prop · G80389 · 1984-12-31 00:00:00 — Företagshälsovården har enligt utredningens uppfattningsärskilda förutsättningar att utarbeta underlag som medger en allsidigbedömning av de arbetsmiljöförhållanden som förelegat i det enskilda fallet irelation till den skada eller sjukdom som kunnat påvisas. Det bör också vara enuppgift för företagshälsovården att medverka vid anmälan av arbetsskada. Företagshälsovårdens utbyggnad och utveckling I kapitel 6 behandlar utredningen de centrala frågorna omföretagshälsovårdens utbyggnad och utveckling. Därvid uppehåller sigutredningen en hel del vid de kvantitativa aspekterna på utbyggnaden menframhåller betydelsen av att kvantitet och kvalitet följs ät i utbyggnaden. Utredningen konstaterar, att avarbetstagarna har tillgäng till företagshälsovård. Ca 1 600000 arbetstagarestår utan företagshälsovård. Eftersom det i stor utsträckning är anställda ismå företag som inte har tillgång till företagshälsovård och eftersomarbetsmiljöavtal i många fall inte gäller på dessa företag har utredningeningående analyserat vad som är känt om arbetsmiljön i sådana företag. Somunderlag för bedömning av behovet av företagshälsovård i dessa företag harutredningen ställt samman fakta frän en rad undersökningar om arbetsmiljömedvetandeoch arbetsmiljörisker i små företag. Resultaten framgår av bilaga 3,Småföretag. En översikt med hänsyn till förutsättningar för och behov avföretagshälsovård. Utredning'en har också följt projekt som avser småföretagoch företagshälsovård. 1984/85:89 117 Samnianfattningsvis kan utredningen konstatera, att enligtgjorda undersökningar skiljer sig arbetsmiljöriskerna i små företag intesärskilt från de risker som finns i störte företag. De små företagen har istort sett samma arbetsmiljöproblem som större företag i samma bransch.Branschtillhörigheten betyder således mer än storleken på företaget. Därmed ärdet inte sagt att skillnader skulle saknas mellan små och stora företag. Detfinns en del problem som kan vara vanliga i små företag. Särskilt gäller detsådana som hänger samman med arbetslokaler, personalutrymmen och ventilation. Utredningen har inte funnit, att någon del avarbetsmarknaden, vare sig det skulle gälla bransch, företagsstorlek eller annanindelningsgrund, kan vara helt utan företagshälsovård. Utredningen anserdärför, att det skall vara en rättighet för arbetstagarna på alla arbetsplatseratt i anslutning till den egna arbetsplatsen kunna fä opartisk expertmedverkanvid bedömning av arbetsmiljön och dess effekter på hälsan. Det skall gällasåväl befintlig arbetsmiljö som planerad. Det skall också vara arbetsgivarensskyldighet att tilhandahålla och bekosta denna expertmedverkan i form avföretagshälsovård. Företagshälsovården skall medverka med expertsynpunkterbåde som hälsoövervakare i trängre bemärkelse och i sådan planering som ledertill ny arbetsmiljö eller anpassning av befintlig. Från samhällets utgångspunkt är arbetarskydd inte någotsom hör samman med anställningsförhållandet. 1 och med den nyaarbetsmiljölagen kom lagstiftningen att vidgas till att i princip också gällaensamföretagare, medhjälpande familjemedlemmar och personer som utföryrkesmässigt arbete för gemensam räkning. Anledningen till vidgningen av arbetsmiljölagstiftningentill att också gälla ensamföretagare var en allmän bedömning att dessa kunde haarbetsmiljöproblem som var väl sä besvärliga som i företag med anställda.Detta gällde särskilt inom jordbruket. framhöll att allvarligarisker för ohälsa och olycksfall finns för dem som arbetar i jordbruket,oavsett om detta bedrivs som familjejordbruk eller i annan form. Enligt företagshälsovårdsutredningens mening kanföretagshälsovård för ensamföretagare i många fall vara väl så motiverad somför andra grupper. Det finns därför anledning att i den fortsatta planeringenav företagshälsovårdens utbyggnad för småföretag också beakta de ca 270000ensamföretagarnas behov. Givetvis kan det härvid inte bli fråga om annat än ettfrivilligt engagemang från ensamföretagarnas sida. Utredningen har sett som sin främsta uppgift att läggaförslag som syftar till heltäckande företagshälsovård för landets arbetstagare.Det bör dock vara naturligt att en företagare med anställda som ansluter sigtill företagshälsovård kan göra detta också för egen del. Så sker redan i dagi stor utsträckning. Den redovisade inställningen vad gäller ensamföretagareskall uppfattas som en markering att dessa i takt med att resurserna byggs utskall erbjudas anslutning till företagshälsovården. Prop.1984/85:89 118 päett sådant sätt att det inte hindrar att alla arbetstagare erbjuds företagshälsovårdinom rimlig tid. Företagshälsovärdsutredningenhar ingående analyserat de förutsättningar som kan finnas för utbyggnad avföretagshälsovården till heltäckning. Utredningen har därvid gjort denbedömningen att brist pä personal eller andra resurser inte behöver vara etthinder för utbyggnaden. De hinder och problem som utredningen kunnatidentifiera ligger snarare pä det strukturella området och är nära förknippademed situationen i små företag, dvs. sådana företag som "blivit över"vid utbyggnaden av företagshälsovården. Utredningen lyfter därför fram"småföretagsproblemet" som det som kan hindra utbyggnaden, om ingasärskilda insatser görs. Närdet gäller den offentliga sektorn finns formella förutsättningar för att företagshälsovårdenskall byggas ut. Stat, kommun och landsting har för sina respektiveverksamheter träffat avtal med arbetstagarna om utbyggnad avföretagshälsovården. Många kommuner och i stort sett alla landsting har byggtut företagshälsovården. Verksamheten kan i somliga landstings- ochprimärkommuner behöva få en starkare arbetsmiljöinriktning än den "personalhälsovärd"har som man ibland bedriver. Vidare behöver verksamheten förstärkas pä främstden tekniska sidan men också det kan uppnås via avtalen. Påden statliga sidan finns också avtal som ger underlag för full utbyggnad. Detsamlade utbyggnadsbehovet pä den offentliga sektorn rör sig uppskattningsvisom ca 400000 personer, varav ca 50000 kan beräknas ha tillgång till"företagshälsovård" som inte är komplett. Anledningentill att man kan se med viss tillförsikt på att utbyggnaden blir heltäckande päden offentliga sidan inom en inte alltför avlägsen framtid är inte endast attdet avtalsmässigt finns förutsättningar. En annan betydelsefull faktor är attstat, landsting och kommuner i allmänhet är så stora arbetsgivare inom ettvisst geografiskt område att det går att få underlag för företagshälsovård utanatt en läng rad arbetsgivare skall samverka för att skapa de organisatoriskaförutsättningarna. Problemen med små företag är långt ifrån så uttalade på denoffentliga som i den privata sektorn, även om det förekommer små och iblandutspridda arbetsplatser också inom offentlig sektor. Inomden privata sektorn är bilden inte sä enhetlig och entydig. Man kan konstateraatt ca 800000 av de ca 1 200000 arbetstagarna inom privat sektor som saknarföretagshälsovård kan få sådan via arbetsmiljöavtalen. Av dessa kan upp till450000 beräknas vara anställda i företag som är medlem i arbetsgivarförening.Förutom SAF avses härmed SFO, KFO, BAO, TA m.fl. arbetsgivarföreningar. Därtillkommer upp till 260000 arbetstagare som är anställda i företag med hängavtal.Dessa företag ingår således inte i de centrala parternas gemensamma områden menarbetsmiljöavtalet gäller också här. Vidare finns bland de 800000 sådanaanställda 1984/85:89 119 somhar viss service, t. ex. i form av personalläkare, vilket inte kan klassificerassom företagshälsovård. Det finns i dagslägetåtminstone 220000 företag med färte än 50 anställda. Av dessa kan endastuppemot 27000 bedömas ha företagshälsovård. I många av de mindre företag somsaknar företagshälsovård finns arbetsmiljöavtal. Men trots att avtal omföretagshälsovård således träffats kan arbetsgivaren ibland vara mindre benägenatt ansluta sina anställda till befintlig företagshälsovård eller samverka medandra för att bygga upp företagshälsovård. Den beskrivna situationen är välbelagd i projekt och pä annat sätt. Ännumer komplicerade är förutsättningarna i företag där man inte slutit arbetsmiljöavtal.De beräkningar företagshälsovärdsutredningen gjort visar, att ca 400000personer arbetar i företag som saknar arbetsmiljöavtal. I allmänhet är såvälarbetsgivare som arbetstagare i sädana företag oorganiserade. Det finns skälatt räkna med att så gott som samtliga anställda i "avtalslösaföretag" saknar företagshälsovård. Det finns också anledning att räkna medatt inte alla arbetsgivarna i dessa företag kommer att söka anslutning tillföretagshälsovård. Företagshälsovårdsutredningensammanfattar de faktorer som utredningen anser påverkar förutsättningarna attfä heltäckande företagshälsovård för små företag pä följande sätt. - Småföretag saknar oftaorganiserat skyddsarbete. - Kunskaperna omarbetsmiljöfrågor och företagshälsovård är ofta bristfälliga i små företag. - Anslutningen till fackligorganisation respektive arbetsgivarorganisation är inte så god i små som störreföretag. - Arbetsgivarnas benägenhet attansluta sina anställda till företagshälsovård är inte så stor. - Företagshälsovården är iblandinnehållsmässigt mindre väl anpassad för små företags behov. - Det kan vara särskildaorganisatoriska och ekonomiska problem förenade med att anordnaföretagshälsovård för många små företag. - Det saknas samordnings- och samverkahsinitiativför att få i gång företagshälsovård för mänga små företag. råder enighet om målet att alla arbetstagare skall omfattas avföretagshälsovård och att även ensamföretagare skall gesmöjlighet att ansluta sig till företagshälsovård. Det skulle innebäraföretagshälsovård för i princip alla arbetstagare samt möjlighet förensamföretagare m.fl. att ansluta sig före mitten av . Denkommande tioårsperioden behöver användas för att dels i vissa fall konsolideraden befintliga företagshälsovården, dels finna vägar att bereda de småföretagen företagshälsovård. Att en så kan behövas för att nä fulltäckning har också sin förklaring i att den fortsatta,utbyggnaden Prop.1984/85:89 120 avser en mycket stor mängd företag som det kan ta viss tidatt finna lämpliga lösningar för. Det är också av stor vikt attkvalitetsfrågorna för företagshälsovården i sin helhet får en framskjuten platsunder utbygg-_ nadsperioden. I avsnitt 6.6 går utredningen närmare in på de resursersom står till buds eller bör tillskapas för att säkra utbyggnaden avföretagshälsovården enligt utredningens intentioner. Därvid framhållerutredningen betydelsen av att befintliga företagshälsovårdsenheter byggs ut.Landstingens och primärkommunernas olika möjligheter att medverka till att småföretag får tillgång till företagshälsovård belyses särskilt. Utredningenföreslår dessutom en rad åtgärder som syftar till att resurserna genomsamverkan m. m. blir väl utnyttjade och att verksamheten blir ekonomisktförsvarbar såväl samhällsekonomiskt som företagsekonomiskt. Detta bör kunna skeutan att man för den skull gör avkall på parternas inflytande på verksamheteneller kvaliteten i den. Utredningen vill särskilt framhålla betydelsen av regionalsamverkan och lokal planering för att motverka att resurserna splittras och föratt bygga upp verksamheten med beaktande av de skilda behov och förutsättningarsom kan finnas i olika regiorier. Enligt företagshälsovårdsutredningens uppfattning kommer utbyggnadenoch utvecklingen av företagshälsovården att ställa krav pä en rad åtgärder somkan sammanfattas i följande punkter. - Företagshälsovårdensinnehåll och den organisatoriska uppbyggnaden av verksamheten måstedifferentieras i större utsträckning för att tillgodose behoven. - Arbetsmarknadensparter samverkar inom respektive avtalsområde och ansvarar för att utbyggnadsker genom anslutning till befintlig företagshälsovård eller till nyaföretagshälsovårdsenheter som parterna bygger upp själva eller i samverkan medandra. Parterna måste också samverka över avtalsgränserna. - Befintligföretagshälsovård, landstingen, primärkommunerna och staten via Statshälsanmedverkar till att små företag får företagshälsovård. - Företagshälsovårdeninriktar sin verksamhet på förebyggande åtgärder riktade mot arbetsmiljön. - Företagshälsovårdenoch samhällets hälso- och sjukvård samverkar i syfte att komplettera varandra. - Samhälletsekonomiska stöd till den som anordnar företagshälsovård ges i syfte attstimulera till en förebyggande inriktning i verksamheten. - Utifrån detövergripande ansvaret för befolkningens hälsa enligt hälso-och sjukvårdslagenförutsätts landstingen med kraft verka för att tillhandahållaföretagshälsovård om inga andra möjligheter står till buds. - Arbetsmarknadensparter, yrkesinspektionen, landstingen m.fl. samverkar regionalt för attsamordna strävandena att bygga ut företagshälsovården till heltäckning samtför att främja utvecklingen av företagshälsovården. Samverkan sker i och ianslutning till yrkesinspektions- Prop.1984/85:89 121 nämnderna, som består av företrädare för arbetsmarknadensparter samtchefen för respektive yrkesinspektionsdistrikt. Företagshälsovårdsdelegationen,som är ett centralt samverkansorgan mellan arbetsmarknadens parter, arbetarskyddsstyrelsen ochsocialstyrelsen, fortsätter att vara forum för central samverkan när detgäller företagshälsovårdens utbyggnad och utveckling. Utredningenframhåller också betydelsen av att arbetsmarknadens parter ochyrkesinspektionen gör särskilda insatser för att förbättra skyddsarbetet ocharbetsmiljömedvetandet i små företag. Iutredningen har även lagfäst rätt till företagshälsovård för alla arbetstagarediskuterats, innebärande att arbetsgivarens skyldighet att anordnaföretagshälsovård skrivs in i lag. Inom den avtalsreglerade sektorn kan finnassvårigheter att övertyga enskilda företag om nödvändigheten att ansluta sigtill företagshälsovård. Framförallt kan det vara fallet i samband med hängavtal.Detta kan medföra svårigheter att på ett framgångsrikt sätt fullbordautbyggnaden. Det kan också finnas arbetsgivare som inte är beredda att stå förde kostnader som en anslutning till företagshälsovård medför eller av andraskäl ställer sig tveksamma. Det finns därför inom denna sektor behov avytterligare stöd för den fortsatta utbyggnaden. Vad gäller arbetsplatser som saknar arbetsmiljöavtalhar utredningen inte funnit belägg för att företagshälsovården kommer attbyggas ut annat än marginellt och i långsam takt, om inte särskilda åtgärdervidtas. Mot denredovisade bakgrunden har utredningen övervägt de fördelar och nackdelar somkan vara förenade med att lagfästa rätten till företagshälsovård. En fördelskulle vara att det skulle skapas bättre instrument för att planera och byggaut företagshälsovården under beaktande av olika krav på kvalitet ochinriktning. En lagstiftning skulle också medverka till att arbetsgivare som avt. ex. kortsiktiga, ekonomiska skäl inte vill söka anslutning tillföretagshälsovård för sina anställda skulle fä ikläda sig samma ansvar ochkostnader som de arbetsgivare som anordnar eller anslutit sig tillföretagshälsovård. Denackdelar som utredningen kan se med en lagstiftning är för det första attarbetarskyddsstyrelsens föreskrifter om företagshälsovård skulle kunnauppfattas som normerande även för den företagshälsovård som drivs enligtavtalen. Det finns en påtaglig risk att parternas intresse och engagemangskulle avta och att man skulle överiäta ansvaret på myndigheterna. En annannackdel skulle vara att en lagstiftning för arbetsgivare utan arbetsmiljöavtalskulle kunna leda till att dessa för sin verksamhet skulle kunna åläggas att tai anspråk företagshälsovårdsresurser innan alla arbetstagare medarbetsmiljöavtal fått tillgång till företagshälsovård. Utredningen har stannat för att inte föreslå att rättentill företagshälsovård lagregleras. Utredningen föreslär i stället att de ovannämnda åtgärderna kompletteras med att yrkesinspektionen riktar särskildainformationsinsatser om företagshälsovård till företag som inte omfattas avarbetsmiljöavtal. Prop.1984/85:89 ,122 Fyra ledamöter har reserverat sig rill förmän för lagfästrätt till företagshälsovård för alla arbetstagare. Enligt reservanterna börlagstiftning införas fr. o.m. Personalfrågor behandlas i kapitel 7. Iföretagshälsovården måste finnas medicinskt och tekniskt samt psykologiskt ochsocialt kunnande för att arbetsmiljöproblemen skall kunna angripas på ettallsidigt sätt. I företagshälsovården behövs även administrativt kunnande föratt verksamheten skall fungera. Utredningen utgår från att företagshälsovården skallbyggas upp och byggas ut med i huvudsak de personalkategorier som finns iverksamheten, dvs. företagsläkare, företagssköterska, skyddsingenjör, företagssjukgymnast,(motsv. ), sekreterare/assistent och i en del fall beteendevetare,undersköterska, yrkeshygieniker och skyddstekniker. Utredningen framhåller betydelsen av att arbetet iföretagshälsovården organiseras så att problemet avgör vilken personal sombehöver medverka vid lösningen. Skyddskommittéer, företagshälsovårdskommittéer,skyddsombud, enskilda arbetstagare och arbetsledare m. fl. skall kunna vändasig till företagshälsovården med sina frågor och problem och känna att företagshälsovårdenger svar och service utifrån den samlade kunskap som finns inom enheten.Företagshälsovårdens,förebyggande arbete måste ha samma målsättning. Yrkesprofilen hos olika personalgrupper beskrivs medsärskild markering av vad det arbetsmiljöinriktade arbetet kräver av t. ex.medicinsk och teknisk personal. Företagshälsovård som medicinsktverksamhetsområde beskrivs som bakgrund till utredningens förslag om attområdet skall bli självständig medicinsk specialitet. Utredningen pekar påmöjligheterna att vidga i första hand företagssköterskornas arbetsuppgifter. Dettakan ske efter delegering från företagsläkare men bör också kunna ske till följdav de speciella förutsättningar arbetet i företagshälsovården ger och efter t.ex. utbildningsinsatser. Med hänsyn till att det förebyggande arbetet i företagshälsovårdenär under utveckling och kan behöva förstärkas ger en ändrad arbetsfördelningföretagsläkarna ökade möjligheter att ägna sig ät utveckling av det medicinsktförebyggande arbetet. Med företagssjukgymnast i arbetslaget ökar ocksåföretagshälsovårdens möjligheter att medicinskt i anslutning till belastsningsproblemgöra sambandsbedömningar, insatser för anpassning av arbetsplatsen samt programför rehabilitering. framhåller den tekniskaverksamhetens särart i företagshälsovården i förhållande till de insatser somtekniker i linjen respektive vid yrkesinspektionen svarar för.Företagshälsovårdens tekniska insatser vid planering och projektering betonas.Arbetsfördelning mellan skyddsingenjör, yrkeshygieniker och skyddstekniker redovisasmed markering av att skyddsingenjören tekniskt bör ha huvudansvaret iverksamheten. 1984/85:89 123 Utredningenkonstaterar, att företagshälsovårdens personal måste ha ökad beredskap attuppmärksamma, förebygga och i övrigt angripa psykologiska och socialaarbetsmiljöproblem. De psykologiska och sociala frågornas tyngd och karaktärkan variera från arbetsplats till arbetsplats och därmed även behovet avkompetens för dessa uppgifter. Enligt utredningens uppfattning bör man sålångt det är möjligt integrera de nya uppgifterna i den medicinska och tekniskapersonalens uppgifter. Som komplettering till medicinsk och teknisk personalmed viss kompetens, t. ex. inhämtad genom efterutbildning, kan det i somligaföretagshälsovårdsenheter bli aktuellt med personal som har sin yrkesprofilinom det beteendevetenskapliga området. Deadministrativa uppgifterna i företagshälsovården kan behöva uppmärksammas,konstaterar utredningen, och pekar på behovet av personal för såväladministrativa ledningsuppgifter som för den löpande administrationen. I avsnitt 7.3 redovisarutredningen sin syn på hur personalbehovet i företagshälsovården skall kunnatillgodoses med beaktande av den arbetsfältbeskrivning som gjorts och medmålet att alla arbetstagare skall ha tillgång till företagshälsovård om tio år.Utvecklingen av arbetsmarknaden och inom arbetsmiljöområdet är sådan att man inte med säkerhet kan förutse vilken personalsammansättning ochpersonaltäthet som är mest ändamålsenlig i företagshälsovården om tio är.Utredningens överväganden bygger på genomsnittliga beräkningar och får inteuppfattas som normtal för personalbemanningen i företagshälsovården. Här fårman utgå från varierande behov, inte minst efter den mera ingående behovsanalyssom utredningen föreslär skall göras generellt och särskilt i den fortsatta utbyggnaden. uppfattning är tre personalkategorieroundgängligen nödvändiga i företagshälsovården. Det är företagsläkare,företagssköterska och skyddsingenjör. När det gäller företagsläkare räknarutredningen med att läkartätheten skulle kunna minska i den fortsattautbyggnaden av företagshälsovården av följande skäl. - Samhällets hälso- och sjukvårdhar byggts ut och planeras att bli bättre bemannad ochtillgänglig . Den beräknas kunna avlasta företagshälsovården sjukvärdandeuppgifter. - Företagssköterskorna böranförtros vidgade uppgifter inom företagshälsovårdens medicinska arbetsfältmed den avlastning detta kan innebära för företagsläkarna. - I den fortsatta utbyggnaden avföretagshälsovården finns i vissa fall mindre behov av medicinskaföretagshälsovårdsinsatser än i den företagshälsovård som byggts ut. - Företagssjukgymnasterrekryteras till företagshälsovården och kan i viss utsträckning avlasta läkarnauppgifter. Utredningendrar slutsatsen att med nuvarande antal utbildningsplatser Prop.,1984/85:89 124 skulle det vara möjligt att 1993 ha byggt utföretagshälsovården till heltäckning för landets arbetstagare med i genomsnitten företagsläkare per drygt 3 000 till företagshälsovården anslutna personer.Utsikterna att rekrytera läkare till företagshälsovården bedöms vara goda. Motsvarande bedömning görs när det gällerföretagssköterskor, men i det fallet räknar utredningen med i genomsnitt enföretagssköterska per ca 1 500 anslutna, dvs. ett ökat inslag avföretagssköterskor. Rekryteringssituationenför skyddsingenjörer bedöms också som god. Utredningen föreslär viss utökningav antalet utbildningsplatser för skyddsingenjörer för att därmed säkra attutbyggnaden kan genomföras med samma genomsnittliga antal skyddsingenjörer somi dagsläget, dvs. en skyddsingenjör per ca 2000 anslutna. Utredningenser även företagssjukgymnasten som en viktig resurs men konstaterar, attbristen på utbildningsplatser kan hindra att ett önskvärt antalföretagssjukgymnaster utbildas. Detta skall emellertid enligt utredningensuppfattning inte behöva hindra utbyggnaden. Företagshälsovårdsdelegationenförutsätts verka för att fler utbildningsplatser kommer fram. Utredningenär inte beredd att kvantifiera behovet av beteendevetare under den kommande tioårsperiodenutan föreslår att delegationen följer utvecklingen och kommer med förslag. I avsnitt7.4 belyser utredningen behörighets- och meritvärderingsfrågor. Utredningenanser, att man av bl. a. kvalitetsskäl bör sträva efter att ha samma behörighetsregleringför den medicinska personalen i företagshälsovården som för medicinsk personalinom den offentliga hälso- och sjukvården. Regleringen innebär i allmänhet kravpå viss utbildning för att inneha tjänst. Enligt utredningens mening bör denbehörighetslag som är under utredning öppna möjlighet för sådana regler också iföretagshälsovården. 1 avvaktanpå att praktiska och författningsmässiga förutsättningar förbehörighetsreglering skapas bör tillämpningen av de rekommendationer somföretagshälsovårdsdelegationen utfärdat stramas upp. Företagshälsovårdsdelegationen bör också utfärdarekommendationer med krav på viss utbildning för tekniker som skall anställas iföretagshälsovården. Lagreglering anses inte påkallad i det sammanhanget. Meritvärderingvid tjänstgöring som företagsläkare har länge uppfattats som ett problem.Läkare har ibland framhållit, att de varit tveksamma att gå in iföretagshälsovården, eftersom de befarat att inte få tillgodoräkna sig sådantjänstgöring om de senare skulle vilja övergå till tjänst inom den allmänna hälso-och sjukvärden.