prop · G80353 · 1984-12-31 00:00:00 — Utredaren föreslog alt försäljning och förbrukning av"kolpulver" eller "flytande kol" tills vidare inle skullemedföra lagringsskyldighet. Härmed avsågs sådana förädlade produkter somnämndes tidigare. Vidare undantogs råvaror som förbrukas för framställning avdessa produkter. Som skäl angavs att produktionen ännu inte nått kommersiellanvändning, att frågan om lagringsskyldighet därför saknade praktisk betydelsefrån beredskapssynpunkt och att utvecklingarbetei inte borde belastas medkostnadskrävande lagring. Om lagringsskyldighel skulle införas, borde den avseråvaran ängkol. Flera remissinstanser har uppenbarligen uppfattatutredarens förlag i fräga om "kolpulver" sä att det innefattade ävensådan mald ångkol som vanligen används i värmeverk. Det gäller bl.a. ÖEF ochSvenska , som båda betonar att kolpulver är ett vanligtbränsle i större koleldade pannor. Båda anser att råvaran ångkol bör blilagringspliktig vid försäljning och förbmkning för framställning av kolpulver.ÖEF anser att detsamma bör gälla ängkol för framställning av flytande kol. och Svenska ()menar att något undantag inle bör göras för ängkol som används förframställning av kolpulver eller flytande kol. Enligl min mening bör kolbränslen (med undantag förinhemskt kol, se det följande) som används för energiändamål behandlas lika närdet gäller krav på att beredskapslager skall finnas för krissituationer.Eftersom centralmalt kol och kol-vätskeblandningar inte bör lagras i form avfärdiga produkter utan lagringsskyldigheten gälla råvaran, krävs dock enspecialreglering för dessa fall. Skyldigheten all lagra råvaror bör avnaturliga skäl falla på tillverkaren av de färdiga produkterna. Del betyder attden som köpt och förbmkat färdiga produkter inte bör bli lagringsskyldig. Detenda undantaget härifrån bör vara om produkten tillverkats utomlands, dä distributöreneller förbrukaren bör ges ett ansvar för att lagringsfrågan löses på ett sättsom motsvarar lagringskraven för kolbränslen i allmänhel. Laglekniskl lösesdetta så att centralmalt kol och kol-vätskeblandningar inte i sig ulgörlagringspliktiga bränslen, men att skyldighel införs för tillverkare (iundantagsfall distributörer eller förbmkare) alt lagra varor som fordras förframställning av sädana produkter. Vad därefter gäller terminologifrågan skiljer sig mittförslag från utredarens i flera avseenden. Av det har framgått att"kolpulver" har 1984/85:53 42 Uttrycket har därför inte använts utan närmare precisering ilagtexten. Vidare har "flytande kol" ersatts med"kol-vätskeblandning". Slutligen har också "ängkol"utmönstrats. Ångkol (steam coal) är en allmän term för kol som är avsett förförbränning för energiändamål. En motsvarande allmän term för kol som användsför koksframställning m. m. är metallurgiskt kol. Den närmare tekniskadefinitionen av dessa termer varierar dock såväl i som internationellt.Det är angeläget att bestämmelserna i lagen blir enkla att tillämpa somberedskapsaspekterna tillgodoses på ett tillfredsställande sätt. Det förslagsom SPI fört fram av innebörd att bestämmelserna samordnas medenergiskattereglerna anser jag ha klara fördelar. Enligl lagen (1957:262,ändrad senast 1983:1004) om allmän energiskatt gäller en enhetlig beskattningför alla kolbränslen med undantag för sådana som säljs eller förbrukas antingenför annat ändamål än energialstring eller annars för metallurgiska processer. Ilagen preciseras innebörden genom hänvisning till tulltaxenummer.Av-gränsningssvärigheterna när det gäller lagringsskyldigheten är i huvudsakdesamma som på energiskalteomrädet, nämligen alt särskilja kol som används förenergiändamål från kol som används för annat, framför allt metallurgisktändamål. Kretsen av kolbränslen som skall lagras görs något snävare än denkrels som omfattas av energiskatielagen genom att endast sådana bränslen somomfattas av tulltaxenummer 27.01 tas med. I sak kan mitt förslag innebära vissadetaljskillander i förhållande till utredarens förslag. 1 stort sett uppnåsdock samma praktiska resultat. Somframgått av det sagda tillämpas lagen inte på kol som är lagringsbränsle,när det säljs eller förbrukas för annal ändamål än energialstring eller annarsför metallurgiskt ändamål. Andra fall när lagringsbränslen inte omfattas avlagen är när kolet eller oljan utvunnits inom landet och när bränsletexporteras eller förbrukas utom landet eller används på visst sätt för driftav transportmedel. Dessa frågor behandlas närmare under 6 § ispecialmofiveringen. 3.3.2VUka är lagringsskyldiga? Mittförslag: Följande kategorier säljare och förbmkare av lagringsbränslen inom enviss varugmpp är skyldiga att lagra bränslen inom samma vamgrupp: 1. desom efter alt ha raffinerat råolja eller importerat lagringspliktigt bränsle sålt eller förbmkat lagringsbränsle under basåret, 2. de som av någon lagringsskyldigenligt 1 köpt och under basåret sålt gasol, 20000 kubikmeterandra ur olja framställda lagringsbränslen eller kol, 3. de som annars under basåretförbrukat eldningsolja och/eller dieselbrännolja ellerminsl kol eller sädan olja och kol i en mängd som motsvarar minsl 5000kubikmeter 1984/85:53 43 olja, varvid etl ton kol skall anses motsvara femåttondels kubikmeter olja. Den som inom landet framställer och under basåret säljerkolpulver som malts för vidareförsäljning eller någon kol-vätskeblandning ärskyldig alt lagra råvaror för framställning av denna vara. En motsvarandelagringsskyldighet finns i princip för den som säljer eller förbrukar sådanavaror som är framställda utomlands. Lagringsskyldighet på gmnd av förbrukning åligger den sominnehade anläggningen vid basårets utgång. Skyldigheten grundas på helaförbrukningen under basåret. För innehavare av gasverk, oljekondensverk ochgasturbinanläggningar bestäms lagringsskyldighelen enligt särskilda regler -se avsnitt 3.3.5. Utredaren: med milt förslag utom i fråga omkolpulver som malls för vidareförsäljning och kol-vätskeblandningar. Vidaresaknas i utredarens förslag regler för återförsäljare av kol liksom förkombinationer av bränslen. Enligt utredaren finns inget ekonomiskt uirymme föråterförsäljare mellan importörer och förbrukare. K 83 har föreslagit att reglerför återförsäljare införs med en inträdande lagringsskyldighel vid en försäljningav /är. Remissinstanserna: Inga principiella invändningar, vissafrågor las upp som rör kombinationer av bränslen liksom kolpulver ochkol-vätskeblandningar. Skälen för mitt förslag: När det gäller olja börraffinaderier, importörer, återförsäljare och storförbrukare blilagringsskyldiga enligl samma regler som f. n. gäller enligt LOL. Något skälatt frångå utredarens förslag i delta avseende har inte kommit fram vidremissbehandlingen. När det gäller kol har den föreslagna lagringsgränsen förförbrukare, /år, inle ifrågasatts. Jag anser att lagringsskyldighel föråterförsäljare bör finnas, om något företag trots alll skulle påbörja sädanverksamhet, och föreslär att lagringsgränsen sätts i enlighet med K 83:sförslag, dvs. I förhållande till LOL föreslås en ändring av reglerna omlagringsskyldighet efter överlåtelse av en anläggning under basåret. Den ärlagringsskyldig som innehade anläggningen vid basårets utgång och skyldighetengrundas pä hela förbrukningen vid anläggningen under basåret. Tidigareinnehavares förbrukning räknas alltså med när lagringsskyldighelens omfattningbestäms. ÖEF har tagit upp frågan om hur lagringsskyldigheten börberäknas för förbrukare som använder både kol och olja. Prop.1984/85:53 .44 diga för olja kan förvänlas ersätta en del av oljan medannan energi. Enligt ÖEF bör den sammalagda förbrukningen av importbränsle varaavgörande. Jag delar ÖEF:s uppfattning om detla. Mitt förslag har utformats säalt gränsen har satts till en bränslemängd motsvarande olja,varvid ett lon kol motsvarar fem åttondels kubikmeter olja. I likhel med utredaren anser jag att den möjlighet somfunnits för de lagringsskyldiga till frivilliga överenskommelser medtillsynsmyndigheten om lagringens omfattning bör slopas. De regler av sådaninnebörd som f n finns i LOL saknar numera praktisk betydelse och kan förövrigt ifrågasättas från principiell synpunkt. Mitt förslag om lagringsskyldighet för centralmaltkolpulver och kol-vätskeblandningar har behandlats i avsnitt 3.3.1. I avsnitt 3.3.3 behandlas fall när försäljning avlagringspliktiga varor inte grundar någon lagringsskyldighet på så sätt attavdrag medges för försäljningar som har skett till andra lagringsskyldiga. De speciella regler för lagringsskyldighetens inträde m.m. som gäller för gasverk, oljekondensverk och gaslurbinanläggningar behandlasi avsnitt 3.3.5. 3.3.3 Hur tnycket skall lagras? Mitt förslag: För varje lagringsskyldig bestäms enbasmängd som ulgör grunden för hur stort beredskapslager han skall erhålla.Basmängden utgörs av den försäljning eller förbrukning av lagringspliktigabränslen som skett under ett basår med, såvitt avser säljare, avdrag för vissaförsäljningar som av särskilda skäl inle bör medföra lagringsskyldighet. Med utgångspunkt i beslut om landets behov avberedskapslager bestämmer regeringen en viss procentuell andel av basmängdernai varje vamgrupp som skall lagras under aktuella lagringsår. beslämmer sedan beredskapslagretsstorlek för varje lagringsskyldig på gmndval av en deklaration som den lagringsskyldigehar avgett med behövliga uppgifter om rörelsen. För tjock eldningsolja och råvara för framställning avstadsgas får regeringen beslula om s. k. vinterdispens. Utredaren: I stort sett samma förslag som mitt. Utredarenbetonar att vinlerdispensen bör avvecklas efter nu gällande planeringsperiod. Remissinstanserna: Inga principiella erinringar. Förslag ifråga om vinter-dispens framförs av vissa remissinstanser. Skälen för mitt förslag: En av de viktigaste sakliganyheterna i mitt lagförslag gäller sättet att beräkna hur mycket varjelagringsskyldig skall hålla i lager. Liksom skall detta bestämmas medutgångspunkt i en bas- Prop.1984/85:53 45 mängd, som grundar sig på den lagringsskyldigesförsäljning eller förbmkning. Jag återkommer strax till hur beräkningen skallske. Del nya är att regeringen före lagringsårets böljan för varjevaruslag skall bestämma hur stor andel av de iagringsskyldigas basmängder avdetta vamslag som de skall lagra under lagringsårel. Härigenom kantillsynsmyndigheten fastställa lagringsmängden för varje lagringsskyldig utanatt, som varit fallet, en summering av samtliga basmängder måstegöras. Det innebär ocksä att en rättelse av ett felaktigt beslut kan göras utanatt andra lagringsskyldiga påverkas. Regeringensbeslul skall grundas pä en bedömning av del totala behovet av beredskapslagringav olja och kol. Därvid är regeringen bunden av de ställningstaganden avriksdagen i olika avseenden som ligger till gmnd för vår beredskapsplaneringoch som utgör riktlinjer för lagringen. Förslag till sådana riktlinjer läggsfram i avsnitten 2.2 och 2.3. Pä grundval av beslut av riksdag och regeringupprättar tillsynsmyndigheten och ser över försörjningsplaner bl.a. förbränsle- och drivmedelsområdet. Försörjningsplaner ulgör underlag för beslut omolika beredskapsförberedelser inom det ekonomiska försvaret. Den är en samladdokumentation som för ett visst varuområde redovisar - behovs- ochtillgängssidorna i olika kriser - bedömningar ochvärderingar som ligger bakom dessa beräkningar - ambitioner ifråga om försörjningsslandard och uthållighet - förslag tillberedskapsåtgärder för alt uppnå balans mellan beräknade behov och tillgångar. Regeringens bedömning skall göras med utgångspunkt iförhållandena vid beslutstillfället. Frågan utvecklas vidare ispecialmotiveringen till I och 9§§. Basmängdsberäkningen utgår frän den försäljning ellerförbrukning som har skett under ett basår. För säljare bör, på samma säll somnu gäller enligl LOL, avdrag få göras vid basmängdsberäkningen för försäljningav sådant bränsle som grundar lagringsskyldighet för andra. Avdrag fär görasäven när försäljningen sker via en mellanhand, om det kan visas attvidareleverans sker till en lagringsskyldig. Därmed löses de problem med dubbellagringsskyldighet som har uppstått vid tillämpningen av LOL på s.k.tradingföretag, som köper olja från i raffinerande företag förvidareförsäljning till lagringsskyldiga svenska köpare. Dubbel lagringsskyldighetuppstår inte vid försäljning via ulländskt tradingföretag, eftersom dennaförsäljning betraktas som export. I ett viktigt avseende skiljer sig milt förslag frånutredarens. Jag anser inte att de av denne föreslagna generella lättnaderna ilagringsskyldigheten för nytillkommande företag bör genomföras. Jag återkommertill denna fräga i avsnitt 3.3.6. Sedan lång lid har i fråga om lagring av eldningsoljatillämpats s. k. vinterdispens, som innebär att de lagringsskyldiga 1984/85:53 46 och med vissa volymer får minska den mängd eldningsoljasom skall lagras. Bakgrunden till denna ordning var ursprungligen attoljelagringen också skulle kunna trygga försörjningen med svåraisförhål-landen. Del var dä naturligt att lagren inle behövde vara maximaltfyllda annat än under den vinterperiod dä verkligt svära störningar kunde befaras,dvs. Detta syfte med beredskapslagringen fick med tiden alllmindre betydelse och är inte längre en fömtsättning i beredskapsplaneringen.Ordningen med vinterdispens som har haft prakfisk och ekonomisk betydelse för delagringsskyldiga har dock bevarats, vilket har medfört att vi har haftpraktiskt betydelsefulla skillnader i försörjningsberedskapen under olikadelar av året. beslöt att fr. o. m. den I januari 1985helt slopa vinterdispensen för tunn eldningsolja. För tjock eldningsoljabehölls dock vinterdispensen tills vidare som en lättnad för delagringsskyldiga. Utredarenhar, liksom K 83, intagit den principiella ståndpunkten att vinlerdispensen böravvecklas. Utredaren har dock med hänsyn till riksdagsbeslutet våren 1984utgått från att vinterdispens för tjock eldningsolja skall vara kvar underinnevarande lagringsprogram. i anser attvinterdispensen bör behållas. och Svenska kraftverksföreningenmenar att vinterdispens bör finnas för kol i samma utsträckning som för tjockeldningsolja. För egen del anser jag att nu inle någon ändring bör görasi de regler om vinterdispens som tog ställning . Delbetyder att vinterdispensen tills vidare bör behällas i fråga om tjockeldningsolja. Detsamma bör gälla den tillämpade vinterdispensen förråvara till stadsgas. Frän principiella utgångspunkter är dock vinterdispensentvivelaktig och jag anser inte att den bör införas för kol. bör enligt min mening vinterdispensen helt slopas.Som utredaren föreslagil bör i lagen tas in ett bemyndigande för regeringenatt meddela föreskrifter om vinterdispens för tjock eldningsolja. Bemyndigandetbör också avse råvara för framställning av stadsgas. 3.3.4 Fullgörandet av lagringsskyldigheten Mitt förslag: Lagringsskyldigheten avser de varuslag somde lagringsskyldiga säljer eller förbrukar. får dock medgeatt annat lagringsskyldigt bränsle lagras i stället eller, i fråga om kol,annat fullgörande av lagringsskyldigheten vilkel är lika betryggande från beredskapssynpunkt.Tillsynsmyndigheten får också medge alt raffinaderiföretag helt eller delvisfullgör lagringsskyldighelen genom att lagra råolja. De lagringsskyldiga skall äga de varor som lagras. De färinle lill någon del fullgöra lagringsskyldigheten med varor som transiteras. Möjligheler till lättnader i lagringsskyldighetenbehandlas i avsnitt 3.3.6. 1984/85:53 47 Utredaren: i stort med mitt förslag.Särskilda regler för kol saknas. Remissinstanserna: ochSveriges anser alt förelag som använder kol i vissa fall börkunna få lagra inhemskt bränsle i stället. Skälen för mitt förslag: Beredskapslagren av bränslen ochdrivmedel skall tillgodose samhällets behov i kriser och krig. Delagringsskyldiga skall under krisförhållanden efter regeringens medgivandekunna ta i anspråk beredskapslagren och lagrinsskyldigheten bör gälla devamslag de själva säljer eller förbmkar. Som nämndes i avsnitt 3.3.1 kan olikakolsorter skilja sig väsentligt i energiinnehåll. I lagen bör därför finnas enregel av innebörd av lagringsskyldigheten skall fullgöras med kol som medhänsyn till form och energiinnehåll kan ersätta den kol som denlagringsskyldige normalt säljer eller förbrukar. Frågan om lagringsskyldighel isamband med förädlade kolbränslen har behandlats tidigare. Som utredaren föreslär bör i lagen anges att de lagradevarorna skall ägas av den lagringsskyldige. Nägon uttrycklig bestämmelse omdetta finns inte i LOL, men motsvarande har ansetts gälla och även kommit tilluttryck i anvisningar från ÖEF. Kravet på ägande har betydelse för möjligheternaatt kunna kontrollera lagerhållningen och alt i en kris fä tillgång lilllagren. Jag återkommer i avsnitt 3.3.7 till molsvarande frågor i fråga omlageranläggningar. Liksom enligl LOL bör varor som transiteras inte fåinräknas i beredskapslagren. Principen om att lagringsskyldigheten skall fullgöras medsamma varuslag som säljs eller förbmkas kan inle genomföras fullt ut.Tillsynsmyndigheten bör såsom utredaren har föreslagit få medge alllagringsskyldigheten fullgörs genom lagring av något annat lagringsbränsle.Sådant tillstånd bör ges t.ex. när den produkt som lagras med avseende påanvändningen är utbytbar mot den produkt som egenlligen skulle lagras. Vidarebör den som övergår frän ett importerat bränsleslag till elt annat sådanialltid få tillslånd att lagra det bränsle han använder. Om kravet alt lagringen skall fullgöras med eltlagringsbränsle upprätthålls ulan undantag, fär detta till följd att den somanvänder kol aldrig kan fullgöra lagringsskyldighet med någol inhemskt fastbränsle i slällel för kol. och SverigesInduslriförhund anser att möjlighet bör finnas alt lämna medgivande till detta.Jag delar uppfattningen all en möjlighet härtill bör finnas för undantagsfall.I fråga om kol bör medgivande kunna ges om annat uppfyllande avlagringsskyldigheten vilket för samhället är lika betryggande urberedskapssynpunkt. I detta ligger alt olika lösningar på beredskapsfrågan kanifrågakomma, som dock måsle vara likvärdiga med kollagringsalternativel frånberedskapssynpunkt. Jag återkommer till frågan i specialmotiveringen. Prop.1984/85:53 48 Den som driver raffinaderi bör enl. 14 § i milt lagförslagefter tillstånd kunna få lagra råolja i stället för färdiga produkter.Motsvarande möjlighet finns enligt LOL. Enligt 5 § förordningen (1984:638) medvissa bestämmelser rörande beredskapslagring av olja m. m. skall ÖEF vidtillståndsprövningen räkna bort 450000 m' frän raffinaderiernas totalakommersiella råoljelager samt fördela denna volym mellan dem i förhållande tillden mängd råolja de raffinerar (jfr prop. 1983/84: 110 s. 65 f).Raffinaderiföretagen fär således inte tillgodoräkna sig sina råoljelager fulltut vid fullgöran-del av beredskapslagringen. Frågan om beräkningen av dekommersiella lagrens storlek m. m. behandlas i avsnitt 2.2.3. Även i vissa andra fall bör dispens kunna ges frånskyldigheten att lagra bränslen i vanlig ordning. Jag tänker då påmöjligheterna lill s. k. inlagring och de särskilda fall då befrielse frånlagring bör kunna ges. Dessa frågor behandlas i avsnitt 3.3.6. 3.3.5 SärskUda regler för gasverk, oljekondensverk ochgasturbinanläggningar Mitt förslag: Lagringsskyldighet och lagringsmängd bestämspå särskilt sätt för innehavare av vissa anläggningar enligt följande. Wid förbrukning av råvara för framställning av stadsgas skallgälla samma regler som f. n. enligt 6 a § LOL, dvs. innehavaren av gasverketblir lagringsskyldig för varje kalenderår med en av regeringen bestämd andelav förbrukningen föregående kalenderår. Också för innehavare av oljekondensverk och gasturbinanläggningarskall gälla samma regler som enligl LOL. Den som innehar ett oljekondensverkmed installerad effekt av mer än 150 MW får av regeringen åläggas att förlagringsåret hålla i lager en viss mängd olja för verket, om anläggningenenligt landets beredskapsplanering är avsedd att användas under särskildaförhållanden. Den som innehar en gasturbinanläggning med en installerad effektav minst 5 MW blir lagringsskyldig för lagringsårel med den mängd bränsle tillanläggningen som regeringen eller tillsynsmyndigheten bestämmer. Utredaren: i sak med mitt förslag.Utredaren föreslår dock att LOL alltjämt skall tillämpas i fråga om stadsgas istället för att reglerna las in i den nya lagen. Remissinstanserna: anser attför kolkon-densverk bör gälla samma regler som för oljekondensverk. ÖEF anseratt bestämmelserna av stadsgas bör tas in i den nya lagen. Prop.1984/85:53 49 Skälen för mitt förslag: Lagringsskyldigheten förinnehavare av gasverk, oljekondensverk och gaslurbinanläggningar har redantidigare av särskilda skäl specialreglerais. Nägon anledning all ändra dessaregler har inte framkommit. Bakgrunden till specialregleringen är i korthetföljande. Sladsgas är en energigas som kan produceras medlätlbensin, gasol eller kol som råvara. Den distribueras, används och hanterastekniskt på samma sätt som naturgas med vilken den inle för förväxlas. Framställning av stadsgas förekommer numera endast i femstäder. 1 fyra av dem är huvudsakligen lättbensin råvara och i den femte gasol.Anlalel lagringsskyldiga minskar och tillverkningen av stadsgas bedöms kommaalt upphöra . Lagringsskyldighet för råvara för framställning avstadsgas infördes i LOL är 1969 (prop. 1969: 136, 2 LU 86, rskr 375). Enligt 6a § LOL är den som under elt kalenderår förbrukat råvara för framställning avstadsgas för försäljning skyldig att under de närmasi följande kalenderårethålla lager av samma slags råvara. Lagringsmängden skall utgöras av en avregeringen bestämd andel av förbrukningen. Andelen har hållitsoförändrad. Syftet är att upprätthålla samma uthållighetsgrad som för olja.Enligt 10 § andra stycket LOL får tillsynsmyndigheten medge att denlagringsskyldige i stället för den råvara som förbrukas lagrar annan råvarasom kan utnyttjas för gasframställningen. Utredaren har föreslagit att den nuvarande regleringen,som fungerar väl i praktiken, behälls. Med hänsyn lill specialregleringen ochtill att tillverkningen av stadsgas troligen kommer att upphöra så småningomhar han föreslagit att LOL alltjämt skall tillämpas i denna del i stället föratt motsvarande regler tas in i den nya lagen. För egen del vill jag i likhel med ÖEF framhälla att delligger en belydande fördel i att få samlliga bestämmelser om beredskapslagringensamlade i den nya lagen. Särbestämmelser för vissa anläggningar finns redan ochdet är relativt enkelt att infoga också reglema om stadsgas. Jag föreslårdärför att så sker. Några ändringar av saklig betydelse föresläs inte bortsettfrån att de nya sanktionsbestämmelserna görs tillämpliga. De nuvarande reglernaom oljeavgifi gäller inte sladsgastillverkare, vilket innebär att vidförsummelse av lagringsskyldigheten endasl vitesföreläggande kan användas. Somtidigare nämnts avses den hittillsvarande vinter-dispensen för råvara tillsladsgas tills vidare behällas (se avsnitt 3.3.3). För oljekondensverk och gasturbinanläggningar ärbakgrunden till specialregleringen deras karaktär av reservaggregal. Eftersomde används endasl under speciella förhällanden, är det mindre lämpligt attknyta lagringsskyldigheten till förbmkningen . Istället är utgångspunkten för lagringsskyldigheten anläggningarnas installeradeeffekt. Denuvarande reglerna för oljekondensverken beslöts av så sent som våren1984 (prop. 1983/84: 110, NU 43, rskr 391). Innehavaren av etl oljekondensverkmed en installerad effekt av mer än 150 MW är skyldig 4 1984/85. 1984/85:53 50 atthålla en viss mängd olja i lager, om verket enligt gällande försörjningsproblemär avsett att användas under särskilda förhållanden. Enligt beredskapsplaneringenskall sädana verk kunna användas i ett krisläge dä el från kärnkraftverken inteär tillgänglig. F. n. föreligger enligt 13 § förordningen (1984:638) med vissabestämmelser rörande beredskapsslagring av olja m.m. lagringsskyldighet medsammanlagt 400000 m' för kraftverken , , ,och . Skäl alt göra några sakliga ändringar iförhållande lill LOL finns inle.