prop · G80389 · 1984-12-31 00:00:00 — a. hälso- och vårdpolitiska grupper, somkan behöva särskilda insatser, identifieras. I arbetet med att utveckla och bygga utföretagshälsovården framhåller utredningen yrkesinspektionens funktion sominformatör och rådgivare. Enligt utredningen har inspektionen ett särskiltansvar när det gäller att bevaka att resurser också byggs upp för de företagsom inte omfattas av arbetsmiljöavtal. Utredningen bedömer att det ärnödvändigt att inspektionen riktar särskilda informationsinsatser omföretagshälsovård till dessa företag. Även jag anser att yrkesinspektionen haren viktig uppgift när det gäller att informera dessa företag omföretagshälsovården som medel att forma en god arbetsmiljö liksom om vikten avatt utveckla ett lokalt samarbete om arbetsmiljöfrägor. Företagshälsovårdenmåste ha samarbetspartners i skyddsorganisationen för att kunna verka påavsett sätt. Därför krävs att yrkesinspektionen prioriterar insatser för attförbättra skyddsarbetet och arbetsmiljömedvetandet i de små företagen. En sådaninriktning av yrkesinspektionens verksamhet ligger i linje med arbetarskyddsstyrelsenssträvan att inom ramen för det regionala tillsynsarbetet stärka den lokalaskyddsverksamheten och främja utvecklingen av företagshälsovården. Den till arbetarskyddsstyrelsen knutnaföretagshälsovårdsdelegationen har till uppgift att fortlöpande följa ochfrämja företagshälsovårdens utveckling i landet och vara ett organ förkontakt, samråd och samverkan mellan företrädare för arbetsmarknaden, hälso-och sjukvården och arbetarskyddet. Det är utredningens uppfattning attdelegationen, med i huvudsak den sammansättning den har , bör fortsättaatt vara ett forum för central samverkan när det gäller företagshälsovårdensutbyggnad och utveckling. Flertalet av de remissinstanser, som har behandlatdenna fråga. 1984/85:89 32 delarutredningens uppfattning, vilken även jag i allt väsentligt kan instämma i.Genom sin förankring hos arbetsmarknadens parter och berörda myndigheter hardelegationen, enligt min mening, en central uppgift som rådgivande organ tillarbetarskyddsstyrelsen när det gäller att följa och främja utvecklingen avföretagshälsovården. Utredningenföreslår att delegationen, utöver nuvarande arbetsuppgifter, även får iuppgift att följa och främja den sjukhusanknutna yrkesmedicinen. Jag anslutermig till denna uppfattning. De yrkesmedicinska klinikerna har en central rollatt spela som stödorgan och kvalificerad utredningsresurs tillföretagshälsovården. En utbyggd yrkesmedicinsk verksamhet inom hälso- ochsjukvården ökar därför förutsättningarna för att fä en väl fungerandeföretagshälsovård. Jag vill här erinra om att regering och riksdag i 1981 årsbudgetproposition (1980/81:100, bil. 15, SoU24, rskr263) har tagit ställning tillföretagshälsovårdsutredningens tidigare framjagda förslag om utbyggnad avyrkesmedicinen. Ilikhet med utredningen anser jag att företagshälsovårdsdelegationen i fortsättningenskall ha följande uppgifter. - Att vara ett centralt organ församverkan och information rörande företagshälsovårdens utbyggnad ochutveckling. - Att verka för en ändamålsenliganvändning av resurserna för företagshälsovård och att centralt svara församverkan med samhällets hälso-och sjukvård och andra resurser. - Att vid behov ange riktlinjerför och stödja det regionala samarbetet om företagshälsovård i yrkesinspektionsnämnderha. - Att i nära samverkan medyrkesinspektionsnämnderna följa utvecklingen av företagshälsovården. - Att ange riktlinjer förutbyggnaden av företagshälsovårdens personalresurser och ta initiativ tillnödvändiga utbildningsinsatser vad gäller innehåll, dimensionering och lokalisering. - Att ägna uppmärksamhet åtbehörighets- och kompetensfrågor för personalen i företagshälsovården ochutfärda rekommendationer i sådana frågor. - Att följa och främja utbyggnadoch utveckling av yrkesmedicinen. Jaghar för avsikt att föreslå regeringen att de nämnda uppgifterna får ingå i eninstruktion för företagshälsovårdsdelegationen. Utredningenföreslår, att i delegationen skall finnas företrädare för arbetarskyddsstyrelsenoch samt för LO, TCO, Centralorganisationen /SR, SAF,, och staten på så sätt att parterna blirlika företrädda. För ledamöter bör liksom nu utses suppleanter. Jag kan biträdautredningens förslag i denna del. Utredningen föreslår dessutom att samverkanmed AMS, t. ex. i anpass-ningsfrägor i fortsättningen bör kunna ske genom adjungering. AMS,som har en ledamot i delegationen, har i sitt remissvar ingetatt erinra mot utredningens förslag. Med hänsyn till bety- Prop.1984/85:89 33 delsenav en ökad samverkan och samordning i anpassningsfrågor, vilket har belysts isamverkanskommittén, som jag återkommer till i det följande, anser jag dock attAMS även fortsättningsvis bör vara representerad i delegationen. Ävenutbildnings- och kompetensfrågorna förutsätter ett alltmer fördjupat samarbetemellan högskoleorganisationen och arbetarskyddsstyrelsen. Jag anser därför attdelegationen bör förstärkas med en företrädare för . Jag återkommer i detföljande till dessa samverkansfrågor. Kostnadernaför delegationens verksamhet skall liksom nu bestridas med medel anvisade underarbetarskyddsstyrelsens myndighetsanslag. Eventuellt ökade kostnader förverksamheten får finansieras genom omprioriteringar inom styrelsensverksamhetsområde. Ingripandemed stöd av lag i särskilda fall Arbetsmiljöutredningenframhöll i sitt slutbetänkande, Arbetsmiljölag (SOU 1976:1) att den föreslagnaarbetsmiljölagstiftningen bygger på "att arbetsgivaren tillhandahåller resurserför kontroll av arbetsmiljön samt ansvarar för att de anställdas förhållandenär tillfredsställande från säkerhets-, hälso- och anpassningssynpunkt".Utredningen ansåg vidare, att "företagshälsovården utgör ett väsentligtmedel för fullgörande av dessa skyldigheter". Med denna utgångspunktförutsatte arbetsmiljöutredningen, "att landets arbetsplatser täcks avföretagshälsovård med i olika avseenden specialiserad personal som kan spåraoch värdera risker och ge förslag till eller vidta förebyggande åtgärder". Detär enligt min mening helt klart att arbetsmiljöutredningen_såg:Xö-r-ejL, tagshälsovårdensom ett instrument för att förverkliga intentionerna i den nyaarbetsmiljölagstiftningen. Utredningen utgick vidare från att företagshälsovårdenskulle vara heltäckande, dvs. omfatta alla arbetsplatser och anställda. Däremotgick utredningen inte in pä frågan om alla yrkesverksamma, dvs. även t.ex. egenföretagareskulle ha tillgång till företagshälsovård. Arbetsskadorär ofta en följd av brister i arbetsmiljön. För de drabbade och deras familjerkan skadorna innebära påfrestningar i form av sjukskrivningar, invaliditeteller för tidig död. För samhället medför arbetsskadorna storakostnader till följd av produktionsbortfall, vårdavgifter och ersättning tillde drabbade. Företagshälsovårdens förebyggande insatser kan ha stor betydelseför att komma till rätta med brister i arbetsmiljön. Inte minst gäller detta ide fall där kunskap och medvetenhet om arbetsmiljöfrågor är bristfällig ochett systematiskt arbete för att förbättra arbetsmiljön saknas: Somjag tidigare anfört har jag inte för avsikt att nu föreslå en generellt tvingandelagstiftning för arbetsgivare att föranstalta om företagshälsovård. I avsiktatt markera den vikt som jag tillmäter företagshälsovårdens förebyggandeinsatser i arbetsmiljöarbetet vill jag emellertid föreslå att i 3 1984185. Prop.1984/85:89 34 arbetsmiljölagen(3 kap. 2 §) införs en bestämmelse som ålägger arbetsgivare att föranstalta omföretagshälsovård om arbetsförhållandena så påkallar och i den omfattning somverksamheten kräver. Med stöd av denbestämmelsen skall yrkesinspektionen i vissa enskilda fall kunna gripa in medföreläggande mot en arbetsgivare att föranstalta om företagshälsovård för sinaanställda. Ett sådant föreläggande bör kunna förenas med vite. Bestämmelser ommöjlighet för yrkesinspektionen att meddela föreläggande eller förbud för att idet enskilda fallet säkra efterlevnaden av arbetsmiljölagen finns i 7kap. 7§.Eftersom befogenheten för yrkesinspektionen att meddela förbud förarbetsgivaren att fortsätta verksamheten närmast är avsedd för vissa konkretafarosituationer, skall denna möjlighet inte komma till användning när detgäller frågan om skyldighet att föranstalta om företagshälsovård. Inte hellerskall någon straffsanktion mot arbetsgivaren kunna förekomma förrän denneunderlåter att följa ett föreläggande från yrkesinspektionen. Talan mot ettbeslut av yrkesinspektionen avseende företagshälsovård bör få föras hosarbetarskyddsstyrelsen genom besvär. Jag har också funnit det meständamålsenligt att regeringen som sista instans prövar besvär över beslut omföretagshälsovård. Denföreslagna bestämmelsen får självklart inte tolkas som en generell lagfästskyldighet för alla arbetsgivare att föranstalta om företagshälsovård. Jagvill i detta sammanhang understryka grundprincipen att företagshälsovårdensfortsatta utbyggnad liksom i första hand bör vara en angelägenhet föroch vila på samverkan mellan arbetsmarknadens parter. Det kan emellertid enligtmin mening finnas arbetsmiljöer där arbetsuppgifterna är förenade med såspeciella påfrestningar och risker för de anställda att tillgång tillföretagshälsovård måste ses som en absolut nödvändighet för att förebyggaohälsa eller olycksfall. Jag vill erinra om att arbetsmiljölagen redan i daglägger vidsträckta förpliktelser pä arbetsgivaren. Enligt lagen skall enarbetsgivare vidta alla åtgärder som behövs för att förebygga att arbetstagareutsätts för ohälsa eller olycksfall. Han skall ägna uppmärksamhet åt attarbetet planläggs och anordnas så, att en tillfredsställande arbetsmiljöskapas. Arbetsmiljölagen utgår från att det är arbetsgivaren som skalltillhandahålla de resurser som är nödvändiga för övervakning av arbetsmiljönsamt ansvara för att de anställdas förhållanden är tillfredsställande frånsäkerhets-, hälso- och anpassningssynpunkt. Arbetsgivaren skall också svara föratt mätningar och provtagningar samt analys och utvärdering sker i tillräckligomfattning och med den noggrannhet som erfordras. Det finns vidare ett allmäntansvar för arbetsgivaren att se till att hälsoövervakning och medicinskakontroller kommer till stånd i behövlig omfattning. Föratt ett ingripande med föreläggande skall få ske måste, enligt min mening,först alla möjligheter till frivillig anslutning till företagshälsovård inomrimlig tid vara uttömda. Jag förutsätter att arbetsmarknadens parter 1984/85:89 35 lever upp till det ansvar de påtagit sig när det gällerföretagshälsovårdens fortsatta utbyggnad och söker finna praktiska lösningar föranslutning av framför allt företag med arbetsmiljöer som jag här syftar på. Om det föreligger arbetsmiljöavtal och överenskommelser omföretagshälsovård mellan parterna regleras företagshälsovårdens innehåll, m. m.genom dessa. Med hänsyn till att det även utanför det kollektivavtalsregleradeområdet måste finnas normer för hur företagshälsovården skall utformas bör detankomma på arbetarskyddsstyrelsen att med stöd av bemyndigandet i 18 §arbetsmiljöförordningen (1977:1166) utfärda närmare föreskrifter. bör i första hand gälla arbetsgivare med verksamhet som inteomfattas av avtal om företagshälsovård och där företagshälsovård måste ses somen absolut nödvändighet föratt förebygga ohälsa eller olycksfall hos deanställda. När det gäller arbetsplatser som omfattas avkollektivavtal om företagshälsovård men där arbetsgivaren likväl inteföranstaltat om sådan vård för sina anställda, är det i första hand en uppgiftför den fackliga organisationen att med stöd av gällande avtal verka för attså sker. Med hänsyn härtill bör det enligt min mening inte annat än iundantagsfall finnas skäl att meddela föreläggande om företagshälsovårdgentemot en kollektivavtals-bunden arbetsgivare. Om en sådan arbetsgivare trotsdetta inte föranstaltar om företagshälsovård för sina anställda anser jag attdet är rimligt att den föreslagna bestämmelsen i arbetsmiljölagen skall kunnatillämpas. Detta är inte att betrakta som ett avsteg från grundprincipen attinnehållet i företagshälsovården skall regleras genom överenskommelser mellanparterna på arbetsmarknaden. Det är sålunda enligt min mening uppenbart attarbetsförhållandena även på arbetsplatser som omfattas av kollektivavtal omföretagshälsovård kan vara sådana att tillgäng till företagshälsovård måste sessom en absolut nödvändighet för att förebygga ohälsa eller olycksfall hos deanställda. Om föreläggande i enlighet med detta resonemang meddelas mot en kollektivavtalsbundenarbetsgivare bör yrkesinspektionsnämnden vid sin bedömning utgå från de kravpå företagshälsovårdens innehåll som regleras i det arbetsmiljöavtal ellermotsvarande som gäller för branschen. I de flesta fall har man att räkna med att en icke kollektivavtalsbundenarbetsgivare på vilken den föreslagna bestämmelsen blir tillämplig ansluter sigtill någon redan befintlig företagshälsovårdsenhet. Detta är emellertid intenödvändigt. För den händelse arbetsgivaren väljer att föranstalta omföretagshälsovård utanför de redan befintliga företagshälsovårdsenheterna måsteemellertid den anlitade företagshälsovården ha en viss kvalitet och omfattning.Vid min behandling av förslaget till nytt ersättningssystem förföretagshälsovården kommer jag i det följande att föreslå att vissa allmännavillkor skall ligga till grund för ersättningen samt att verksamheten i de fallkollektivavtal saknas skall drivas enligt normer som anges i centrala Prop.1984/85:89 36 avtalpå det privata området. Eftersom förelägganden om företagshälsovård närmasttorde bli aktuella i fråga om mindre företag inom tillverknings- ochservicesektorerna anser jag att arbetarskyddsstyrelsen vid ut-, färdande avriktlinjer för handläggning av föreläggande om företagshälsovård bör tautgångspunkt i de arbetsmiljöavtal eller motsvarande som gäller för dessasektorer. Somjag har anfört är det emellertid grundläggande att företagshälsovårdenutformas med beaktande av förutsättningarna och behoven i det enskildaföretaget. Jag förutsätter att arbetarskyddsstyrelsen kommer att geyrkesinspektionen den vägledning som behövs för att den föreslagna bestämmelseni arbetsmiljölagen skall kunna tillämpas på ett enhetligt och riktigt sätt.Arbetarskyddsstyrelsens riktlinjer för yrkesinspektionens handläggning av ärendenom föreläggande avseende företagshälsovård får emellertid inte utformas sä attde kan komma att uppfattas som normerande för litbyggnaden avföretagshälsovården i allmänhet. Jag utgår från att arbetarskyddsstyrelsenutfärdar riktlinjer i nära samråd med arbetsmarknadsparterna och att mandärvid beaktar nämnda frågor. Frän samhälletsutgångspunkt är arbetarskydd inte något som enbart hör samman medanställningsförhållandet. I och med den nya arbetsmiljölagen kom lagstiftningenatt vidgas till att i princip också gälla ensamföretagare. Med ensamföretagarelikställs den som utför yrkesmässigt arbete tillsammans med familjemedlemmar,om dessa inte är att anse som arbetstagare och det inte heller finns någonannan anställd i företaget. I sitt slutbetänkande anfördearbetsmiljöutredningen att det var naturligt att söka tillämpa samma regleringav arbetsmiljön för företag med anställda och företagare utan anställdaeftersom de senare i stor utsträckning utför liknande arbetsuppgifter somarbetstagare. har i sitt slut-, betänkandeframhållit att ensamföretagare kan ha arbetsmiljöproblem som är väl såbesvärliga som i företag med anställda. Arbetsmiljöavtalen med vidhänganderiktlinjer om företagshälsovård omfattar inte den del av ar- betsmarknaden därdet saknas regelrätta anställningsförhållanden. Ensamföretagare liksompersoner som för gemensam räkning utför arbete är grupper som faller utanföravtalens område. Jag delar företagshälsovårds-utredningens uppfattning ombehovet av företagshälsovård även för dessa företagare. Jag kommer i detföljande att föreslå att de också skall omfattas av det nya ersättningssystemetför företagshälsovård. anser jag, med hänsyn till attarbetsmiljölagens bestämmelser rörande bl. a. arbetslokaler inte fullt ut ärtillämpliga på ensamföretagare och med hänsyn även till den särskildainspektionsbestämmelsen i 15 § andra stycket arbetsmiljöförordningen, att denav mig nu föreslagna bestämmelsen i arbetsmiljölagen inte bör gälla dennakategori. Den bör däremot i princip gälla när två eller flera personer förgemensam räkning yrkesmässigt driver verksamhet utan att ha arbetstagareanställd, dock ej om verksamhetn bedrivs endast av medlemmar av samma familj.Med hänsyn till utformningen av bestäm- Prop.1984/85:89 37 melserna i 3 kap. 5§ första stycket arbetsmiljölagenbehövs det ingen särskild bestämmelse för att utmärka detta. Ettgenomgående drag i den fortsatta utbyggnaden av företagshälsovården måste,enligt företagshälsovärdsutredningéns mening, vara att arbetarskyddsstyrelsensoch yrkesinspektionens arbete nära förankras hos arbetsmarknadens parter.Detta uttalande har jag tidigare understrukit betydelsen av. Verksamheten isåväl arbetarskyddsstyrelsen som yrkesinspektionen leds av partssammansattaorgan. Det bör därför vara en uppgift för yrkesinspekrionen ochyrkesinspektionsnämnden att verka för att företagshälsovård kommer till ståndpä frivillig väg. Genom den överblick och de kontakter med företagen sominspektionen har i sin dagliga verksamhet bör den med framgång kunna stöttaparterna i deras strävanden att utveckla företagshälsovården. Jag kommer i detföljande att föreslå att yrkesinspektionsnämnden skall pröva ansökningar omersättning till företagshälsovård. Principiella frågor och samverkansfrågorkan därför med fördel avhandlas i anslutning till yrkesinspektionsnämndensbidragsprövning. Frågan om ingripande i form av föreläggande för enskildarbetsgivare att ansluta sig till företagshälsovård bör, enligt min mening,också behandlas av nämnden. Därvid finns möjligheter att anpassa kraven iföreläggandet efter möjligheterna att bereda företagshälsovård inom regionen. 2.2.3 Personal- och utbildningsfrågor Arbetsmiljöfrågorna är i allmänhet så sammansatta att demåste angripas på bred front av företagshälsovårdens personal. I likhet medutredningen vill jag framhålla arbetets karaktär av lagarbete och vikten av attverksamheten präglas av en helhetssyn på människan i arbetsmiljön. Utredningen har ingående belyst vilka personalkategoriersom bör finnas i företagshälsovården och deras respektive ansvarsområden samthur personalbehovet skall kunna tillgodoses . När det gäller frågan om personalens sammansättning villjag för egen del understryka vikten av att företagshälsovården är tillräckligtflexibel för att kunna möta de snabba strukturförändringarna i arbetslivet ochanpassa personalsammansättning och arbetsuppgifter därefter. Vissa enheter kommert. ex. att ha ett stort behov av kompetens inom det psykosociala området, andrainom det kemiska området etc. Som jag har framhållit måsteföretagshälsovårdens organisation och innehåll i fortsättningen differentierasi större utsträckning än för att kunna tillgodose de många småföretagens faktiska behov av service. Mot denna bakgrund anser jag det intemöjligt att med säkerhet förutse vilken personalsammansättning ochpersonaltäthet som är mest ändamålsenlig i företagshälsovården på längre sikt.Även det förslag till ett starkt reformerat ersättningssystem förföretagshälsovården, som jag kommer att framlägga i det följande, kan genom sinverksamhetsneutrala karaktär, väntas påverka det långsik- Prop.1984/85:89 38 tigabehovet av olika personalkategorier. Jag anser också att de olika arbetsmiljöavtalenmed riktlinjer för företagshälsovården bör vara vägledande förställningstagande till personalbehovet inom olika områden. Det bör vidare varaen uppgift för företagshälsovårdsdelegationen att fortlöpande följapersonalbehovet i företagshälsovården och lämna förslag till nödvändigautbildningsinsatser. Jaghar tidigare framhållit vikten av att kvalitetsfrågorna får en framskjutenplats i arbetet med att utveckla och bygga ut företagshälsovården.Kvalitetsfrågorna är nära förknippade med personalens utbildning och kompetens.En kvalitativt högtstående företagshälsovård förutsätter att dess personal ärkvalificerad och har en utbildning som svarar mot de speciella krav somarbetsuppgifterna inom företagshälsovården ställer. Utredningenhar utarbetat detaljerade förslag angående den framtida utbildningen avföretagshälsovårdens olika personalkategorier. De ändringar som utredningenföreslår i fråga om utbildning utgår bl.a. från följande principiellautgångspunkter. En anpassning skall eftersträvas till högskolans system förgrund- och vidareutbildning. Utbildningen skall vara generell med hänsyn tillförhållandena på arbetsmarknaden. Bransch-inriktad utbildning bör anordnasendast pä efterutbildningsnivå. Handledd praktisk tjänstgöring skall utgöra ettväsenligt inslag i den framtida företagshälsovårdsutbildningen. Utbildningarnaskall utformas och dimensioneras så att den pågående utbyggnaden avföretagshälsovården inte stannar upp utan kan fortsätta i åtminstone nuvarandetakt. Företagshälsovårdens personal skall vara utbildad för arbetet iföretagshälsovården före anställning. Ilikhet med det stora flertalet remissinstanser ansluter jag mig i allt väsentligttill dessa övergripande målsättningar. Jag återkommer till utredningensförslag beträffande de enskilda utbildningarna mera detaljerat i det följande. Utredningenföreslår också att utbildningen i företagshälsovård, för att bli lätt riilgängligför de studerande, bör spridas i landet. Utbildningscentra med utbildning förtvå eller flera kategorier befattningshavare i företagshälsovården skalleftersträvas. Jag ställer mig av flera skäl tveksam till detta förslag. Enligtmin mening måste i första hand de kompetensmässiga förutsättningarna, dvs.tillgången till kvalificerade lärare och handledare, tillmätas stor betydelseför att utbildningen skall kunna hållas på en kvalitativt hög nivå. Genom attkoncentrera utbildningen till några orter ökar man förutsättningarna för attbra utbildningsinstitutioner skall växa fram. Även resursskäl talar för ensådan koncentration av utbildningsutbudet. Dessutom torde utbildningsbehovetvara så pass begränsat att det av det skälet inte kan bli frågan om ett störreantal utbildningscentra. När det gäller att tillgodose tillgänglighetskravet villjag i stället framhålla den möjlighet som finns att bedriva utbildningsom distansundervisning. Denna studieform ger också möjlighet att organiserautbildningen så att Prop.1984/85:89 39 manfår den samordning av utbildningen för flera personalkategorier som utredningeneftersträvar. Det är enligt min mening väsentligt att redan under utbildningenbetona det lagarbete som skall ligga till grund för verksamheten inomföretagshälsovården. Med en lämplig uppläggning av utbildningen bör man kunnabefrämja samverkan mellan olika personalkategorier inom företagshälsovården. Ifråga om högskolan är förutsättningarna för att denna på skallkunna ge kvalificerad utbildning för företagshälsovårdens personal goda. Under1970-talet har inom högskolan byggts upp vissa resurser för forskning ochutbildning pä det arbetsvetenskapliga området. Inom högskolan finns såledesredan i dag kompetens inom flera ämnesområden av intresse för berördutbildning. Remissvaren visar, förutom många exempel på sådan specialkompetens,också att det finns ett intresse vid olika högskoleenheter för att engagera sigi denna uppgift. Detär emellertid, enligt min mening, väsentligt att också ta till vara den specialinriktadekompetens och erfarenhet av utbildning inom området som under en lång följd avår har byggts upp vid arbetarskyddsstyrelsen. Styrelsen är enligtstatsmakternas beslut ansvarig central utbildningsmyndighet förföretagshälsovårdens personal och svarar också för den utan jämförelse störstadelen av nuvarande specialutbildning av olika personalkategorier inom företagshälsovården.Vid styrelsens forskningsavdelning, som sysselsätter ca 330 personer iStockholm och , finns f.n. 25 professorer och laboratorer, vilka ocksåingår i resp. fakultetskollegium inom högskolan.