prop · G80333 · 1984-12-31 00:00:00 — i devillkor för befordran som järnvägarna är skyldiga att fastställa. Det finnsanledning utgå från att denna reglering i stor utsträckning kommer attöverensstämma med motsvarande reglering i och . Imotsats till jämvägstrafiklagen innehåller COTIF inte någon reglering avjärnvägens uiomobligaioriska ansvarighet, dvs. dess ansvarighet för skador påpersoner som inle är passagerare och på egendom som inte befordras som godseller inskrivet resgods. Inom privaträtten (UNIDROIT)pågår arbete för att få till stånd en konvention om skadeståndsansvar vidtransport av farligt gods med järnväg eller motorfordon eller på inrevattenvägar. deltar i detta arbete (jfr prop. 1983/84:117 s. 317 ff). Tillden föreslagna lagen har fogats "själva" fördraget, bihang A ()och bihang B () med bilagorna II, III och IV, dvs. reglementena om intemationell järnvägsbefordran av privatvagnar (),av containrar (RICo) resp. av expressgods (RIEx). Däremot har inte bilaga 1till bihang B, reglementet om internationell järnvägsbefordran av fariigt gods(RID), bifogats. I fråga om skälen fill denna avgränsning hänvisas tUl den allmännamotiveringen (avsnitt 7.7). 2§ I fråga om sådan internationell jämvägsbefordran av resande som avses i bihangA fill fördraget gäller bihangets bestämmelser i deras franska lydelse somsvensk lag. Såvitt gäller ansvarigheten för skada vid beford- 1984/85:33 221 ranav resande tillämpas dock bestämmelserna i 1 och 2 kap. järnvägstrafiklagen(1984:000) i stället för motsvarande bestämmelser i bihang A. I fråga om jämvägensrätt att undersöka inskrivet resgods tillämpas 6 kap. 5 § nämnda lag i ställetför artikel 22 i bihang A. Genomdenna paragraf införlivas bihang A till COTIF, de enhetliga rättsreglerna föravtal om internationell jämvägsbefordran av resande och resgods (), medsvensk rätt (första meningen). Det bör påpekas att det är den autentiskafranska fördragstexten som gäller som svensk lag. Den svenska översättningen ärendast ett hjälpmedel vid tillämpningen. I andrameningen görs undantag från tillämpligheten av bihang A som svensk rätt.Undantaget avser regleringen i bihang A i fråga om järnvägens ansvarighet förskada vid befordran av resande. Denna reglering finns i art. 26-33 och 42-47.Föreskrifter om reklamation och preskription finns i art. 53-55. Beträffandedenna ansvarighel gäller i stället motsvarande bestämmelser i 1 och 2 kap. jämvägstrafiklagen.Hänvisningen till jämvägstrafiklagen omfattar däremot inte 4 kap. 1 fråga ombefordran av inskrivet resgods gäller därför bihang A ulan någon annaninskränkning än den som föreskrivs i tredje meningen. Beträffandede bestämmelser i järnvägstrafiklagen som skall tillämpas i stället för bihangA kan anföras följande. Järnvägensansvarighet vid befordran av resande regleras i första hand i 2 kap. 1 1-4 §§behandlas sålunda järnvägens ansvarighet för personskador och skador påegendom som den resande bär på sig eller har med sig som handresgods samtersättningens storlek. Dessa paragrafer tillämpas också på sådan internationellbefordran av resande som omfattas av bihang A . Enligt 2 kap. 5 §gäller de därefter följande paragraferna (6-13 §§) endast för internationellbefordran. Dessa paragrafer innebär vissa avvikelser från regleringen i 14 §§. Ävenvissa bestämmelser i 1 kap. kan dock bli tillämpliga i fräga om järnvägensansvarighet för sådana skador. Delta gäller I kap. 2, 49 och II §§.Samtliga dessa bestämmelser överensstämmer i sak med motsvarande bestämmelseri bihang A med ett undantag, nämligen såvitt avser preskriptionstiden förfordran på ersättning för skada på egendom som den resande bär på sig eller harmed sig som handresgods. Enligl1 kap. 5 § andra stycket jämvägstrafiklagen gäller för sådan skada alltid enpreskriptionstid från den händelse som orsakade skadan. Sammapreskriptionslid gäller enligl art. 55 § 1, om kravet på ersättning framställsav den resande själv. Framställs däremot kravet av en efterlevande till enresande som har dödats, är preskriptionstiden däremot fördödsfallet, dock senast från den skadevällande händelsen. Som tidigarehar anförts (avsnitt 7.3) föreslås att skaU göra förbehåll motregleringen i rörande järnvägens ansvarighel i fall då resande dödas ellerskadas. Detta förbehåll omfattar också preskriptionsbestämmelserna. Detföreligger därför inte något hinder mot att i 1984/85:33 222 dessafall tillämpa jämvägstrafiklagens preskriptionsregler på internationellbefordran. Enfråga som bör uppmärksammas i detta sammanhang är i vilken omfattning parternasjälva kan avtala om transportvillkoren. Det får anses klart att avtalsfrihetföreligger i den mån reglering saknas i bihangen och det inte finns nägratvingande bestämmelser i nationell rält. I fördraget anges inte uttryckligen humvidabestämmelserna i bihangen är tvingande. I vissa fall innehåller bihangenutfyllande regler som endast gäller, om inte något annat föreskrivs i de intemationeUatarifferna, i tilläggsbestämmelser eller i särskilda överenskommelser (se t.ex. art. 34 § 5 i bihang B). Också när det inte uttryckligen anges, kanavvikelser från bihangens reglering i vissa fall tänkas vara tillåtna. Däremotfår järnvägarna i de internationella tarifferna avvika från bestämmelserna i bihangenendast när dessa uttryckligen medger det (art. 5 § 1 i bihang A och art. 6 § 2i bihang B). Bestämmelserna om järnvägens ansvarighet i fall då resande dödaseller skadas är också enligt en uttrycklig föreskrift tvingande till denresandes förmån utan undantag (art. 32 i bihang A). Engenomgång av bihangen visar att de centrala civilrättsliga bestämmelserna omfraktavtalet och dess fullgörande samt om jämvägens ansvarighet gentemot deresande resp. godslransportkundema i allt väsentligt måste anses tvingande.Detta innebär att COTIF i detta avseende i huvudsak överensstämmer med den nyajämvägstrafiklagen (1 kap. 2 §; jfr prop. 1983/84:117 s. 37 ff). Det får överiämnastill rättstillämpningen att avgöra i vilken omfattning parterna får träffaavtal om avvikelser från regleringen i bihangen. Delbör tilläggas att enligt 1 kap. 2 § jämvägstrafiklagen avtal om att framtidatvister skall avgöras av skiljemän inte är tillåtna såvitt gäller befordran avresande. Denna fråga är inte reglerad i COTIF. Detta innebär att den nämndabestämmelsen skaU fiUämpas också vid internationell befordran. Beträffandeinnehållet i de bestämmelser i 1 och 2 kap. jämvägstrafiklagen som skalltillämpas även vid internationell befordran hänvisas till prop. 1983/84:117 (s.45-53, 120-126) och tUl prop. 1975/76:7 (s. 52-110). Enligtartikel 22 i bihang A har järnvägen rätt att undersöka inskrivet resgods, omdet finns gmndad anledning att misstänka att bestämmelsema i inte har iakttagits,t.ex. att resgodset innehåller något som inte befordras som inskrivet resgods.I artikeln anges dock att sådan undersökning inte får ske, om den är förbjudenenligt bestämmelsema i den stal där undersökningen avses äga mm. Undersökningsrättenenligt bihang A är vidsträcktare än enligt järnvägstrafiklagen. Enligt 6 kap.5 § är järnvägens rätt att undersöka inskrivet resgods vid inrikes trafikbegränsad fill de fall då det finns skäl att misstänka att resgodsetinnehåller något som kan äventyra säkerheten i järnvägsdriften eller då detmed fog kan antas att resgodset innehåller något som 1984/85:33 223 jämvägenhar förklarat att den inte befordrar som inskrivel resgods. Av skäl som anförsi den allmänna motiveringen (avsnitt 7.3) har reglerna om järnvägens rätt attundersöka inskrivet resgods gjorts tillämpliga också på befordringar somomfattas av bihang A. En föreskrift om detta finns i tredje meningen. Såvittgäller de bestämmelser i som har införlivats med svensk rätt kan anförasföljande. Bestämmelsemai 4 kap. järnvägstrafiklagen om befordran av inskrivet resgods överensstämmer isak på de allra flesta punkter med motsvarande bestämmelser i bihang A tiU COTIF.1 propositionen med förslag till ny järnvägstrafiklag har anförts att det ärangelägel att i största möjliga utsträckning ha enhetliga regler för inrikestrafik och internationell trafik (prop. 1983/84:117 s. 44). Mellan denföreslagna järnvägstrafiklagen och bihang A föreligger dock skillnader på någraviktiga punkter. 1983/84:117 har angetts varför man på vissa punkterför inrikes järnvägstrafik har avvikit från regleringen i COTIF. Vid förlustav inskrivet resgods utgår sålunda enligt ersättning med schablonbelopp, omden resande inte kan styrka skadans storlek (art. 38). Någon motsvarandebestämmelse finns inte i järnvägstrafiklagen. Vidare utgår enligt bihang Aersättning med vissa schablonbelopp vid dröjsmål med utlämningen av inskrivetresgods, när den resande inte kan bevisa att han har lidit någon skada tillföljd av dröjsmålet (art. 40). Enligt järnvägstrafiklagen utgår inle någonersättning för dröjsmål i sådana fall (4 kap. 12 §; jfr prop. 1983/84:117 s. Enligt bihang A skall skador som uppkommer på inskrivet resgods tiU följdav dröjsmål ersättas enligt reglerna för dröjsmålsskador (art. 40 § 4). Fysiskaskador på inskrivet resgods som beror på dröjsmål behandlas däremot i jämvägstrafiklagenpå samma sätt som sådana fysiska skador som uppkommer av någon annan anledning,nämligen som skada på godset och inte som dröjsmålsskada (4 kap. 10 §; jfr prop.1983/84:117 s. 209). Reklamationsreglerna i bihang A (art. 54) skiljer sig frånmotsvarande reglering i den svenska jämvägstrafiklagen (4 kap. 13 §). Enligl bihangA skall reklamafion i princip ske när den resande tar emot resgodset eUer ivissa fall inom ett visst antal dagar från utlämningen, medan reklamationenligt jämvägstrafiklagen skall göras utan oskäligt uppehåll (jfr prop.1983/84:117 s. 213). Regleringenav befordran av inskrivet resgods i den svenska jämvägstrafiklagen är merakortfattad än motsvarande reglering i bihang A. I fråga om skälen tiU dennaskillnad hänvisas tUl vad som har anförts i anslutning tiU 1 §. Ävennär det gäUer sådan befordran av inskrivet resgods som omfattas av bihang A kanden svenska jämvägstrafiklagen komma att bli tillämplig i vissa fall. Dennafråga behandlas i anslutning tiU 4 kap. 1 § i förslaget till lag om ändring i jämvägstrafiklagen(avsnitt 9.2). Detbör påpekas att inkorporalionen av bihang A också omfattar vissa 1984/85:33 224 processrättsligabestämmelser, t.ex. bestämmelser om behörig domstol (art. 52 och 60) och reglerom förfarandet i regressmål (art. 59). I det sistnämnda hänseendet bör särskiltframhållas art. 59 §§ 2 och 5. Dessa bestämmelser motsvaras av 6 § lagen(1974:744) om verkstäUighet av utländsk dom som meddelats enligl vissainternationella järnvägsfördrag m.m (i det följande benämnd "1974 årsdomsverkställighetslag"). Det är alt märka att art. 59 § 5 innebärenavvikelse från 14 kap. 5 § . Enligt art. 59 § 5 får nämligenregresskrav inte handläggas gemensamt med skadeståndskrav som har väckts på gmndav befordringsavtalet. 3§ I fråga om sådan internationell järnvägsbefordran av gods som avses i bihangB till fördraget gäller bihangets bestämmelser, inbegripet bestämmelserna i bUagornaII, III och IV, i deras franska lydelse som svensk lag. Genomdenna paragraf införlivas bihang B till COTIF, dvs. de enhetliga rättsreglernaför avtal om internationell järnvägsbefordran av gods (), med svensk rätt. Införiivandetomfattar också bilagorna II,III och IV till bihangB, dvs. reglementena om internationeU järnvägsbefordran av privatvagnar (),av containrar (RICo) och av expressgods (RIEx). Liksom i fråga om bihang A ärdet den franska texten av bihang B jämte bilagor som skall tillämpas i . Avskäl som har anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 7.2) har bilaga 1 tUlbihang B, reglementet om internafioneU järnvägsbefordran av fariigt gods (RID),inte införlivats med svensk rätt genom den förevarande paragrafen. Avsikten äratt RID skall införlivas genom förordning. Närdet gäller frågan i vilken omfattning regleringen i bihang B är tvingandehänvisas till vad som sägs i anslutning till 2 §. Idetta sammanhang bör art. 45 i bihang B särskilt uppmärksammas. Enligt dennaartikel får jämvägarna i särskilda tariffer begränsa den ersättning somtillkommer den skadelidande vid förlust, skada eller överskridande avleveransfristen. Som fömtsättning gäller dock att järnvägen medger särskilda befordringsvillkorsom innebär en nedsättning av den frakt som följer av de aUmänna tarifferna.Denna reglering har en viss motsvarighet i 1 kap. 2 § första stycket andrameningen i den nya järnvägstrafiklagen. Enligt detta lagrum får järnvägenavvika från bestämmelserna i 3 kap. om godsbefordran, när godsets ovanliga arteller andra särskilda omständigheter gör det skäligt Ofr prop. 1983/84:117 s.39, 287 f, 308). Bestämmelsernai 3 kap. jämvägstrafiklagen om godsbefordran överensstämmer i sak på de allraflesta punkter med motsvarande bestämmelser i bihang B lill COTIF (jfr prop.1983/84:117 s. 44). Mellan den föreslagna jämvägstrafiklagen och bihang Bföreligger dock skillnader på några viktiga punkter. I prop 1983/84:117 har angettsvarför man på vissa punkter för inrikes järnvägstrafik har avvikit frånregleringen i COTIF. Det internationella järnvägsfraktavtalet är också ifortsättningen ett realavtal (art. 11 § 1 i bihang B). Detta är inte falletenligt den nya jämvägstrafiklagen, utan för 1984/85:33 225 avtalom godsbefordran för inrikes trafik gäller aUmänna regler om hur avtal ingås (3kap. 2 §; jfr 1983/84:117 s. 54). Enligt bihang B har den internationellajärnvägsfraktsedeln värdepappersegenskaper (art. 30 §§ 1 och 2), medanfraktsedeln för inrikes järnvägstransporter saknar denna egenskap (3 kap. 12 §järnvägstrafiklagen sammanställd med 16 § köplagen; jfr prop. 1983/84: 117 s.58 f)-1 fråga om de nackdelar som regleringen i bihang B i detta hänseendemedför för en mottagare av gods i vissa fall hänvisas tiU avsnitt 7.4. ReklamaUonsreglernai bihang B (art. 57) skiljer sig från motsvarande regler i den svenskajärnvägstrafiklagen (3 kap. 31 §). Enligt bihang B skall reklamafion i principske när godset lämnas ul till mottagaren eller i vissa fall inom etl visstantal dagar från utlämningen, medan reklamation enligt jämvägstrafiklagen skaUske utan oskäligt uppehåll Ofr prop. 1983/84:117 s. 188). Liksomnär det gäller befordran av inskrivet resgods är regleringen av godsbefordran iden svenska jämvägstrafiklagen betydligt mera kortfattad än motsvarandereglering i bihang B. I fråga om skälen till denna skiUnad hänvisas till vadsom har anförts i anslutning till 1 §. Ävennär det gäller sådan godsbefordran som omfattas av bihang B till COTIF kan densvenska järnvägstrafiklagen komma att bli fillämplig i vissa fall. Denna frågabehandlas i anslutning till 3 kap. 1 § i förslaget lill lag om ändring ijärnvägstrafiklagen (avsnitt 9.2). Ocksåbeträffande bihang B gäller att inkorporalionen omfattar vissa processrättsligabestämmelser, t. ex. bestämmelser om behörig domstol (art. 56 och 63) ochregler om förfarandet i regressmål (art. 62). Art. 62 §§ 2 och 5 motsvarar 6 §1974 års doms verkställighetslag. Det är också här att märka alt art. 62 § 5innebär en avvikelse från 14 kap. 5 § . Enligt art. 62 § 5 fårnämligen regresskrav inte handläggas gemensamt med skadeståndskrav som harväckts på gmnd av befordringsavtalet. 4§ En utländsk dom som gmndas på fördraget far verkställas i , om domen 1. har meddelats av en domstol somär behörig enligt fördraget, 2. har vunnit laga kraft, 3. får verkställas enligt reglemai det land där den har meddelats och 4. har förklarats verkställbarefter ansökan enligt 5 §. Enförlikning i tvist angående en befordran som omfattas av fördraget likställsmed en sådan dom som avses i första stycket, om förlikningen har träffats infören domstol som är behörig enligt fördraget. Detsamma gäller en skiljedom somhar meddelats enligt fördraget och som gäller ett trafik-företag eller entrafikant. Förstaoch andra styckena gäller inte i fråga om ett åläggande för käranden att,förutom rättegångskostnader, betala skadestånd på gmnd av att hans talan harogillats. 14-9§§ har tagits upp bestämmelser om verkställighet av domar. Dessa bestämmelser gmndaspå art. 18 i själva fördraget. Av skäl som har angetts 15 1984/85.1 saml. 1984/85:33 226 iden allmänna motiveringen (avsnitt 7.2) har regleringen i art. 18 införlivatsmed svensk rätt genom transformation, dvs. genom omarbetning fill svensklagtext. Denförevarande paragrafen gmndas på art. 18 § 1. Den motsvarar i huvudsak 2 § i1974 års domsverkstäUighetslag. Den innehåller de gmndläggande bestämmelsernaom vilka domar som är verkställbara i . Vidare anges de ytterligare fömtsättningarsom måste föreligga för att verkställighet skall få ske. Föratt en dom skall vara verkställbar skall enligt första stycket fyra villkorvara uppfyllda. Domenskall ha meddelats av en domstol som är behörig enligt fördraget. Frågan ombehörig domstol regleras i art. 52 och 60 i bihang A och i art. 56 och 63 i bihangB. Domen skall vidare ha vunnit laga kraft. I art. 18 § 1 andra stycket isjälva fördraget föreskrivs att domar som får verkställas endastinterimistiskt inte är verkställbara. Domen måste också vara verkställbarenligt domstolslandets lag. Slutligen gäller som fömtsättning förverkställighet att bifaller en ansökan om verkställighet.Verkställighet far givetvis inte ske, om högsta domstolen förordnar annat efterbesvär mot hovrättens beslut (6 § andra stycket). Detbör påpekas att paragrafen är tillämplig på tredskodomar. Enligt uttryckligföreskrift i fördraget omfattas både dom som har meddelats efter parternashörande och dom som har meddelats i anledning av den ena partens utevaro. Ifördraget görs inte något undantag från skyldigheten att verkställa en utländskdom, om domen är uppenbart oförenlig med rättsordningen i den stat därverkställighet skulle äga mm (ordre public). Något sådant undantag har inteheller föreskrivits i den förevarande paragrafen. Det torde dock följa avallmänt erkända rättsgmndsatser att det inte föreligger någon skyldighet förSverige att verkställa utländska domar i sådana fall, trots att något undantagför dessa fall inte görs i fördraget Ofr prop. 1973:140 s. 94 f, 175). Somexempel kan nämnas det fallet att dom har meddelats mot någon som inte har delgettsstämning. Vidare kan nämnas det fallet att en svarande visserligen har delgettsstämningen men inte har getts rimlig tid för att kunna svara i saken. 1andra stycket regieras verkställigheten av vissa förlikningar och skiljedomar. Iförsta meningen behandlas förlikningar som rör en tvist angående en befordransom omfattas av fördraget. Bestämmelsen gmndas på art. 18 § 1 tredje stycket isjälva fördraget. Innebörden av denna paragraf i fördraget är inte helt klar.Det uttryck som används i den franska fördragstexten, "transactions judiciaires",far dock anses motsvara "förlikning som har träffats inför en domstol".Lagtexten Rar avfattats i enlighet med denna tolkning. Om en sådan förlikninghar träffats inför en domstol som är behörig enligt fördraget, likställs denmed en dom när det gäller verkstäl- 1984/85:33 227 lighet.Om domstolen dessutom har fastställt förlikningen, är fastställelse-beslulelgivetvis också verkställbart. Andrameningen rör verkställighet av skiljedomar. I själva fördraget finnsföreskrifter rörande skiljeförfarande i tvister rörande tillämpningen av CIVeller mellan trafikföretag, mellan ett Irafikföretag och en trafikant ellermellan trafikanter (art. 12 § 2). Förfarandet regleras i art. 13-15. Sådanaskiljedomar är verkställbara i en medlemsstat så snart de formföreskrifter haruppfyllts som gäller i den stal där verkställigheten äger mm (art. 16 § 2).Enligt fördraget får en stat vid tillträdet göra förbehåll mot bestämmelsernarörande skiljeförfarande (art. 12 § 3). Det har inte ansetts föreligga skäl föratt skulle göra ett sådant förbehåll. På gmnd härav jämställs i detförevarande lagrummet sådana skiljedomar med domar när det gäller verkstäUighet. 1den förevarande paragrafen regleras endast verkställighet av skiljedomar somrör Irafikföretag eller trafikanter. I fördraget finns också bestämmelser omskiljedom mellan medlemsstater (art. 12 § 1). Fördraget innehåller däremolinte några föreskrifter om verkställighet av sådana skiljedomar. 1utländska rättsordningar förekommer det att en kärande som får sin talanogillad åläggs att betala svaranden, fömtom ersättning för rättegångskostnader,skadestånd på gmnd av att hans talan har ogillats. Enligt art. 18 § 1 andrastycket omfattar skyldigheten för medlemsstaterna att verkställa utländskadomar inte sådana föreskrifter i domar som ålägger käranden att betala ettsådant skadestånd. En motsvarande föreskrift har tagits in i tredje stycket. Ifråga om skiljedomar görs i fördraget inte något uttryckligt undantag frånverkställighetsskyldigheten beträffande sådana ålägganden. Mot bakgmnd av attskiljedomar i fördraget jämställs med domar när det gäller verkställighet,omfattar emellertid tredje stycket i den förevarande paragrafen ocksåskiljedomar. 5§ Ansökan om verkställighet görs hos . 1. exekutionstiteln i originaleller i avskrift som har bestyrkts av en behörig myndighet, 2. förklaring av en behörigmyndighet i den stat där exekufionstiteln har meddelats att den avser tvistangående befordran som omfattas av fördraget samt, i fråga om domstols dom,att den har vunnit laga kraft och får verkställas i den nämnda staten. Hovrättenfår förelägga sökanden att ge in de ytterligare handlingar som behövs förhovrättens prövning av saken. Om det finns anledning till det, får hovrättenkräva att de handlingar som har fogats till ansökningen skall förses med bevisom utfärdarens behörighet. Beviset skall vara utställt av en svensk beskickningeller konsul eller av chefen för justitieförvaltningen i den stat där domen harmeddelats. Omen handling i ärendet inte är avfattad på svenska, danska eller norska, skallhandlingen åtföljas av en bestyrkt översättning till svenska. Hovrätten fårmedge undantag från kravet på översättning. 1984/85:33 228 Iparagrafen behandlas ansökan om verkställighet. Den motsvarar i huvudsak 3 § i1974 års domsverkställighetslag. Enligtförsta stycket skall ansökan om verkställighet göras hos . Sammaordning gäller enligt domsverkställighetslag för domar som harmeddelats enligt de nu gällande järnvägsfördragen. Detta överensstämmer ocksämed vad som gäller enligl åtskilliga andra författningar rörandeverkställighet av utländska domar, t.ex. lagen (1936:79) om erkännande ochverkställighet av dom som meddelats i , atomansvarighetslagen (1968:45),lagen (1973:1198) om ansvarighel för oljeskada till sjöss och lagen (1983:368)om erkännande och verkställighet av österrikiska domar på privaträttens område. Andrastycket överensstämmer i princip med vad som gäller enligt de nämndalagarna. Nägon reglering av vilka handlingar som får krävas finns inte ifördraget. Som villkor för verkställighet föreskrivs i fördragel (art. 18 § 1)all de formföreskrifter har uppfyllts som gäller i den stal därverkställigheten skall äga mm. Eftermönster av lagen om erkännande och verkställighet av österrikiska domar harhovrätten i tredje stycket getts rätt att förelägga sökanden alt ge in deytterligare handlingar som behövs för hovrättens prövning av saken. Såvittgäller tredskodomar kan det t. ex. behövas en handling som visar att svarandenhar delgetts stämningen i rimlig tid före förhandlingen. Bevisom utfärdarens behörighet skall som regel inte fordras Ofr prop. 1982/83:117 omerkännande och verkställighet av österrikiska domar på privaträttens område, s.26). Men hovrätten bör ha möjlighet att kontrollera att de handlingar som harfogats till ansökningen är utfärdade av en behörig myndighet. Om hovrättenbedömer att en sådan kontroll är nödvändig i ett särskilt fall, får densåledes förelägga sökanden alt förse handlingen med ett sådani bevis. I frågaom vem som skall ställa ul beviset har tredje stycket utformats efter mönsterav doms verkställighetslag. Iprincip bör alla handlingar som fogas vid en ansökan om verkställighet varaavfattade på svenska eller vara åtföljda av en översättning till svenska.