prop · G803120 · 1984-12-31 00:00:00 — De moment som rörmarkanvisning och ersättning för skada och inlrång har dock föreslagits skildaåt i hanteringen. Detla är inte idealiskt, särskilt som just dessa moment imyckel hög grad berör markägarna. Det bör därför övervägas ytterligare om intebåda momenten kan handhas av samma myndighet nämligen . Ävenskogsstyrelsen anser att bör vara första instans när det gällervärdering av intrång och skada. LRFförutsäller all alla koslnader för myndighets- och domstolsprövning rörandeersättningar eller Ullämpning av torvlagen m. m. beslrids av exploatören.Markägaren och andra sakägare skall inte i något fall kunna ekonomiskt belastaspå grund av att utomstående part söker koncession och täkttillstånd. Bergmästareni norra distriktet avstyrker att fastighetsdomstol som första instans prövarersättning till mark- och sakägare. Ej heller bedöms vara lämpligatt pröva dessa frågor. Prövningen föreslås som ske vidförtäiining, och frågan om lämplig myndighet föreslås bli föremål för nyutredning. Bergmästaren avstyrker vidare att länsstyrelse får pröva frågor omersättning enligt 34 § i kommitléns förslag. Dessa frågor bör istället prövasav fastighetsdomstol i enlighet med vad som gäller för liknande frågor igruvlagen. Kommitténföreslår att markägaren jämställs med andra när det gäller skyldigheten altsöka koncession för utvinning av torv för att utvinna energi, dock atttillstånd ej behövs för husbehovstäkt. Kommitténsförslag har godtagits eller inte särskilt kommenterats av övervägande antaletremissinstanser. SSRframhåller att torvmarksbrukel i första hand bör vara knutet de övrigaareella näringarna och markägandel. Kommitténföreslår att om en av flera sökande i ett koncessionsärende är en kommun ochgör den sannolikt att den behöver torven för energiproduktion ges kommunenföreträde. Är flera av de sökande kommuner och 1984/85:120 166 ären av dem den kommun inom vilken marken är belägen har den kommunen företräde. Deremissinstanser som är verksamma inom torvutvinning liksom bl.a. statligamyndigheter inom gmv- och mineralområdet avstyrker kommitléns förslag.Kommuner och länsstyrelser tillstyrker i allmänhet förslaget. stöder förslaget att kommunen skall ha företräde vid konkurrens om torvmarkernabl. a. på grund av att kommunerna har getts ett allt större ansvar attförverkliga de statliga målen för energipolitiken. Liknande uppfattningarframförs av Energiverk, Kraftverk, LO, SvenskaKommunförbundel, kommun, kommun m. fl. Länsstyrelseni anser att det är angeläget att reglerna för när den kommunalaföreträdesrätten skall gälla preciseras. Den får inte genom för vaga regler blien hämsko på den övergång lill eldning med inhemska fastbränslen som planerats.Därför bör företrädesrätten dels begränsas till fall när kommunerna beslutat omövergång till fastbränsle (torv) inom ett bestämt antal år, exempelvis , dels begränsas i omfattning så atl den motsvarar den mängd bränsle sombehövs under anläggningarnas avskrivningstid. Länsstyrelseni tillstyrker att markkommunen får företrädesrätt vid konkurrensmed enskild eller med annan kommun. Däremol är negativ tillförslaget att när annan kommun än markkommunen konkurrerar med enskild,kommunen skall ha företrädesrätt. har därvid den gmndsynen attråvaran i första hand skall nyttiggöras inom berörd markkommun eller inomlänet. Enskild som således avser att bearbeta torven inom markkommunen ellerinom länet och därmed skapa sysselsättning bör därför kunna konkurrera medutomlänskom-mun. Enligtlänsstyrelsen 1 är det viktigt att betona kravet påtillräckligt underlag för en förutsättningslös prövning av kommunernas behov avtorv. Kommunerna måste genom relativt konkreta planer kunna göra sitt behov avtorven sannolikt. Rätten till förtur skulle annars enligt kunnamedföra att torvexploateringen hämmas genom att kommunerna "hamstrar"torvtäkter ulan verkligt behov. Länsstyrelseni anser att förslaget kan skapa osäkerhet bland enskildatorvexploatörer. SGUanför att nuvarande lagstiftning är uppbyggd efter gmndsynen att den som frånallmän synpunkt är lämpligast att utföra undersökning eller bearbetning skallerhålla ansökt koncession. Lagstiftningen ger alltså inte någon särskild gmppnågra speciella favörer när det gäller atl producera torv för energiändamål.SGU har uppfattningen att ett föreslaget företräde för kommunerna motverkar,ibland förhindrar och i vart fall onödigt fördröjer en övergång en meraallmän eldning med torv i landet. Mindre, medelstor och storenergitorvproduktion som startat upp i privat regi 1984/85:120 167 -och där för vissa delar av landel svårigheier föreligger alt få avsättning förproducerade kvantiteter - kommer att avstanna och energitorvproduktionenkommer att inriktas mot all enbart lillfredsställa kommunernas behov påentreprenörsbasis. I praktiken kommer en monopolsituation att föreligga. Bergmäslareni södra distriktet påpekar atl kommunerna redan nu arealmässigl har endominerande ställning vad beträffar torvkoncessioner. Trots detta svararkommunerna för en obetydlig del av torvproduktionen. Detta lyder inte på allkommunal företrädesrätt skulle gagna en övergång till användning av energitorv. Länsstyrelseni anser att om flera ansöker om koncession bör den tilldelas koncessionsom bedöms ha de bästa förutsättningarna, tekniskt och ekonomiskt, atl utvinnatorven. Domänverketsuppfattning är den alt kommunerna har en mycket stark ställning,vilket inte alltid har lett till en positiv ulveckling mol genomförandet av denplanerade energipolitiken. Verket avstyrker därför den föreslagna rätlen förkommunen företräde. SVEBIOanser att det inle finns någon anledning till att ytterligare stärka delkommunala inflytandet i torvproduktionen. Liknande synpunkter förs fram avSCPF, , m.fl. STPFyrkar i första hand att kommunalt företräde inte skall föreskrivas. Skallkravet på kommunalt företräde kvarstå, yrkar STPF i andra hand, att bedömningenundantagslöst skall gmndas på ett av kommunen företrätt verkligt behov,verifierat exempelvis genom antagen energiplan, fysisk översiktsplan ellerannan tillämplig plan genom beslut i kommunfullmäktige eller kommunstyrelse. avstyrker med skärpa kommitténs förslag. LKABanser att nuvarande lagstiftning bör bibehållas. Det vore olyckligt om det iframtiden endast skulle bli en angelägenhet att producera torv förenergiändamål. Kommunema skulle erhålla en monopolställning som icke kommeratt gagna torvindustrin. LRFhyser stor iveksamhel då del gäller kommitténs förslag till lagregler förkommunal förtursrätt. Om förtur skall finnas måste stora krav ställas på denförturssökande kommunens behov av energitorven. Löst framlagda planer omeventuell framtida torvanvändning bör enligt LRFs mening icke kunna leda lillförtur. LRFfinner det också tveksamt att kommuner skall ha företräde framför förelag ochindustrier som kanske i en opUmal fördelningsplan borde ha företräde till denenergitorv för vilken en kommun söker företräde. Dåkommunerna endast torde ha intresse av storskalig brytning för försörjning avsina anläggningar föreslår LRF att lagen om förtursrätt begränsas tillmyrar över 50 ha storlek. SSRfinner den nu gällande ordningen vara klart bättre än den föreslagnaförtursrätten för kommuner. 1984/85:120 168 anser atl problemel inte är att kommunerna har för lite att sägalill om vad gäller koncessionerna. Problemel är atl del händer så litet med de2/3 av den totala koncessionsarealen som innehas av kommunerna ellerkommunala bolag. Råsjö vill med skärpa avvisa förslaget. 2.8Ianspråktagande av mark (markanvisning) Kommitténföreslår att den nuvarande obligatoriska markanvisningsförrältningen införbergmästaren, vid vilken också vissa ersätlningsfrågor behandlas, ersätts medett syslem där bearbetning kan påbörjas anlingen efter tillstånd av markägareneller efter ett medgivande av att få ta marken i anspråk förbearbelning. Ersättningsfrågorna prövas av fastighetsdomstol (se avsnitt 2.5). Övervägandeantalet remissinstanser ställer sig bakom kommitténs förslag. Deremissinstanser som avslyrker förslaget pekar bl.a. på atl nuvarande ordningfungerar bra, atl kommitténs förslag skapar rättsosäkerhet för markägaren ellerall ej har resurser för ändamålet. Länsstyrelseni tillstyrker förslaget att markanvisningen överförs frånbergmäslaren till . I de flesta fall, då avtal redan träffatsmellan exploatören och markägarna, torde själva förrättningen bli tämligenenkel och kan samordnas med koncessionsprövningen. tillstyrker förslaget att markanvisningen överförs tilllänsstyrelsen. Det är angeläget att minska kostnaderna för mätningsarbeten ochframställning av fömättningskarta genom förenklingar av utsättningsarbetet. LKABanser att förslaget om att markanvisning icke skall vara ett obligatorium ärklart positivt. I de fall att sökanden kan göra överenskommelser med mark- ochsakägare är en markanvisning helt onödig. SkellefteåKraftverk anför liknande synpunkter. SGUtillstyrker atl markanvisning i den nya lagen ej utformas som elt obligatorium,dvs. vid frivillig överenskommelse mellan exploatör och markägare skall beslutom markanvisning ej vara nödvändig. SGUkan emellertid med hänsyn till rättssäkerheten för enskilda markägare inleställa sig bakom förslaget om att utan förtäiining skall kunnaförklara att exploatör får igångsätta verksamhet inom annans mark utan attdenne fastighetsägare lämnat sitt medgivande. Detta innebär enligt SGU en formav expropriation vid skrivbordet. Markägarna måsle få reella chanser alt hävdasin rätt vid ett sammanträde med fältbesiktning, där teknisk-ekonomisksakkunskap finns tillgänglig. Liknandesynpunkter framförs av de båda bergmästarna. LMV anser atl förslaget inte ärändamålsenligt. De nämnda frågorna, som är av fastighetsrättshg ochmätningsteknisk art, lämpar sig inte för behandhng i länsstyrelsensarbetsformer. 1984/85:120 169 nomsin lantmäterienhet har goda förutsättningar alt klara också de mätningstekniskauppgifterna är inte riktigt eftersom resurser för sådana insatser inte finnshos dessa enheter. LänsstyrelsenI delar kommitténs uppfattning atl länsstyrelserna är välskickade atl handlägga dessa frägor. föreslår emellerlid attbestämmelserna utformas så atl äger uppdra ål vederbörandefastighetsbildningsmyndighet alt på sökandens bekostnad ombesörja nämndatekniska åtgärder. Länsstyrelseni föreslår att markanvisningen ligger kvar på bergmästarenmen det finns enligt mening ingenting som lalar för all inte enhandläggning med som huvudman kan fungera likatillfredsställande. Länsstyrelseni ifrågasätter om det inte vore rationellare alt lålalänsstyrelsen ha hand om markanvisningen inklusive ersätt-ningsfrågoma.Fördelarna med detta är att sökanden bara har en myndighet alt hålla kontaktenmed. I de fall inle själv har resurser atl skaffa fram beslutsunderlagi ersättningsfrågorna bör det ges möjlighet för att utnyttjalantmäteriets sakkunskap härför. hävdar att markanvisning inte behövs vid frivilligmark-ägaröverenskommelse. I de fall där elt ivångsförfarande måste till, börbergmäsiarämbetei eller pröva tillträdes- och ersättningsfrågor.Förfarandel med fastighetsdomstolen som första instans om oenighet uppstårogillas. Mätningskungörelsens omständliga och kostnadskrävande bestämmelser börinte tillämpas vid utstakning av ett område. Talanmol beslut om förberedande undersökning på annans mark, i defall då samtycke inte kan erhållas, skall enligt 33 § i förslagel föras hoskammartätt. Talan mot kammarrättens beslut skall enligt förslagel ej få föras. Kammarrätteni har inte någol att erinra mot att talan mot beslutförs hos kammarrätt. Däremot ställer kammarrätten sig tveksam till att manavskär möjligheten till klagan hos regeringsrätten. Begränsningar i dennamöjlighet finns, men endast i myckel ringa utsträckning. 5(7//anseratl nuvarande besvärsordning är ändamålsenlig, under fömtsättning attmöjlighet att förena undersökningstillstånd med ensamrätt resp. företrädesrättsamt markanvisningsförtättningar vid bergsstaten bibehålls. Medhänsyn till att prövningen i undersöknings- och bearbetningstill-ståndsärendenofta är komplicerad och kräver en allsidig lämplighetsbedömning förordar SGUatt regeringen beslutar i dessa ärenden. SGUanser atl ställning som besvärsberältigad myn- 1984/85:120 170 dighetmed uppgift att företräda naturvårdens intressen bör erhålla sin motsvarighetpå myndighetssidan inom /energiområdet. SGU bör därför också habesvärsrätl. ÖB framhålleratt SNV i kommitténs förslag givits slällning som besvärsberältigad myndighetmed uppgift att företräda naturvårdens inlressen. Med hänsyn lill de uppgifierriksdag och regering ålagt ÖB måsle molsvarande besvärsrätt tillerkännas ÖBsom företrädare för försvarsmaktens intressen. Domstolsverketanser att med den modell som utredningen valt är del knappast möjligt altundanta fullföljd till regeringen även när det gäller torvärenden av mindreomfattning. Med hänsyn till önskemålet atl minska ärendetillströmningen tillregeringen är detta otillfredsställande. Också av det skälet anser verket attalternativet med en sammanhållen prövning i fastighetsdomstol bör övervägas. LKABavstyrker det framlagda förslaget att kammarrätten skall vara besvärsinsians.Nuvarande besvärsordning har enligt visat sig vara ändamålsenlig. Länsstyrelseni anser att det inte finns någon anledning att med hänvisningtill nuvarande förhållanden lägga besvärsprövningen avseende länsstyrelsensbeslut i dessa ärenden hos kammarrätten. Då regeringen skall pröva besvär överlänsstyrelsens beslut rörande lorv-koncession i övrigt är dd enligtlänsstyrelsens mening inte heller ändamålsenligt att skilja på besvärsvägarnai närliggande ärenden på föreslaget sätt. anser därför attbesvärsprövningen bör ligga kvar hos regeringen Kommitténföreslår att som villkor för koncession får föreskrivas att koncessionshavarenskall utge avgift till staten. Denna passus, är en uppmjukad formulering avden i minerallagen föreskrivna rätten för staten att uttaga en viss avgift vidgmvbrylning. har känslan av att staten ej har för avsikt att använda sig av dennarätt förrän . Verket har dock erfarit att det trots detta finns enutbredd oro bland torvproducenter om att avgiften kan utgöra en fara iframtiden. Verket anser därför att denna kvarleva från minerallagen ej börfinnas med i torvlagen. Pågrund av energitorvproduktionens ringa ekonomiska bärkraft anser SkeUefteåKraftverk det nödvändigt att staten ej nyttjar sin rätt till särskildastatliga produktionsavgifter. Staten bör i konsekvens därmed även avstå frånden rätt som är inskriven i de flesta nu gällande koncessioner. Motbakgmnd av angelägenheten av att få till stånd utvinning av torv i landet anserlänsstyrelsen i län att det är riktigt att staten avstår från andel ifyndighet. 1984/85:120 171 LRF förutsätter att förslagel om avgifl till staten syftartill att ge koslnadsläckning hell eller delvis för statens administralivakostnader i samband med tillståndsgivning och övervakning. LRF tillstyrkerkommitténs förslag att s. k. kronoandel till staten ej skall kunna utgå. STPF anser att föreskrifter om att koncessionsinnehavarenskall kunna åläggas avgift till slaten som villkor för koncession, bör utgå. 2.11 Konsekvenser i kostnadshänseende Kommiltén bedömer alt dess förslag inte medför någrakostnader som inte uppvägs av besparingar. Elt fåtal remissinstanser har lagilupp frågan och därvid delat kommitténs uppfatlning. Bergmästaren i norra distriktet hävdar emellertid atlgenom atl prövning av ersättningsfrågor i första instans överflyttas tillfastighetsdomstol kommer en kostnadsökning uppstå såväl för statsverket somför enskilda. Denna kostnadsökning bedömes väga över evenluella besparingargenom ändrad handläggning, så att en sammanlagd kostnadsökning uppstår. Enligt lagförslaget omfattar bestämmelserna enbart torvför energiändamål. Flertalel remissinstanser tar inte upp frågan eller haringa erinringar mot kommitténs förslag. Ett antal remissorgan har dock berörtämnet och därvid framfört vissa synpunkter. Lantbruksstyrelsenanser all lorvbrytningskoncessioner regelmässigt bör innehålla föreskrift attväxttorven om möjligl skall omhändertas på ett sådant sätt att den kan användassom jordförbättringsmedel antingen av jordbmkare och trädgårdsodlare i trakteneller för framställning av kommersiellt lillgänglig odlingstorv. anser alt det blir allt mer angelägelatl ej skilja på växttorv och bränntorv. Anledningen är all redan nu torvparlier som ligger pågränsen mellan växttorv och bränntorv i kvalildshänseende, säljes för deländamål, där efterfrågan för tillfället är störsl. Vid nyöppnade torvtäkter är det dessutom vanligl alt mande första åren måste sälja de översta torvlagren som växttorv då dessa lager ärför låghumifierade för produktion av bränntorv. har t.o.m.avtal med bränsleproducenler om atl dessa fortsätter drifien när växttorvlagrenbörjar ta slut. Slutligen kan nämnas att vid ny teknik med"året-runt" bryining och artificiell torkning som är underutveckling gränsen mellan de olika torvkvalitderna utsuddas än mera. Del äralltså fulll möjligt att från torv i en och samma läkt producera såväl växt-som bränntorv. 1984/85:120 172 Liknandesynpunkter framförs av SGU, , Kraftverk och STPF. LRFanför att en torvmark ofta består av olika torvslag med brytnings-tekniskt ochkommersielll olika användningsområden. 1 mellersta och överlagrastorvmarken ofta, men icke regelmässigl, av dåligt förmultnad torv som kanutnyttjas som växttorv eller odlingstorv. Enligt lagförslaget får, om så ärändamålsenligl för energitorvbrytningen, ett sådant ytlager brytas men deltillhör i princip markägaren medan bränntorven disponeras av exploatören.Lagförslaget utsäger här att exploatören skall erbjuda markägaren sådan bmtentorv som icke passar som energitorv till markägaren som har att lösa dennatorv efter principen nedlagda kostnader samt bortfrakta och omhänderta densammainom 6 månader efler tillsägelse. LRFanser det ingalunda givet att exploatören framställt markägarens torv enligtsädana metoder atl den är kommersiellt avsättningsbar. Det synes vidare riktigtatl lorvens inlösningsvärde skall bedömas efler högsl dess kommersiella värdeoch inte enbart efter exploatörens nedlagda kostnader. Principen nedlagdakostnader torde också leda till Ivisler då man kan fördelatorvbrylningsföretagets fasta iordningsställandekoslnader på olika sätl och påså sätt erhålla olika koslnadsbedömningar beroende på hur exploatören väljeratl fördela sina koslnader. Värderingen kan visserligen överlåtas åtfastighetsdomstol men domstolen synes enligt förslaget vara bunden att dömaefter principen nedlagda kostnader i stället för även torvens marknadsvärde.LRF finner detta vara en icke acceptabel ordning. Då markägaren äger den torvsom icke avses användas för energiändamål anser LRF att markägaren bör få tillgodoräknasig eventuell vinst av brytningen av exempelvis odlingstorv. Lagförslaget bördärför ändras så atl markägarens inlösningsskyldighel avser det lägsta värdetav exploatörens nedlagda kostnader (som definieras som hans merkostnader förbrytning av odlingstorv) och torvens marknadsvärde. Markägaren borde ocksåberedas tillfälle att påverka exploatörens brytningsmetoder så alt en kommersielltsäljbar produkt framställs. LRF yrkar därför på ändring och tillägg i lagen somtillgodoser dessa önskemål. 2.13Förhållande till annan lagstiftning om mark och vatten Fleraremissinstanser har haft synpunkler på torvlagens förhållande lill annanlagstiftning. Bl.a. har därvid vissa remissorgan tagit upp samordningen medkommande plan- och bygglag och föreslagen naturtesurslag. Länsstyrelseni län anser att samordning mellan olika lagar är betydelsefull ochviktigt i delta sammanhang är att betona regionalasamordningsansvar samt att koncessionsfrågorna beaktas i den översiktligaplanering som avses med plan- och bygglagstifiningen. villhärutöver framhålla som angelägel att en samordning inom Prop.1984/85:120 173 görs mellan vattenlagens tillållighetsregleroch koncessionsprövningen. Åven ÖB anser all torvlagen skall anknytas tillnaturresurslagen. Samerättsulredningen och Same-Älnam tar upp frågor omrennäringens ställning. Samerättsulredningen anser all renskötselrättens speciellanatur bör omnämnas särskilt i den nya torvlagen. Enligt Same-Älnams mening borde all framtida lagstiftning,som rör mark och vatten och där samiska rättigheter är lagstadgade, ha en klarlinje för hur markanvändning skall ske i syfte att förhindra t. ex. fördärvandeav renbelesmarker. anser att den hushållningssyn som ärnödvändig i en koncessionsprövning om energitorv bör komma till konkret uttrycki 5 § i lagförslaget. Bergmäslaren i södra distriktet betonar att gruvlagen ochminerallagen innehåller en anda av all hävda mineralintressei gentemot andraintressen. Särintressen får vika till förmån för Ullvaratagandet av en församhället nyttig exploatering av en naturtillgång. Någon motsvarande"anda" kan inte spåras i den föreslagna torvlagen. Tvärtom har manintagil så generella hinder atl de kan hävdas. Bergmästaren i norra distriktet föreslår atttorvbearbdningen jämslälles med jordbmk, skogsbmk och övriga med markägandelsammanhängande rättigheter. Därigenom inbesparas en mängd byråkratiskremissverksamhet. 7 § i lagförslaget samt ändringar i gruvlagen och lagen omvissa mineralfyndigheler, som innebär att torvkoncession utgör hinder, skulledärigenom ej erfordras. tar upp förslaget till lag om ändring ivattenlagen och ifrågasätter om man inte kan gå någol längre än ulredningengjort. Bestämmelsema i 3 kap. 3 § vattenlagen skulle sålunda kunna undantasfrån tillämpning vid prövning av ett torvfördag enligt vattenlagen. Entillåtlighetsprövning enligt denna paragraf sammanfaller i väsentlig mån medden prövning av förhållandel till allmänna intressen som skulle ske i koncessionsärendet.Härtill kommer atl utdikning av torvmarker regelmässigt inte inverkar i högregrad på motstående, specifikl vattenrättsliga intressen. Den vattentekniskabedömningen är också jämförelsevis enkel vid företag av detta slag. Enligt förslagel till övergångsbestämmelser punkt 3 måsteden som vid lagens ikraftträdande bedriver lorvtäkl för energiändamål förvilken lillstånd inle behövs enligt lagen (1974:890) om vissa mineralfyndigheter-men för vilken tillstånd behövs enligt förslaget till ny lag - inom dl årefler lagens ikraftträdande ansöka om koncession för alt få fortsätta verksamheten. 1984/85:120 174 Länsstyrelseni ifrågasätter skäligheten i att den som fått ett täkttillståndskall behöva även koncession. Det bör vara rimligt atl samhällsintresset fårstå tillbaka för del ringa antal takter som kan komma att beröras av dennaövergångsbestämmelse. Det är fråga om myrmarker - ofla ganska begränsade Ullomfattningen där motstående intressen saknats eller varit sådana att enkoncessionsprövning ej ansetts särskilt angelägen. Liknandesynpunkler framförs av , , Svenska . SGUbetonar att om lagstiftaren väljer atl införa en rätl till företräde tillkoncession för kommunerna som gmpp anser SGU att för verksamhel som bedrivs medstöd av enbart täkttillstånd måste bestämmelse intagas iövergångsbestämmelserna till en ny torvlag innebärande atl verksamheten har rättatt fortsätta. Absolut företräde (förutsatt rimlig verksamheisnivå) tillkoncession enligt nya lagen måste i dessa fall gälla för den som har pågåendetorv verksamhet. Ävenlänsstyrelsen i framför liknande synpunkter. Länsstyrelseni påpekar att om den aktuella lagstiftningen på nu angivetsätl får retroaktiv verkan kan det från rättssäkerhetssynpunkt framstå sommindre Ullfredsställande. vill med hänsyn till det anfördaifrågasätta om den föreslagna regeln är nödvändig. Enligt meningtorde inte några större olägenheler för det allmänna uppkomma omövergångsbestämmelserna i stället ges innehållet, att de som vid lagensikraftträdande bedriver energitorvbrytning med stöd av täkttillstånd inte skallomfattas av den nya ordningen. Dock bör föreskrivas att en anmälan skall görasinom till . LRFhar i sitt remissyttrande framhållit atl av samhället begärd koncession iefterhand där täkttillstånd föreligger icke skall medföra kostnader förinnehavaren av täktUllstånd.