prop · G803127 · 1984-12-31 00:00:00 — a. genom utlösning från det distribuerandeledningssystemet. stöder förslaget till olika typer av försökau minska dessa problem bl. a. genom kalkning och andra ålgärder i gmndvallentäkler. i tillstyrkerförslaget om försöksvisa statsbidrag till kalkning och andra åtgärder igrundvaUentäkter. De föreslagna summoma torde vara realistiska underförsöksperioden. I har redan flera kommuner visat inlresse ifrågan. i anför att behovet avåtgärder mot surt gmndvatten (avsnitt 11.3) har tagit upp itidigare sammanhang. Enligt mening är det angelägel atl stödför att genomföra och bekosta åtgärder i brunnar kan lämnas. I några kommunerlämnas vissa kommunala bidrag till enskild vattenförsörjning i glesbygd.Administrationen i dessa sammanhang är enkel och bedöms inte medföra några högakostnader. Förordningen om statsbidrag till kalkning bör ändras så att bidragtill kalkning i enskilda brunnar kan lämnas. kan som föreslagitsefter samråd med kommunerna begära medel i de åriiga kalkningsplanerna. Någonförsöksverksamhet med statsbidrag är då inte nödvändig. 1984/85:127 122 i tillstyrker förslagelatt kommunen skall ges möjlighet att söka bidrag ur kalkningsanslaget för attmotverka grundvattenförsurning. anser dock att förslaget börutvidgas så att även enskilda får möjlighet att söka bidrag för kalkning videnskilda vattentäkter. anför att styrelsenkonstaterade i elt yttrande över ochnaturvårdsverkets redovisning av bl. a. försöksverksamheten med kalkning avsjöar och vattendrag atl försurningsproblemet för kommunerna är elt allvarligtdricksvatten-problem. Detta gäller fortfarande. Inom den pågåendeförsöksverksamheten har bl. a. tagits fram en metodik för hur kommunerna kaninventera enskilda bmnnar. Mol bakgrund av att sådana brunnsinventeringar är avriksintresse anser styrelsen att kommunerna bör erbjudas stalsbirag för altgenomföra inventeringarna. På s. 63 i aklionsplanen förs ell intressantresonemang om samhälllets stöd till bmnnsägare som har surt vatten i brunnen.Styrelsens principiella uppfattning är att försurningen är ett internationelltproblem och atl det är av riksintresse dels att söka nedbringa det suranedfallet, dels att vidta åtgärder för att återställa mark, sjöar ochgrundvattentäkter där skador uppträder. Mot denna bakgrund anser styrelsen attstatsbidrag i princip bör utgå för att bekosta åtgärder mot försuratgrundvatten. Styrelsen tillstyrker den föreslagna försöksverksamheten meddirekla stödåtgärder i elt antal kommuner. Det är positivt att statsbidragföreslås kunna utgå inte bara för kalkning ulan också för andra ålgärder, t.ex. installation av vallenfilter. Statsbidrag borde dock medges med fullakostnaden för åtgärderna. Styrelsen tillstyrker också förslaget till fortsattförsöksverksamhet med åtgärder mol surt grundvatten. 11 Kostnader m. m. , sektionen förmaskinteknik skriver angående sammanställningen av miljövårdens kostnader. Detkan sägas alt vår uppfattning är att dessa kostnader ligger avsevärt lägre änvärdet av de vinster som görs genom en aktiv miljövård. Detsamma gäller denovan föreslagna forskningen. Den totala kostnaden för en utökning i enlighetmed vad som antyds ovan är så låg all den knappast ens skulle komma tillsynes ide felskattningar tabellvärdena i 13.1 innehåller. Styrelsen för teknisk utveckling anför att denpågående försurningen utgör ett mycket allvarligt hot mot den miljö vi lever i- möjligen utgör den det största miljöproblemet vi har.Utredningen har också gjort försök att utvärdera kostnadseffekliviteter, dvs.kostnaden per minskad lon/svaveldioxid resp. kvävedioxidemission.Noggrannheten i utförda beräkningar är naturligtvis troligen diskutabel, mendet är anmärknings- Prop.1984/85:127 123 värtatt åtgärder som avser att minska ulsläppen av svaveldioxid bedöms varabetydligt kostnadseffektivare än motsvarande åtgärder för att minskakväveoxidemissionerna. I själva verket är det endast en åtgärd atl minskakväveoxidemissionen (låg NOx-förbränning vid alla nya kolpulveranläggningar)som kostnadsmässigt kan jämföras med åtgärderna för svavelrening. Härvid börockså noteras att ett lon NO2 ur försurningssynpunkt ger mindre direktförsurning än ett ton SO2. För jämförelse på "S02-basis" börkostnaden för N02-reduktionerna multipliceras med faktorn 1,44 (2x46/64) varvidsvaveldioxiden antas med tiden överföras till svavelsyra. Urförsurningssynpunkt skulle därför utredarna kunna dra den slutsatsen alt tillsvidare bör åtgärder atl minska svaveldioxidutsläppen klart prioriteras framföråtgärder mot kväveoxidutsläpp. Å andra sidan ingår kväve bland de för växternanödvändiga närsalterna. Medför kväveoxidemissionen risk för övergödning ochdärav orsakade skador på växtligheten eller är den i det stora hela till nytta?Hur jämför man svaveldioxid och kväveoxid ur folkhälsosynpunkt? Detta är ensvår fråga som utredarna ej har berört. en sådan bedömning kvarstår då attur ren försurningssynpunkl torde man kunna tolka utredarnas material så attåtgärder som syftar till en minskning av svaveldioxidutsläppen för närvarandeär kostnadseffektivare än åtgärder riktade mot kväveoxidemissionerna. tar i sitt remissvar underrubriken mål, effekter, kostnader upp följande resonemang. Mot"planeringstekniken" all kvantifiera mål för vissautsläppsreduktioner nationellt kan olika invändningar resas, främst atl - effekterna uppträder med betydande variationerregionalt och lokall och alt effektanpassade åtgärder är merkostnadseffektiva än ålgärder, som anpassas efter översiktliga "normer". Tendensentill ett alltmer utbrett normtänkande för utsläppsreduktioner innebär betydanderisker för suboptimeringar av resursanvändningen för miljöskyddet.Kvantifieringarna ger dessutom här sken av en precision, som den bakomliggandeanalysen inte ger täckning för. De sista i målsättningen försvavelreduktioner är ett exempel på detta. Med nuvarande miljökrav väntas deinhemska utsläppen av svaveldioxid minska till år 1995.Marginalkostnader per lon avskild svaveldioxid ökar så kraftigt, vilket ocksåi och för sig påpekas - men knappast beaktas i rapporten - att ytterligareålgärder kan visa sig helt orealistiska från både kostnads- och nyttosynpunkt.Rapportens kostnadsuppgifter är dessutom i flera fall missvisande, vilket blandannal framgår närmare av och Kemikontorets bilagda kommentarer.Exempel ges på en underskattning av investeringskostnaden med en faktor 3. Mestmissvisande förefaller kostnadsuppgifterna för tjockoljeavsvavling vara.Totala årskostnaden har i planen beräknats till totalt ca /år.Investeringskostnaden anges enligt uppgift från branschen uppgå till mellan 5och Prop.1984/85:127 124 Därtill kommer en inte obetydlig driftskostnad. Förekommandekostnadsberäkningar ger genomgående en mycket ofullständig bild av förväntadetotala kostnader för olika åtgärders genomförande genom att driftskostnadernaofta saknas. Sverigeskemiska industrikontor skriver atl slutligen bör anmärkas någol påkostnadsredovisnigen. Atl ange kostnaden i kkr/lon avskilt svavel kanaccepteras som en första approximation när alternativa metoder skall jämförassinsemellan i etl enskilt fall. Redovisningssättet är å andra sidan en fögaanvändbar gmnd för en förelagsekonomisk bedömning. Mot den bakgmnden kan sägasalt aktionsplanen ger en uppfattning om olika åtgärders pris men alls inte omresp. pris kan betalas. konstaterar följande alt aktionsplanens angivna kostnaderför avsvavling om 80resp. /år är felaktiga. -Av aklionsplanen bil. 1 framgår att det behövs en investering på för en avsvavlingsanläggning för tjockolja. -Av den i aktionsplanenåberopade, av SNV beställda rapporten 1736 framgår atl kostnaden föravsvavling av tjockolja vid olika alternafiv och uppgår till28,4-33,5$/ton eller /år för 1,5 milj ton Ijockolja. - Avden andra i aktionsplanen åberopade, av SNV beslällda rapporten 1859framgår all vid produktion ulan krackning uppgår kostnaden till 23-47$/ton ochvid krackning till 33-161 $/ton (sid.6). Vid sistnämnda situation, som kommeratl bli den vanliga , skulle alltså kostnaderna för avsvavling av1,5 milj lon tjockolja uppgå till ca 430-2 100 milj. kr/år. Ur aktionsplanen kan icke utläsas, hur man kommitfram lill en avsvav-lingskostnad av tjockolja till endast /år. SPI skriver vidare att eftersom kostnaden förytterligare avsvavling av eldningsoljor och dieselolja skulle komma att uppgålill mångdubbla storleken av vad som anges i huvudrapporten, måste kostnadenställas mot de vinster som sådana åtgärder skulle medföra. Eftersom del samlade svavelnedfallet i frånsvenska emissioner endast skulle komma all uppgå till /år avett totalt svavelnedfall på396000ton/år(tabell4.4),dvs. ca8%, kan exiremfdyraåtgärder för att åsladkomma endast mycket marginella minskningar i svavelnedfalleticke motiveras vare sig från miljömässiga eller samhällsekonomiskautgångspunkter. Det måsle tyvärt konstateras, att del endasl ärkraftfulla åtgärder i andra länder, som i märkbar mån förmår minska svavelnedfalletöver . Bilindustriföreningenbehandlar också kostnadsaspekterna i sitt remissvar. Den analys avkostnadseffektiviteten av de olika föreslagna åtgärderna som arbetsgmppengjort har förfuskats. Kostnadsbegreppet har inte definierats och kostnadsuppgifternaär vilseledande. När del gäller kostnaderna för katalytisk avgasrening förbensinfordon Prop.1984/85:127 125 talarman exempelvis (sid38) om en totalkostnad på 600milj. På sid. 32åberopar man uppgifter om . per bil och år, menden uppgiften kan inte rimligen leda till en totalsiffra på 600 milj. kr. 1995.Enligt uppgift avses endast investeringen för 200000 nya bilar 1995, 3000 kr.per bil enligt beräkningar. Ingen hänsyn har tagits tillökade underhålls- och bränslekostnader. Detär självfallet också vilseledande att knyta kostnadsanalysen till etl enda år,1995, när de aktuella besluten har konsekvenser under en mycket . Isjälva verket är det fråga om investeringskostnader i storleksordningen 6000kr. per bil, en siffra som bekräftas av de bedömningar som gjorts bl. a. iVästtyskland. Antalet nyregistreringar blir snarare 250000. Investeringskostnadenblir då 1500milj. kronor i ställel för 600 milj. kronor som angivils iaktionsplanen. Årskostnaden(kapitalkostnader, underhåll och bränsle) räknar till300-700 kr. per bil och år. bedömde i sill remissvar attkostnaden skulle uppgå till åtminstone 1000kr. per bil och år. Senareberäkningar tyder på ännu högre koslnader. Om man räknar med att halvapersonbilsbeståndet drabbats av dessa kostnader skulle den totala årligakostnaden uppgå till 1500 milj. kronor, men beslutet innebär i slutändan,när hela bilparken bytts ut, årliga kostnader i storleksordningen 34 miljarderkronor. meteorologiska och hydrologiska institutpåpekar i sitt remissvar vissa brister när det gäller förslag till långsiktigasatsningar inom fackmyndigheter som t. ex. . Den kompetens och de resursersom har inom hydrologi, meteorologi och teknik måste tillvaratas för attrationellt utnyttja statens reseurser och i en aktionsplan mol luftföroreningoch försuring måsle utrymme skapas på med flera myndigheter för fortsattkompetensuppbyggnad och kompetensbevarande för alt möta de framtida kraven. Uppsalauniversitet anser all de angivna "naturliga" försurningsprocesser ärmed stor sannolikhet små i förhållande lill den mänskliga försurningen men förbalansens skulle borde den beläggas. När man i texten tar upp bl. a. inverkanav gmvbrylningen, som enbart berör vissa begränsade delar av landet borde ävenden naturliga försurningens inverkan ha behandlats då denna sker över helalandet. Styrelsenför teknisk utveckling anför atl bland utsläpp av luftföroreningar finns enrad föroreningar som i stort inte alls berörs i planen (förutom vad som sägs omutsläpp orsakade av fordonstrafiken). Bland dessa kan nämnas utsläpp av olikatungmetaller och av diverse kolväteföreningar 1984/85:127 126 somkan vara skadliga för folkhälsan eller miljön. I detla sammanhang kan nämndasden relativt stora satsning som STU har genomfört under samlingsnamnet"Industriventilation" för att bl. a. minska energiåtgången ochutsläppen av lösningsmedel till omgivningen. I samband med detta kan ocksåresas frågan om hur farliga punktvisa, relativt stora utsläpp av kolväten frånexempelvis elt raffinaderi är jämfört med ett stort antal smärte och rörligaförorenare (typ bilar). skriver att insatserna förforskning och information är för punktvisa, kortsiktiga och begränsade. Vibedömer att forskningen är så betydelsefull att den borde få störte resurser änvad som föreslås. Vidare atl mera än 1,5milj. satsas påinformationsverksamhet, särskilt utomlands. Om medel inte kan anvisas för ökadforskning och information på annat sätt bör man allvarligt överväga att tamedel från anslaget för kalkning som trots allt är en form av kostgjord andningi avvaktan på en förbättring av försurningssituationen. Svenska naturskyddsförenitfgen anför att enförutsättning för att kampen mot försurningen ska bli framgångsrik är att detfinns ett allmänt medvetande om försurningen och dess orsaker. Ett sådantmedvetande behövs både i och utomlands. Det är en brist i aktionsplanenatt inte mera kraftfulla åtgärder föreslås för att öka försurningsmedvetandet.Fortsatt och ökad information i en mängd olika former är ett nödvändigt inslagi detta arbete. Centralorganisationen /SR skriver angåendeforsknings- och utvecklingsverksamheten. Åtgärdsförslagen fömtsätter storainsalser vad gäller utbildning, forskning och utveckling samt ökade resursertill de myndigheter som skall genomföra åtgärdsprogrammel. /SR ansluter sigsåledes till det i promemorian redovisade behovet av personal medgeovetenskapliga kunskaper, som erfordras för atl klara de nya områden somskogsskador, mark och grundvatten utgör men stora behov finns dessutom avytterligare personal med naturvetenskaplig utbildning. /SR vill framhålla alt det inte ärtillfredsställande att statsmakterna anger att natur- och miljövårdsfrågorskall prioriteras utan att de tilldelar berörda myndigheter nödvändiga resurserför att verkställa besluten. pekar på behovel av en godinternationell teknikbevakning. a. de lekniska attachéerna ochbranschforskningsinstitutens vetenskapliga kontakter borde vara möjliga all utnyttjai större utslräckning. En sådan forsknings- och teknikbevakning bör föregå -eller ingå i den fortsatta planeringen kring vilken forskning och utvecklingSverige bör satsa på. I en sådan bevakning bör inte bara forskingsmässigaaspekter beaktas, utan också möjligheterna för att upprätthålla enindustriell kompetens i ett internationellt perspektiv. anser att det är angelägel alt isamband med remissbehandlingen av SNVs rapport också någol beröra denmålkonflikt som 1984/85:127 127 skullekunna uppkomma mellan vissa miljö- och energipolitiska mål. Valet av lösningför att uppnå bestämda miljöpolitiska mål kan därvid bli av betydelse för attskapa de lämpligaste fömtsätlningama att nå såväl de mål som SNVs aktionsplanmot luftföroreningar och försuring föreslår, som de mål som 1981 årsenergipolitiska beslut anger för transportsektorns vidkommande. skriver atl elt vitalt inslag i möjligheter atthantera problemen med luftföroreningar som dock helt förbigås i aktionsplanen,gäller den svenska energianvändningen. De ur luftsynpunkt rena energislagenvattenkraft och kärnkraft är inte bara från skogens synpunkt långt merattraktiva än energiproduktion genom förbränning av exempelvis kol. Planenbortser genomgående ifrån flera olika energistrategiska och andra dynamiskafaktorer och reducers därmed till en förteckning över åtgärdskrav utanåtföljande konsekvensstudier.