prop · G80319 · 1984-12-31 00:00:00 — Inomsåväl den särskilda narkomanvården som den psykiatriska vården har sedan fleraår uppmärksammats ett stort antal missbrukare, som förutom sitt missbruk bedömsvara psykotiska eller ha andra allvarliga psykiska störningar. Det finns ingensamlad bild av hur stor den här gmppen är, men det finns tecken som tyder på enökning . Dessamissbrukare har särskilda behandlingsbehov som bör tillgodoses inom den öppnaoch den slutna vården. förutsätter en rehabilitering enindividualiserad, långvarig och psykoterapeutiskt inriktad behandling. På gmndav sina missbmksproblem remitteras de allvarligt psykiskt störda missbmkarnafrån den psykiatriska vården till narkomanvården. Inom narkomanvården har manemellertid endast i mycket begränsad omfattning utvecklat resurser och metoderför att möta dessa missbmkares behandlingsbehov. Resultatet har ofta blivitatt de ställts utan adekvat vård. Undersenare tid har en viss utveckling skett inom den psykiatriska vården. På vissahåll försöker man utveckla vårdorganisationen för att kunna möta de allvarligtpsykiskt störda missbrukarnas behandlingsbehov, även om detta skett imycket begränsad omfattning. Arbetsgmppenkonstaterar att psykiatrin och därmed landstingen har ett självklart vårdansvarför patienter, där narkotikamissbruket är en del av en tyngre psykiatriskproblematik. Därför måste man kräva att psykiatrin tar sig an dessa problem.Därtill krävs en utveckling av samarbetet mellan den psykiatriska vården ochsocialtjänsten. Jaganser, i likhet med arbetsgmppen, att det är helt oacceptabelt att dessa klienter,som har dubbla symptom och särskilt stora vårdbehov, inte kan erbjudas adekvatvård och ibland inte någon vård över huvud taget. F.n. pågår en utbyggnad av endecentraliserad psykiatrisk vård. Utöver en utbyggnad av öppenvården kommerdifferentierade och decentraliserade 1984/85:19 41 mindrebehandlingshem att tillskapas för ohka patientkategorier, som är i behov avlångtidsvård. Att i det skedet acceptera att psykiatrin skall befrias från enuppgift som självklart ligger inom dess arbetsområde kan inte komma ifråga. Detär mot denna bakgrund ytterst angeläget att landstingen, som en del av denförändring som psykiatrin f.n. genomgår, utvecklar vårdresurser för långsiktigrehabilitering av missbrukare med allvarliga psykiska störningar. Isammanhanget vill jag särskilt nämna behovet av mindre behandlingshem, som kanerbjuda en kvalificerad behandling. Ökadsamverkan socialtjänst - psykiatri Jagvill också understryka behovet av en ökad samverkan mellan den psykiatriskavården och . Samarbetet bör bl.a. syfta till att skapa ett bättreunderlag för bedömningen av vilken huvudman som skall ha behandlingsansvaret iolika skeden av rehabiliteringen. Somtidigare nämnts beviljade särskilda medel till Stockholmskommun för ett projekt som bl.a. syftar till att utveckla samverkansformer mellannarkomanvården och den psykiatriska vården när det gäller vården av missbrukaremed allvarliga psykiska störningar. Projektet bör få pågå i ytterligare ett år.De föreslagna medlen för utvecklingsinsatser inom narkomanvårdsområdet underinnevarande budgetår bör kunna användas för detta ändamål. 3.2.8Utslussning av missbrukare som genomgått behandling Narkotikamissbrukaretillhör de hårdast utslagna i vårt samhälle. För många har missbruksdebutenskett tidigt vilket inneburit att familjerelationer avbrutits, skolgången inteavslutats och något inträde i arbetslivet kanske aldrig kommit till stånd.Andra har sin eventuella utbildning bakom sig. Vägen tillbaka in i samhället ärdärför oftast lång. Den fysiska och psykiska stabiliteten måste byggas upp.Kompletterande studier, arbetshvspraktik och en meningsfull fritid är viktigaförutsättningar för ett drogfritt, självständigt liv. Eftervården, eller sombehandlingsenheterna numera definierar det, utslussningen, är därför enväsentlig del av vården. Dennegativa inställningen till missbrukare måste brytas Dagensarbetsmarknadssituation skapar stora svårigheter för f.d. missbmkare attetablera sig på den öppna arbetsmarknaden. Strukturförändringarna har gjort attstora krav ställs på de personer som skall in i arbetslivet. De som harmöjlighet att få arbete är i första hand de med god yrkesutbildning och dokumenteradyrkesvana. Det är därför viktigt att f.d. missbrukare kan få ta del avsamhällets utbildnings- och arbetsmarknadspolitiska insatser för att öka derasmöjligheter att få ett arbete. 1984/85:19 42 Utöverde problem som finns på arbetsmarknaden i allmänhet finns en ovilja hosarbetsgivare att anställa människor som har eller har haft sociala problem,kanske särskilt missbruksproblem. Denna negativa inställning finns också blandandra människor. Vad som krävs är en grundläggande förändring i inställningentill personer som har haft missbruksproblem. Detta gäller såväl arbetsgivare,fackliga organisationer, arbetskamrater, hyresvärdar och människor verksamma iföreningslivet. I detta arbete kan folkrörelserna och de frivilligaorganisationerna spela en mycket viktig roll. Genom ett större engagemang avolika organisationer i missbruksarbetet och genom nära kontakter mellanbehandlingsenheter och organisationer skapas möjhgheter för människor attupptäcka att f.d. missbrukare kan vara lika goda anställda, arbetskamrater,grannar och föreningsmedlemmar som andra människor. Stödtill folkrörelser som engagerar sig i utslussningen Vihar i vårt land ett unikt socialt nät i folkrörelserna och de frivilliga organisationerna.Folkrörelsernas roll i utslussningsarbetet har inte uppmärksammats i särskilthög grad tidigare. Men medvetenheten om betydelsen av det sista steget ut isamhället och den kraft folkrörelserna kan erbjuda i form av positivvärdegemenskap har gjort att narkomanvården sökt samarbete medorganisationslivet. Organisationerna har möjlighet att erbjuda gemenskap, attbryta människors isolering och ge dem stöd att själva förändra sinlivssituation. Till organisationernas verksamhet söker sig människorfrivilligt. Ingen behöver befara tvångsmässiga ingripanden och registrering.Organisationerna förmedlar vidare en värdering, en grundsyn, ett budskap somtillsammans med aktiviteterna i organisationen kan fungera som ett alternativtill missbruket. Deföreslagna medlen för utvecklingsinsatser inom narkomanvårdsområdet underinnevarande budgetår skall kunna användas för att stödja organisationer som ärberedda att engagera sig i utslussningsarbetet. Regeringenhar också beviljat . för av ett tvåårigt projekt somdrivs av . Projektets syfte är att utveckla och fördjupade fackliga organisationernas medverkan i utslussningsarbetet. I samarbete medolika vårdinstitutioner skall olika fackliga klubbar organisera kamratstöd påresp. Bättresamarbete med arbets- och bostadsförmedlingen Föratt missbmkarna skall kunna få den utbildning, arbetsträning m.m. som krävsmåste narkomanvården ha ett nära samarbete med en rad olika myndigheter. Jaghar i det följande samrått med cheferna för arbetsmarknads- och bostadsdepartementen. 1984/85:19 43 Enviktig samarbetspart för narkomanvården är arbetsförmedlingen. Ett närasamarbete och en klar ansvarsfördelning mellan missbrukarvården och arbetsförmedlingenär en förutsättning för ett fungerande utslussningsarbe-te. Detta samarbete harmånga gånger fungerat dåligt, vilket lett till dubbelarbete och att felaktigainsatser har vidtagits. Arbetsförmedlingenspersonal upplever ofta ett starkt tryck såväl från andra myndigheter som frånde sökande själva att ordna lämphg utbildning, beredskapsarbete ellerpraktikplats i rehabiliteringssyfte i stället för vård och behandhng. Jag villi detta sammanhang betona att social- och narkomanvårdspersonal måste ansvaraför all form av behandling och att ett arbete eller en utbildningsinsats intekan ersätta sådan behandling. Arbetsförmedlingen har varken de resurser ellerden kunskap som krävs för att bedriva vård. De rehabiliteringsåtgärder somarbetsmarknadsorganen påtar sig måste vara riktade mot arbetsmarknaden. Enklar uppdelning av vårdinsatser och arbetsförmedlingens insatser får dock inteinnebära att arbetsförmedlingen väntar på att missbrukaren skall vara färdigbehandladinnan arbetsmarknadsverkets resurser sätts in. Samarbetetbör allmänt syfta till att klienten skall kunna påbörjasin arbetsmarknadsplanering. Arbetsförmedlingen skall tillsammans medbehandlingsenheten kunna hjälpa den enskilde klienten att få realistiskaförväntningar på arbetslivet och sina egna möjligheter till arbete. medverka till arbetsprövning vid ett arbetsmarknadsinstituteller hjälpa till att finna lämplig utbildning eller praktikplats. Det ärangeläget att åtgärderna sätts in på ett så tidigt stadium som möjligt av denlångsiktiga behandlingen. är det viktigt att en avvägning sker, såatt khenten har möjlighet att klara av och fullfölja arbetsprövning, träning,utbildning eller annan yrkesinriktad rehabiliteringsåtgärd som är aktuell idet enskilda fallet. När det gäller utbildningsinsatserna kan det finnas behovav ett samarbete mellan resp. behandlingsenhet och de lokalautbildningsmyndigheterna. Många missbrukare kan sakna de mest grundläggandekunskaper och har behov av att gå igenom någon form av gmndvuxutbildning. Detär viktigt att behandlingsenheterna har ett samarbete med fasta kontaktpersonerpå arbetsförmedlingen. På så sätt ökar förutsättningarna för attbehandlingsenheterna skall kunna utnyttja de arbetsmarknadspolitiskainstrumenten och för att de skall kunna integrera en realistisk arbetsmarknadsträningi behandlingen. En del behandhngshem har speciella kontaktpersoner påarbetsförmedlingen eller länsarbetsnämnden. I de fall arbetsförmedlingarna harsärskilda personer avdelade är de som regel placerade vid distriktskontoren ochhar kontaktmannaskap för flera andra gmpper , som t.ex. intagna vid krimiiialvårdsanstaltereller andra institutioner. Det är dock förhållandevis få narkomanvårdsenhetersom har etablerat ett fast samarbete med arbetsförmedlingen. Samarbetet mellan arbetsförmedlingoch behandlingsenheter inom narkomanvården i form av 1984/85:19 44 organiseratkontaktmannaskap bör därför utvecklas på fler orter. Ett sådant fast samarbeteär också betydelsefullt för arbetsförmedlingarna. Personalen får ökadekunskaper om missbrukarvården och möjlighet att få hjälp isituationer när de kommer i kontakt med missbrukare. Behandlingsenheternamåste också ha samarbete med bostadsförmedlingen. En del behandlingsenheterhar fasta kontaktpersoner också på bostadsförmedlingen. Detta samarbete harvarit positivt och lett till att klienterna kunnat få fast bostad eftergenomgången behandling. Erfarenheterna av denna samarbetsform bör kunnaanvändas på fler orter. Särskildautslussningsgrupper - en effektiv samarbetsform Föratt utslussningen skall kunna fungera effektivt måste de olika insatsernasamordnas. De lokala utslussningsgmpperna som utvecklats på några orter harvisat sig vara en mycket effektiv samarbetsform. Dessa grupper har organiseratsutifrån ett eller ett par behandUngsenheters verksamhet. I dessa grupper ingårföreträdare för arbetsförmedling, försäkringskassa, socialtjänst, frivård samtarbetsgivare och fackliga organisationer. Igrupperna diskuteras hur utslussningen kan samordnas mellan de olika organen.Diskussioner sker på en praktisk nivå, utifrån enskilda klienters situation ochbehov. Utslussningsgrupperbör organiseras i fler kommuner. bör därför få i uppdrag attinitiera att flera sådana grupper bildas. Styrelsen bör få disponera del av deföreslagna medlen för utvecklingsinsatser inom narkomanvårdsområdet för dettaändamål. Enannan fråga är varför en del av dem som vårdas på behandlingshemmen intefullföljer behandlingen - eller återfaller i missbruk direkt efter avslutad behandlingtrots att de yttre omständigheterna är väl ordnade. Erfarenheterna tyder påatt behoven av behandling för vissa missbrukare kvarstår långt efterinstitutionsvistelsen. Även i dessa fall behövs därför utveckling av kunskaperoch metoder för att förbättra utformningen av behandlingen och klargöraansvarsfördelningen och samspelet mellan öppenvård och institutionsvård.Behovet av detta bör beaktas vid lokal planering och samordning av utslussning. 3.2.9De nya metoderna inom narkomanvården bör dokumenteras och spridas Närde föreslagna medlen för utvecklingsinsatser inom narkomanvårdsområdet förinnevarande budgetår skall fördelas bör de kommuner som har de största behovenav ett sådant stöd prioriteras. bör det i dessa kommuner finnas enberedskap att genom omfördelningar eller på annat sätt frigöra resurser förutvecklingsarbetet. bör få i uppdrag att 1984/85:19 45 lämnaförslag till hur medlen skall fördelas. Styrelsen bör ha en aktiv roll och stödjakommuner av olika storlek och läge i landet att ta initiativ tillutvecklingsinsatser. Utvecklingsarbetet bör utgå från de erfarenheter som gjortsi den försöksverksamhet som inleddes under föregående budgetår. Det är särskiltangeläget att söka former för hur de erfarenheter som gjorts ienskilda kommuner kan spridas till andra kommuner i samma län. Detär vidare angeläget med en central uppföljning och dokumentation av det lokalautvecklingsarbetet,' så att de erfarenheter som görs och de modeller somutvecklas kan få en vidare spridning. bör vidare få i uppdragatt producera och sprida en bok om metoder i missbruksarbete.Kostnaderna för detta samt för uppföljningen bör belasta de föreslagna medlenför utvecklingsinsatser inom narkomanvårdsområdet under innevarande budgetår. 3.3.1Statligt stöd bör lämnas till utvecklingsinsatser inom narkomanvårdsområdetäven under /86 Mittförslag: Statligt stöd bör lämnas till utvecklingsinsatser inomnarkomanvårdsområdet även under /86. Stödet syftar till attstimulera utvecklingsarbetet inom angelägna områden inom ochden speciahserade narkomanvården. Arbetet bör främst inriktas på att utvecklametoderna i öppenvården och på att förbättra utslussningen av missbrukare somgenomgått behandling. Därutöver bör de frivilliga organisationerna få ökat stödför att de i ännu högre utsträckning skall kunna delta aktivt ibehandlingsarbetet. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer i sak med mitt förslag. Skälför mitt förslag: Det föreslagna stödet till utvecklingsinsatser inom narkomanvårdsområdetunder /86 är en fortsättning av det utvecklingsarbete medstatligt stöd som initierades av under /84och som finansierades med de 4,5 milj. kr. som regeringen då anvisade för dettaändamål. Som jag tidigare nämnt kommer jag att föreslå attregeringen uppdrar åt att utarbeta förslag tillutvecklingsinsatser inom narkomanvårdsområdet för sammanlagt 5 milj.kr. Därutöver har , efter förslag från regeringen,anvisat sju milj, kr, för utvecklingsarbete under femte huvudtitelns anslag J5. Utveckling och försök med vissa vårdformer under innevarande budgetår. Dessamedel skall bl.a, användas för utvecklingsarbete på missbruksområdet. Skälenför mitt förslag till fortsatt statligt stöd för utvecklingsinsatser inomnarkomanvårdsområdet 1984/85:19 46 /86 utgår från vad jag tidigare anfört när det gäller behandhngav narkotikamissbrukare. Statsbidragbör i huvudsak utgå för utveckUngsarbete inom följande områden. Metoderför socialt behandlingsarbete inom Narkotikamissbrukär inte längre ett utpräglat storstadsproblem. Missbruket är spritt överlandet och flertalet kommuner har problem med någon form av narkotikamissbruk.Det måste därför finnas en kompetens inom både för förebyggandeoch tidiga insatser liksom för insatser för missbrukare som redan utvecklat ettallvarligt missbruk. Problemen är dock i allmänhet inte av den omfattningen attdet är motiverat att utveckla särskilda narkomanvårdsenheter. I stället bör manskapa förutsättningar för en metodutveckhng inom den reguljärasocialtjänstverksamheten. Även i kommuner som har tillgång till särskildanarkomanvårdsenheter finns det behov av att utveckla den reguljäraverksamheten, särskilt när det gäller de förebyggande och tidiga insatserna.Som framgått av vad jag sagt förutsätter detta att socialsekreterarnahar möjligheter att specialisera sig på behandlingsarbete. Det får vidareförutsättas att metodutvecklingen kan ske främst genom omfördelningar och en effektiviseringav befintliga resurser. Statens uppgift i sammanhanget bör vara att lämna stödtill utvecklingsinsatser och försöksverksamhet. Syftet med ett sådant stöd börvara att stimulera en angelägen utveckling inom området samt att möjliggöra framväxtenav nya arbetssätt och metoder. Detföreslagna anslaget för /86 bör bl.a. användas för projekt somsyftar till att utveckla särskild kompetens för insatser inom missbruksområdeti den reguljära socialtjänstverksamheten. Utvecklingsarbetet bör inriktas på attutveckla metoder i socialt behandlingsarbete bland ungdomar i riskzonen ochetablerade missbrukare samt att utveckla en organisation som möjhggörsamordnade insatser mot drogmissbruk på det lokala planet. Stödet bör ges tillkommuner, som genom omfördelningar eller på annat sätt frigör resurser försocialt fält- och behandlingsarbete. Det statliga stödet bör utgå i form av attmedel ställs till kommunernas förfogande för utbildning, metodhandledning ochkonferensverksamhet. Stöd bör också kunna ges till projektledartjänster. Samarbetetsocialtjänst - polis - kriminalvård Mångaav de narkotikamissbrukare, som är i störst behov av insatser,söker inte på eget initiativ vård och behandling. En stor del av dem äråterkommande aktuella hos polisen och inom kriminalvården. Om dessa missbrukareskall kunna nås och motiveras för vård och behandling krävs ofta särskiltaktiva och kvalificerade insatser från sida Prop.1984/85:19 47 samt ett organiserat samarbete mellan socialtjänst, polisoch kriminalvård. Här brister det i många kommuner . Det föreslagnaanslaget bör därför också användas för utvecklingsinsatser som syftar till atthitta former för lokal samverkan mellan socialtjänst, polis och kriminalvård.Stöd bör kunna utgå till projektledartjänster samt till lokalautbildningsinsatser, metodhandledning och konferensverksamhet. Missbrukare med allvarliga psykiska störningar Det är vidare angeläget att det sker ett utvecklingsarbetenär det gäller vissa grupper av narkotikamissbrukare med omfattande vårdbehov.En missbrukargrupp som uppmärksammats särskilt är missbrukaresom bedöms vara psykotiska eller ha andra allvarliga psykiska störningar. Dessamissbrukare har svårt att få adekvat behandhng inom såväl sompsykiatrin. Det är inte önskvärt att det byggs upp en specialkompetens inomsocialtjänsten för missbrukare med allvarliga psykiska störningar eftersompsykiatrin har ett självklart vårdansvar för patienter, där missbruket är endel av en tyngre psykiatrisk problematik. I stället krävs att psykiatrin inomsina ekonomiska ramar utvecklar vårdresurser som kan tillgodose denna gruppsvårdbehov. Därtill krävs en ökad samverkan mellan ochpsykiatrin. Det föreslagna anslaget bör kunna användas för projekt som syftartill att utveckla ett samarbete mellan psykiatrin och . Särskilda grupper av missbrukare Det finns även grupper av missbrukare, som socialtjänstenhar ett självklart vårdansvar för, som har vårdbehov som inte tillgodoses itillräcklig omfattning inom såväl öppen- som institutionsvården. Grupper somnämnts i sammanhanget är bl.a. prostituerade missbrukare, kvinnliga missbrukareoch invandrare med missbruksproblem. Även när det gäller dessa och liknandegrupper är det angeläget att det sker en metodutveckling inom socialtjänsten.Av det föreslagna anslaget bör medel ställas till förfogande förprojektverksamhet inom öppenvården. bör också få i uppdrag attarrangera särskilda konferenser för att möjliggöra ett erfarenhetsutbyte imetodfrågor inom missbrukarvården. Det föreslagna anslaget bör också kunna användas för attstödja en utveckling av utslussningen av missbrukare som genomgått behandling, Utslussningen måste vara en integrerad del avbehandlingen. Organisationer och myndigheter som skall medverka i utslussningenmåste påbörja sitt arbete missbrukaren är påbehandlingsenheten. Prop.1984/85:19 48 Folkrörelser och frivilliga organisationer spelar enavgörande roll i utslussningsarbetet. F.d. missbrukare får i kontakten medolika organisationer möjlighet till sociala kontakter och värdegemenskap vilketkan vara en förutsättning för ett fortsatt drogfritt liv. Flera organisationerhar engagerat sig i missbruksarbetet på olika sätt. Detta engagemang behöverspridas så att fler organisationer kan delta i utslussningsarbetet. Olika myndigheters insatser är också av avgörandebetydelse för att utslussningsarbetet skall fungera. Av störst betydelse ärarbetsförmedlingens insatser men bostadsförmedlingen och olika kommunala organhar också stor betydelse. Dessa olika myndigheter måste samordna sin verksamhetmed och de enskilda behandlingsenheterna. I några kommuner harsärskilda utslussningsgrupper bildats som fungerat som samordningsorgan för utslussningsarbetetför en eller ett par olika behandlingsenheter. I dessa utslussningsgrupper harsåväl arbetsgivare som fackliga organisationer också deltagit. Debehandlingshem som har erfarenheter av utslussningsgrupper bör engageras föratt stödja andra behandlingshem till att ta initiativ till att bilda sådanagrupper. bör få i uppdrag att arrangera särskildautbildningskonferenser för myndigheter och organisationer i kommuner där manhar samarbete med ett eller flera behandlingshem. Kostnaderna för dessakonferenser skall belasta det föreslagna anslaget. De frivilliga organisationerna spelar också en viktig rolli det direkta behandlingsarbetet. Genom sitt arbete engagerar de enskilda irehabiliteringsarbetet. De har också aktivt bidragit till narkomanvårdensutveckling i många kommuner. En effektivisering av samhällets insatser inomnarkomanvården måste därför innebära att organisationerna får ökat stöd. Preliminär medelsberäkning för /86: Jagavser att i samband med budgetproposition föreslå att 5 milj. kr.skall anslås för särskilda utvecklingsinsatser inom narkomanvårdsområdet. Dessamedel kommer att beräknas under femte huvudtitelns anslag J 5. Utveckling ochförsök med vissa vårdformer. Jag kommer därutöver att föreslå att drygt 16milj. skall anslås under anslaget J 4. Bidrag till organisationer m.m.Detta innebär en realökning med 1,4 milj.kr. som skall användas för attmöjliggöra ett ökat engagemang från organisationernas sida i vårdarbetet. Narkotikasituationen i världen har aldrig varit såallvarlig som den är . Såväl produktion som missbruk av narkotika har ökatkraftigt under det 1984/85:19 49 Särskilt oroande är den ökade produktionen av heroin i Sydost- ochSydvästasien liksom den dramatiskt ökade produktionen av kokain i . Missbruketav narkotika är inte ett problem bara för de industrialiserade länderna. Ocksåvissa utvecklingsländer har ett narkotikamissbruk som i stor utsträckning harfått liknande karaktär som i industriländerna. Utvecklingsländerna har ocksåstora problem med missbruk av narkotiska läkemedel. De flesta utvecklingsländersaknar en effektiv läkemedelskontroll. Genom omfattande läckage från delar avläkemedelsindustrin sprids stora mängder narkotikapreparat. Detstår mot denna bakgrund klart att kampen mot narkotika måste föras i internationeUtsamarbete. Det behövs för att de nationella insatserna skall bli framgångsrika.Men det är också nödvändigt av solidaritet med utvecklingsländerna. Vi måstege varandra stöd och idéer och med kraft genomföra gemensamma insatser för attstoppa tillgången och spridningen av illegal narkotika. Efter samråd med chefenför kommer jag i det följande att redogöra för Sverigesinsatser inom det internationella narkotikaområdet. Jag kommer också att lämnaförslag om att särskilda resurser skall reserveras för att stödjanarkotikabekämpningen i utvecklingsländerna. Pågrund av likartade allmänna förutsättningar är det nordiska narkotikasamarbetetsärskilt viktigt. Samarbetet är omfattande och förekommer på flera olikanivåer. behandlas narkotikafrågan regelbundet liksom inom nordiskaministerrådet och dess olika kommittéer. Det förekommer också ett närasamarbete direkt mellan olika myndigheter i de nordiska länderna.