatt arbetsförmåga att sluta . sinanställning, därför att arbetsgivaren hade underlåtit att bereda honom lämpligaarbetsuppgifter. Enligt LO- förbundens visar domen i detta fallatt det knappast finns rättsliga möjligheter att framtvinga åtgärder fränarbetsgivarens sida, t. ex. att anskaffa tekniska hjälpmedel, annat än iutomordentligt flagranta fall. Prop.1984/85:89 159 föreslår alt skyddskommittéernasansvar bör komma till uttryck genom tillägg i arbetsmiljölagens 6kap. 9§.Tillägget föreslås få följande lydelse: "skall vidare verka föratt en pälämpligt sätt organiserad arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhetbedrivs på arbetsstället". Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran avremissinstanserna, bl. a. RFV, AD, AMS, arbetarskyddsstyrelsen, SAMN, SAV, ,, , , ,och . anser dock alt lagförslaget börutformas så att del ger utrymme att inom vida ramar utforma verksamheten.SACO/SR menar att uttrycket "verka för" aren alltför svag anvisning. D//i?och HCK menaratt skyddskommittéerna även bör ansvara för nyrekrytering avhandikappade. HCK anser att även ansvaret för rekryteringsfrågorna bör markerasi arbetsmiljölagen. Enligt HCK förutsätter en effektiv tillämpning avfrämjandelagen alt anpassnings- och nyrekryteringsfrägorna behandlas i ettsammanhang. HCK anser vidare att en grundläggande förutsättning för allskyddskommittéerna skall kunna fullgöra dessa uppgifter är altarbetsförmedlingen också fortsättningsvis har en central roll ianpassningsverksamheten. förslag innebär attskyddskommittéerna skall verka för att anpassnings- ochrehabiliteringsverksamhet bedrivs. Enligt arbetsmiljölagen skall skyddskommittéfinnas vid arbetställe, där minst 50 arbetstagare regelbundet sysselsätts. Samverkanskommitlénbetonar dock att skyddskommitté enligt arbetsmiljölagen också kan inrättas päarbetsställen med färre än 50 anställda, om arbetstagarna begär det. Flera av remissinstanserna vill dock gä längre än samverkanskommitlén.LO och HCK anser att det lagreglerade ansvaret för rehabilitering ocharbetsanpassning bör utsträckas även till arbetsställen med färre än 50anställda. SHR vill ge anpassningsfrågorna en egen paragraf i arbetsmiljölagen,där arbetsgivarens ansvar speciellt betonas och dennes skyldighet att se tillatt verksamhet kommer i gång, medel anslås m. m. LO föreslär ett ytterligaretillägg i lagen om arbetsgivarens ansvar för att tillse att anpassnings- ochrehabiliteringsverksamhet sker i samverkan med arbetstagarna i de fallskyddskommitté inte finns. bedömer att en stor del av desvenska arbetsställena sannolikt kommer att lämnas utanför den önskadeupprustningen av arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamheten trots deföreslagna kompletteringarna i arbetsmiljölagen. 1984/85:89 160 synpunkter förs fram av , TCOoch /SR som förordar att en ytterligare bearbetning görs av konsekvensernaför de mindre företagen, som saknar skyddskommitté. föreslär beträffande de mindrearbetsställena, som saknar skyddskommitté, men är knutna till en företagshälsovårdscentralatt den partssammansatta företagshälsovårdskommittén skall verka för attsamverkan i anpassnings- och rehabiliteringsverksamhel kommer till stånd inomoch mellan de i centralen ingående arbetsställena. Förslaget tillstyrks av SAF och SHIO-Familjeföretagen ochlämnas utan erinran av övriga remissinstanser. RFV poängterar företagshälsovårdens betydelse förrehabilitering, eftersom den har speciella förutsättningar att tidigt isjukdomsförloppet fånga upp de individer som behöver arbelsrehabililering. SAFerinrar om att riktlinjer för företagshälsovårdens inriktning och organisationfinns i den enskilda sektorns arbetsmiljöavtal. Till företagshälsovårdensuppgifter hör att medverka till anpassning av arbete och arbetsplatser och tillanalys av enskilda individers arbetsförutsättningar. SAF tillstyrker därförförslaget alt förelagshälsovårdskommittéerna får ikläda sig skyddskommitténsroll i anpassriingsfrägor, men anser också att frågan om ersättning för arbetemed anpassningsätgärder m. m. för dem som arbetsförmedlingen föreslär föranställning skall beaktas, när statens ersättning till företagshälsovårdenreformeras. TCO anser att anpassningsarbetet vid de små arbetsställena -intehar uppmärksammats tillräckligt. Ett aktivt stöd till ett lokalt uppbyggtanpassningsarbete måste utvecklas, eftersom företagshälsovårdens möjlighetertill insatser torde vara begränsade om inte aktiviteter och beredskap finns föranpassningsarbete på respektive arbetsställe. SHR anser att de förebyggandeuppgifterna för företagshäisovärden är viktiga men att de inte fårövervärderas, sä att anpassnings- och rehabiliteringsverksamheten kommer påundantag. Inte heller får företagshälsovården bli ett gallringsin-slrument vidnyanställningar. /SR konstaterar att många små företag f.n. inte omfattasav företagshälsovård och därför blir utan anpassnings-och rehabiliteringsverksamhel. Samverkanskommitlén förutsätter vidare alt parternareglerar frågan om förelagshälsovårdens medverkan i anpassnings- ochrehabiliteringsverksamheten i sina avtal om arbetsmiljö och företagshälsovård. Detta stöds av LO, övriga remissinstanser har ingenerinran. Med hänvisning till de riktlinjer för företagshälsovården som finnsinom enskilda sektorns arbelsmiljöavtal anser dock SAF alt en övergripandekompletterande avtalsreglering inte är nödvändig.