prop · G803213 · 1984-12-31 00:00:00 — a. hur lätt information som en företagsledning önskar föra fram tillkonsumenterna kan falla i glömska vid disken, till följd av personalombyten m.m. Liksom RLK anser jag det nödvändigt att KOV också i frågaom vidgade egenåtgärder inom näringslivet har ett övergripande ansvar för hur utvecklingenformar sig. Det är även viktigt att undvika onödigt dubbelarbete hos KOV ochnäringslivet. Självfallet skall egenåigärderna kunna vidtas på olika nivåer ochi samarbete med andra berörda. Jag vill här erinra om arbetet inom denkonsumentpolitiska kommittén, som bl. a. prövar de konsumentpolitiskaätgärderna på del kommunala planet. Jag har förut berört marknadsanpassningens betydelse somkonkurrensmedel. Det finns också andra faktorer i marknadsekonomin som gör attjust självreglering i det enskilda fallet kan fungera bra. Har normerna tagilsfram internt inom näringslivet skall de tillämpas som gemensamma spelreglermot vilka överträdelser i allmänhet inte kan tillålas fortsätta redan avföretagsekonomiska skäl. Den majoritet inom en bransch som måste antas ståbakom reglerna och följa dem kan ju inte godta att en konkurrent skaffar sigekonomiska fördelar genom att åsidosätta dessa, eftersom konkurrensen då intekan bedrivas på lika villkor. Det enskilda företaget måste därmed räkna med attkonkurrenterna kommer att uppmärksamma dess regelövertramp och anmäla detta föråtgärd. I fråga om självreglering i det enskilda fallet gäller detlill en början att ta fram ett väl avvägt system av materiella spelregler,anpassade till situationen på just den marknaden och utformade med praktiskorientering till Prop.1984/85:213 29 de arbetsrutiner m, m. som där måste tillämpas iförelagen. Reglerna kan därvid ges det innehåll som skapats i det inomrättsligasystemet samt fyllas ut med utomrättsliga normer m. m., samt ges formen av merlättillgängliga hanteringsanvisningar med konkreta inslag i form av typfalleller annat. Självregleringen av en viss marknad, kanske med mångaföretag, kan vidare kräva en sårskild funktionär e.d. knuten till näringslivetoch med uppgift all snabbi la sig an fall av bristande följsamhel tillreglerna. Den allmänna bevakningen av företagen bör ofta kunna ligga påbranschföreningen. I fråga om företag som inte är anslutna till föreningentorde det komma att krävas bevakningsinsatser av KOV, givetvis med stöd frånorganisationernas sida. Det är som förut berörts dock sannolikt att företagenutövar ett aktivt tryck på varandra att spela efter de uppställda och av demsjälva antagna reglerna. Ytterst finns i en sådan ordning KO och MD, medsanktionerna i bl. a. MFL. På vissaområden torde det dock vara angeläget att ge riktlinjesysiemet företrädeframför egenåtgärder inom näringslivet. Jag tänker därvid särskilt päproduktsäkerhelsomrädel, när det behövs regler om tekniska metoder,varuegenskaper eller gränsvärden o.d. för att förebygga olycksfall. Vad som nusagts kan ha motsvarande betydelse dä det gäller områden med svagorganisalionsgrad, där alltså mänga företag står utanför branschsammanslutningen.Man får dock inte i den delen bortse från att åtminstone vissa egenåtgärder,l.ex. när det gäller affärsetik, genom konkurrenstrycket kan få effekl ävenutanför den krets som har beslutat vidla dem. Jag vill understryka alt det redan inom näringslivet finnsflera självreg-leringssyslem, bl. a. när det gäller intern reklamgranskning vidreklambyråer, den internationella koden angående modersmjölksersätlning samtden särskilda granskningen av läkemedelsreklamen. Här finns alltså erfarenheteralt hämta. Del är också viktigt all moiverka alt näringslivelsegenåtgärder får olämpliga konkurrensbegränsande effekter. Därför kan det i detenskilda fallet vara av betydelse att samråd sker med NO. Jag har funnit det vara angeläget att redan på ett tidigtstadium gå från ord till handling i denna fråga. Under beredningen avlagstiftningsärendet har därför på initiativ från finansdepartementetetablerats överläggningar mellan företrädare för departementet, KOV och NDM.Syftet har varit alt fä fram några pilolprqjekt, för att pröva olika aspekterpä ett vidgat område för egenåtgärder inom näringslivet när del gäller alt lösakonsumentproblem. Överläggningarna har därefter fortsatt mellan verket ochdelegationen, med information lill departementet om utvecklingen.Förhandlingarna resulterade pä ett tidigt stadium i ett konkret arbele pä treprojekt, nämligen - marknadsföringenpå hemelektronikområdet, - prenumerationserbjudandeninom veckopresseklorn. Prop.1984/85:213 .30 Resultat av detta arbete kommer att presenteras undervåren 1985. Mol denna bakgrund utgår jag från att projektarbetet skallge praktiskt värdefulla erfarenheter och uppslag i fråga om vidgadeegenåtgärder inom näringslivet för att lösa konsumentproblem. En fortsattinriktning på detta framstår som en vikiig utveckling inom konsumentpolitiken.Den möjliggör som nämnts en omprioritering av KOV:s resursanvändning för allså långt som möjligt nå angelägna konsumenlpoliliska mål. Därför finner jag detvara värdefullt med det stöd som man allmänt deklarerat från näringslivetssida för en sådan ordning samt de konkreta och detaljerade uttryck delta harfått i RLK:s betänkande och vid remissbehandlingen. Det här bör innebära attegenåigärderna kommer att upplevas som motiverade och kan fungera väl. Utvecklingenpå området får naturiigtvis följas, i första hand av KOV, så att samspeletmellan olika insatser blir så bra som möjligt. Vid sidan av de praktiskauppslag som KOV kan vilja vara med och aktualisera för egenåtgärder bör verketsjälvfallet stimulera utvecklingen också på ett allmänt plan. 2.4 Riktlinjerna ur rättslig och funktionell synvinkel Mitt förslag: och regeringen behöver inte vidtanågon ytterligare åtgärd för att klarlägga den rättsliga statusen och denfunktionella innebörden hos de riktlinjer som utfärdar. Kommitténs förslag: Överensstämmer i princip med mitt. Remissinstanserna: De flesta som uttalat sig i frågan gåri princip på en liknande linje. Flera instanser önskar dock ylteriigareförtydliganden, bl. a. ett uttryckligt stöd för riktlinjesystemet imarknadsföringslagen. Sammanfattning av skälen för mitt förslag: Frågan omriktlinjernas rättsliga status är väl belyst och det är fastslaget att de inteulgör rättsregler i regeringsformens mening. Deras funktionella innebörd fåranses klarlagd. Bruket av påbudsliknande skall-regler i riktlinjerna ärnödvändigt, eftersom dessa regler anger sådana krav pä näringslivet somkonsumentverket kommer att söka genomdriva. Riktlinjernas funktion somhandlingsregler vilka inte är rättsligt tvingande bör dä framgå tydligt genomderas innehåll i övrigt. Skälen för mitt förslag: Mot systemet med riktlinjer ochtvingande beslut av MD riktades på ett tidigt stadium kritik för att det skullevara rättsligt oklart. Man ansåg det pä sina håll vara fel av KOV att formuleravissa regler i riktlinjerna som påbud (skall-regler) trots att företagen inteär rättsligt skyldiga alt följa dem. Med anledning härav fick RLK i uppdrag Prop.1984/85:213 31 att pröva också denna fräga. Innan jag redovisar dessbedömning vill jag påminna om vad som uttalats i tidigare lagstiftningsärendenrörande riktlinjernas rättsliga natur. Första gången riktlinjerna omnämndes ilagstiftningssammanhang var vid tillkomsten av '. Därefter harriksdagen antagit fiera lagar med särskilda regler avseende företagensmarknadsföring. Dessa regler har knutits an till MFL på så sätt, att den somåsidosätter reglerna kan meddelas förbud eller åläggande enligt 2 eller 3 8MFL". 1 förarbetena till de ifrågavarande lagarna har förutsatts att KOVäven i anslutning till dessa särskilda marknadsföringsregler utarbetarriktlinjer till vägledning för förelagen'. Sä har också skett. Redan i prop,1976/77: 123 framhöll lagrådet att utfärdandet av riktlinjer syntes utgöra enväsentlig del av samhällsregleringen inom konsumentområdet. Riktlinjerna har inte fått någon uttryckligförfattningsmässig reglering utöver vad som framgår av 3 8 instruktionen förKOV (SFS 1976:429, ändrad senast 1984:942). Enligt denna bestämmelse åliggerdet verket särskilt au utarbeta riktlinjer för företagens marknadsföring ochutformning av varor, tjänster och andra nyttigheter saml för förelagenstillämpning av konsumentkrediflagen (1977:981). Av de nämnda lagförarbetenaframgår alt det är på lagstiftarens direkta tillskyndan som riktlinjer harkommit att utfärdas för åtskilliga områden. KOV:s uppdrag enligt instruktionen all utfärda riktlinjerär som tidigare berörts inte begränsat till den ram som bildas avgeneralklausulerna i MFL och de nämnda beslämmelserna i andra lagar.Verkei är därför oförhindrat att utfärda riktlinjer för företagensmarknadsföring m. m. även i avseenden, där riktlinjerna inte kan anses liggainom ramen för vad man kan ingripa mot med stöd av 1. ex. 2, 3 eller 4 8 MFL, Isädana fall kan ett åsidosättande av riktlinjerna inte föranleda någon annanåtgärd mot en näringsidkare än att KOV söker ta upp överläggningar med denne e.d. (jfr prop. 1976/77: 123 s. 350). Generalklausulerna i 2-4 88 MFL läcker dockett vidsträckt område. 1 förarbetena ull MFL uttalades (prop. 1975/76:34 s. 126),som förut berörts, att fall som kommer under MD:s prövning ofta bör bli sådanadär en näringsidkare inte har följt verkels riktlinjer, vilka ju inte ärbindande. Utgångspunkten var därvid alltså att de meddelade riktlinjernanormalt 1975/76:34 med förslag till marknadsföringslag,m.m,. 103-110 och 126, samt prop, 1975/76: 159 med förslagtill organisation av och anslag för det nya , s, 10, 12 och25-26, = 5-7, 8 och 15 §§konsumentkredillagen(1977:981), 3 §lagen (1978: 763) med vissa beslämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker,4§ lagen (1978:764) med vissa bestämmelserom marknadsföring av lobaksvaror samt8 § konsumentförsäkringslagen (1980: 38). ' Prop, 1976/77: 123 med förslag till konsumentkreditlagm, m,. s. 85 ff.. 89. 93, 104. 349 ff, och 370 f .prop. 1977/78: 178 medforslag lill lagstiftning om marknadsföringen av alkoholdrycker ochlobaksvaror, s. 45. samt prop, 1979/80:9 om konsu-mentförsäkringslag. n\- m.,s. Prop.1984/85:213 32 ligger till grund för domstolens bedömning. Det bör dockunderstrykas att avgörandet enligt den föreslagna ordningen ligger hosdomstolen, tillades det. I övrigt berördes inte i förarbetena vilken rättsligkaraktär riktlinjerna kunde anses ha. Frågan togs emellertid upp av lagrådetvid dess granskning av förslaget lill konsumentkreditlag. Lagrådet synes,utifrån de synpunkter lagrådet hade att beakta, inte ha haft någon erinran motriktlinjesystemet i sig, som ett styrmedel för producentpäverkan. Däremotansåg lagrådet all den då rådande oklarheten rörande riktlinjernas juridiskainnebörd borde undanröjas. ledde till åtskilliga klarlägganden av hurman skall se på riktlinjerna frän rättslig synpunkt (prop, 1976/77: 123, s. och 370 f.). Sålunda fastslog föredraganden, med anledning av lagrådelsyttrande, uttryckligen att riktlinjerna har karaktären av rekommendationer, sominte är rättsligt bindande pä det säll som utmärker regler i lagar och andraförfattningar utfärdade med stöd av regeringsformens (RF) bestämmelser omnormgivningsmaklen (8 kap. RF). Formellt sett, framhöll departementschefen,kan riktlinjerna inte tvinga en enskild näringsidkare att handla på ett visstsätt (prop. s. 370). Till samma uppfattning hade lagrådet kommit (prop. När del gäller riktlinjernas ställning vid en process i MDunderströk lagrådet, att riktlinjerna närmast fär ses som ett uttryck för denena parlens (det allmännas) ståndpunkt. Vid domstolens bedömning blir sålundaenligl lagrådets mening det avgörande, inte om avvikelse har skett frånriktlinjer utan om näringsidkarens handlande strider mol lag (prop. s. 350).Departementschefen anslöt sig lill denna uppfatlning och framhöll attriktlinjerna formellt sett inte kan binda MD:s prövning av l.ex. huruvida ettvisst förfarande skall anses lagstridigt och därför förbjudas (prop. s. 370).Såväl lagrådet som departementschefen påpekade emellertid alt enligt sakensnatur riktlinjer dock ofta måste få en väsentlig betydelse eller en särskildauktoritet när de återspeglar även den berörda branschorganisationensuppfattning eller när de i övrigi, t. ex. genom att de faktiskt blivit normbildandei branschen, ger uttryck för vad som får anses vara god sed på marknaden (prop.s. 350 och 370). Med riktlinjernas karaktär av rättsligt sett icke bindanderegler sammanhänger, att de inte är förenade med några direkta sanktioner iform av straff e.d. Om en näringsidkare inte följer vissa riktlinjer kan KOVbegära överläggningar e.d. med näringsidkaren för alt söka förmå denne attfrivilligt anpassa sig efter de krav som riktlinjerna ställer. I sista hand kanKO tillgripa åtgärden att väcka talan mot näringsidkaren inför MD eller, omförutsättningarna för detta föreligger, själv utfärda ett förbuds- ellerinformationsföreläggande. Som framgår av det anförda är det interiktlinjerna som ulgör den avgörande för KO och MD. I stället utgörsdenna av de lagregler som anger förutsättningarna för ingripande på del områdetill vilket riktlinjerna hänför sig. 1984/85:213 33 Med anledning av att systemet rättsligt sett är uppbyggtpä nu angivet sätt framhöll lagrådet det angelägna i alt ett handlande i stridmot vissa riktlinjer inte föranleder andra sanktioner eller sanktionsliknandeåtgärder från KOV:s sida än de nämnda, eftersom detta väsentligt skullekunna förstärka intrycket att riktlinjerna vore rättsligt bindande regler(prop, s. 351), Lagrådet syftade härvid främst på det förhållandet, alt KOVibland hade gett publicitet åt alt företag inte följer riktlinjer. Departementschefenanslöt sig i princip till lagrådets uppfattning på denna punkt. Enligt hansmening måste det visserligen vara KOV obetaget att fylla sin uppgift att informerakonsumenterna genom all publicera eller pä annat sätt ge uttryck för verketsuppfattning om företagens uppträdande pä marknaden. Publicering eller annanåtgärd på den grunden att ett företag inte följt olika riktlinjer får dock.underströk departementschefen, självfallet inte ges sådant uttryck'alt åtgärdenrent faktiskt fär samma verkan som om riktlinjerna rättsligt varsanktionerade. En sådan åtgärd bör därför inte företas i andra fall än då detföreligger ett vägledande avgörande av MD eller dä de aktuella riktlinjerna harbred förankring i branschen (prop. s. 370 f.). Lagrådet behandlade vidare frågan, huruvida riktlinjer kanöverklagas av den som berörs av dem. Såväl lagrådet som departementschefenfann, att del av riktlinjernas karaktär av rättsligt ej bindanderekommendationer följer, att de inte torde kunna överklagas (prop. s. 351 och370). De uttalanden av lagrådet och departementschefen som nuhar redovisats föranledde inte några erinringar frän sida vid dessbehandling av förslaget till konsumentkreditlag (LU 1977/78:5. rskr 25). RLK uttalar att riktlinjerna juridiskt sett utgör reglersom ej är förenade med omedelbara rättsliga sanktioner och att beslutet om altutfärda dem inte torde kunna överklagas. RLK framhåller för sin del följande(s. 103 f.). Från frågan om riktlinjernas formellt rättsliga natur bör iprincip skiljas frågan om deras praktiska effekt som ett styrmedel förproducentpäverkan. Del förhällandet att riktlinjerna från formell synpunktinte är att betrakta som rättsligt bindande regler hindrar inte att de ipraktiken har stor effektivitet som styrmedel och är direkt avsedda att ha del.De är ju inte vilka rekommendationer som helst och inte heller fungerar de iett rättsligt tomrum. Riktlinjerna uttrycker en sakkunnig och i regel hos näringslivetväl förankrad uppfattning om vilka krav som enligt MFL och i övrigt kan och börställas pä företagens marknadsföring och produktutformning m. m. Riktlinjernaseffektivitet som styrmedel beror härvid lill en början pä deras rent sakligatyngd, härrörande frän sakkunskapen hos dem som medverkar iframtagningsprocessen, och pä att näringslivet har åtagit sig alt följa dem.Det finns vidare all anledning att räkna med alt seriösa företag lojaltmedverkar till alt ge effekliviiel ål ell system för producent-påverkan som iså hög grad som riktlinjesystemet och den bakomliggande lagstiftningen byggerpå näringslivets eget ansvar och frivilliga medverkan. Redankonkurrensmekanismen i marknadsekonomin kan bidra till en god 3 1984/85. Prop.1984/85:213 34 Härtill kommer naturligtvis att möjlighetenav ett ingripande frän KO:s sida, i sista hand genom talan inför MD, har enavsevärd effekt som påtryckningsmedel för att förmå förelagen att i olikahänseenden anpassa sin marknadsföring m. m, efter riktlinjerna. Därvid kanvitesföreläggande riktas mot enskilda företag som inte följer de regler somföreträdarna för näringslivet har anslutit sig till. Viten av denna art kanomfatta mycket höga belopp och kan riktas också mot juridiska personer. I själva verkei, fortsätter RLK, finns del anledning attunderstryka alt skall-reglerna i KOV:s riktlinjer måste uppfattas som krav somverket ställer pä företagen. Mol dessa krav står i de flesta fall åtagandenfrän näringslivets sida alt följa dem. Det gemensamma syftet är därvid attrikllinjereglerna skall efterlevas. Om sä inte sker ingriper verket med deolika medel som stär till buds, bl. a. talan i MD. För en riktig bedömning avsystemet med riktlinjer är det emellertid väsentligt all komma ihåg, alt deraseffektivitet som styrmedel inte beror på att riktlinjerna som sådana skullevara rättsligt bindande regler. RLK framhåller i förslagsdelen att termen rekommendationerinte bör användas som ett uttryck för riktlinjernas rättsliga natur. Kommitténavvisar den på några håll väckta tanken på att ge KOV ett lagfäst bemyndigandeatt utfärda riktlinjer, närmast i MFL. Vidare föreslås att KOV gör vissaförtydliganden i riktlinjerna, så att deras rättsliga innebörd blir lättare attförstå. MD delar uppfattningen att termen rekommendation inte böranvändas som beteckning på riktlinjerna. Domstolen är positivt inställd också iövrigt, liksom SPK. KOV framhåller att riktlinjernas praktiska roll someffektivt styrmedel inte får överskuggas av en mer akademisk diskussion omderas juridiska status. konstaterar att riktlinjerna i vissa fall getts endirekt civilräiislig genomslagskraft i nämndens arbete. Ingen remissinstansbland dem som förordar att riktlinjesystemet bibehålls har någon tyngreinvändning mot RLK:s resonemang. Jag anser att frågan om riktlinjernas rättsliga natur ärväl belyst, på sätt som har framgått av min redogörelse. Det står fullt klartall de inte utgör rättsregler i den mening som föreskriflsbegreppet har enligtRF. Riktlinjerna utfärdas inte med stöd av en normgivningskompetens som kanledas tillbaka till 8 kap. RF. Skillnaden mellan föreskrifter och icke-bindande normerhar numera tydliggjorts i samband med en ändring i lagen (1976:633) omkungörande av lagar och andra författningar (prop. 1983/84: 119, KU 25, rskr245, SFS 1984:211). Därvid har utmönstrats begreppet anvisning, som föruttäckte den typ av regelutfärdande som riktlinjerna exemplifierar. 1 fråga omvad som kungörs i en författningssamling har man numera att skilja mellanföreskrifter (lagar, förordningar och andra rättsregler) samt vad som frånkonstitutionella utgångspunkter kallas allmänna råd. Därmed avses sådanagenerella rekommendationer om tillämpningen av en författning som anger hurnågon kan eller bör handla i ett visst hänseende. 1984/85:213 35 Den omständigheten att KOV:s riktlinjer numera inte kanhänföras till ett anvisningsbegrepp har, som chefen för justitiedepartementetuttalade (prop, 1983/84: 119 s, 25) i anslutning lill nyssnämnda lagändring ochefter samråd med mig, inte förändrat deras rättsliga status i förhållande tillvad som gäller enligl RF. Som därvid anfördes är delar av riktlinjerna alt sesom krav som ställs pä näringslivet (skall-reglerna). Jag ansluter mig alltså istort till RLK:s beskrivning av hur riktlinjesysiemet bör uppfattas funktionellt. Kritik har som berörts tidigare riktats mot att KOVanvänder påbuds-regler (skall-regler) i riktlinjerna trots att dessa inte ärrättsligt bindande. Man har därvid föreslagit att formuleringen skall ändrastill "bör", för alt undvika missförstånd på denna punkt. Det finnsdock, enligt min mening, ett betydande anlal rikllinjeregler för vilkabör-formen framstår som helt främmande. Detta har också kommittén framhållit.Bör-formen kan bli vilseledande i fråga om verkets vilja att tvinga framföljsamhet beträffande exempelvis de delar av riktlinjerna som bygger på beslutav MD, nära anknyter till förarbetsuttalanden eller avser produktsäkerhet. Ocksåi övrigt kan det vara svårt att uttrycka innebörden av vad som är ett krav påannat sätl än som verkei tillämpar. Risk finns ju för missförstånd även imotsatt riktning, nämligen att den ordning som f. n. anvisas i skall-regelnsform med en annan framtoning uppfattas som endast ett exempel och därvid somnågot vilket man utan följder kan avvika från. Med denna ståndpunkt är del naturligt att slå fast attriktlinjernas rättsliga status tydligt bör framgå genom deras innehåll iövrigt. RLK har lämnat förslag lill hur della bör göras. Även i andra avseendenhar kommittén haft synpunkter på riktlinjernas innehåll och utformning. Jaghar inte för avsikt att nu anmäla frågan för regeringens prövning men kommeralt följa den. Här påkallas inte heller något ställningstagande. RLK har övervägt om det behövs ett i MFL givetbemyndigande för KOV att utfärda riktlinjer. Detta är visserligen teknisktmöjligt men jag anser det vara olämpligt i sak. Riktlinjerna utfärdas även inomandra lagområden, som jag nämnde inledningsvis. Man skulle därför behöva gå inpä också dessa, för att undvika felslut. Vidare kan riktlinjer utfärdas utanförvad som kan framtvingas inom ramen för de här aktuella lagarna. Även pä dennapunkt finns risk för missuppfattningar. Slutligen synes, om ett lagbemyndigandelämnas, systemet bli komplicerat och ägnat att missleda i frågan omriktlinjerna utgör rättsregler eller ej. Jag delar utredningens slutsats alten sådan förändring inte bör ske. 1 frågan om det går att överklaga KOV:s beslut om attutfärda vissa riktlinjer erinrar jag om regeringens beslut denna dag i saken.Vid prövningen i ett enskilt ärende fann regeringen efter föredragning av migdärvid att riktlinjernas innehåll inte utgör föreskrifter i RF:s mening, attriktlinjerna således inte är rättsregler som binder enskilda och att del färanses att beslutet om att utfärda dem inte är överklagbarl. Prop.1984/85:213 36 RLK har föreslagit vissa ändringar i KOV:s instruktion.Jag avser inte alt här anmäla denna fråga. Mitt förslag: Informationsbestämmelsen imarknadsföringslagen lämnas oförändrad. Kommitténs förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Ingen har avvikande uppfattning. Sammanfattning av skälen för mitt förslag: Överväganden ifrågan om bestämmelsen kan förtydligas visar att detla inte är görligt ellerens påkallat . Skälen för mitt förslag: Jag har tidigare (2.2) förordatatt systemet med riktlinjer och tvingande beslut av MD skall vara kvar. Dessabeslut bygger på MFL:s tre huvudbestämmelser om otillbörlig marknadsföring,information och produktsäkerhet. RLK:s överväganden berör i princip endast detvå . Här behandlas informationsregeln. (2.6) tar jag uppproduktsäkerhelsbestämmelsen. Om en näringsidkare vid marknadsföring av en vara, tjänsteller annan nyttighet underiäter att lämna information som har särskildbetydelse från konsumentsynpunkt kan MD, enligt 3 8 MFL, ålägga honom att lämnasådan information. Åläggandel får innehålla att informationen skall 1. lämnasgenom märkning pä vara eller tillhandahållas i annan form på säljställe, 2.lämnas i annonser eller andra framställningar som näringsidkaren använder vidmarknadsföringen eller 3. i viss form lämnas till konsument som begär det. Den principiella utgångspunkten för lagrummet är att ennäringsidkare förutsätts lämna tillfredsställande information om sina produkter(prop. 1975/76: 34 s. 126).