prop · G803189 · 1984-12-31 00:00:00 — Data- och offentlighetskommittén (DOK) anför följande: Uppgiftslämnandettill myndigheter och centrala register anses behövas för tillsyn och kontroll ienskilda fall, övergripande planering, forskning m.m. harinte kunnat påvisa något missbruk eller slarv som på ett eller annat sätt varittill förfång för de registrerade och menar att den centrala registreringen ijämförelse med journal- och registerhanteringen på lokal-och regional nivå ärganska problemfri. Det är ändå angeläget att utsätta befintliga register förkritisk prövning, undersöka i vilken utsträckning man kan avidemitiera deuppgifter som samlats in och iaktta en allmän återhållsamhet när det gäller nyauppgifts- 1984/85:189 105 DOK kan i sitt utredningsarbete få anledningatt närmare ta upp denna fräga i ett bredare samhällsperspektiv. Tillsyn över den ökande registreringen av patienter medhjälp av ADB-teknik utövas av datainspektionen enligt datalagen (1973:289). Föratt bestämmelserna i sekretesslagen och tillståndsplikten enligt datalagenskall kunna iakttas år det nödvändigt att de olika ADB-registrens användningsområdenanalyseras och bestäms innan tillstånd lämnas. Informationssystem som täckerflera kliniker eller sjukvårdsinrättningar måste innefatta funktioner som gördet praktiskt möjligt att upprätthålla sekretess lagens krav på skadeprövning ivarje enskilt fall av uppgiftslåmnande om inte den enskildes samtycke finnseller uppgiftslämnandet bygger på en uppgiftsskyldighel i lag eller förordning.Frågan om rättelse av oriktiga uppgifter i dataregister torde DOK fä anledningatt pröva närmare under utredningsarbetet. Datainspektionen framhåller följande: Utredningen redogörför förekomsten av centrala register hos och föreslår blandannat att statsmakterna i grunden ser över författningsstödet för de centralaregistren och myndigheternas befogenheter i dessa frågor. Datainspektionenfinner av skäl som framgår nedan att förslaget är utomordentligt förtjänstfulltoch vill, med anledning av att vissa av de uppgifter som lämnas tillsocialstyrelsen införs i personregister, peka pä att beslut om inrättande avsädana register kan tas av regering eller riksdag efter hörande av inspektioneni enlighet med bestämmelserna i 2a § första stycket datalagen. Datainspektionen anser nämligen att beslut om inrättandeav centrala , totala personregister inte bör fattas av datainspektionen ellerden centrala myndigheten. Ett eventuellt inrättande av ett centraltpersonregister med uppgifter om hela befolkningens vårdtillfällen ochsjukdomsdiagnoser och liknande känsliga uppgifter är en fräga av den dignitetenatt beslut om inrättande bör tas av regering eller helst , det börsåledes åligga statsmakterna att avgöra på vilket sätt och i vilkenutsträckning uppgifter om enskildas sjukdomar och hälsotillstånd skall insamlascentralt och användas för annat än vårdändamål. Ett sådant beslut bör, efterhörande av datainspektionen enligt bestämmelserna i datalagen därom, meddelas iform av författning. Detta skulle medföra att frågan om avvägningen av integritetsintressetgentemot statistikbehovet blir mer allsidigt belyst. Uppgiftslåmnande tillcentrala register bör alltså regleras som en skyldighet i lag eller förordning.Dessutom skall det i denna framgå vilken myndighet som är registeransvarig, förvilket ändamål registret skall föras, vilka uppgifter som skall ingå i det,varifrån och på vilket sätt de skall inhämtas samt hur länge uppgifterna skallbevaras. för bl.a. personregistren cancerregistret,medicinskt födelseregister (inkl. missbildningsregistret), gynekologiskhälsoundersökning, patientstatistik över sluten somatisk vård, patientstatistiköver sluten psykiatrisk vård, läkemedelsbiverkningsregistret och LSPV-vård. Av dessa register är det endast cancerregistret och det medicinska 1984/85:189 106 födelseregistret som har behandlats som s.k.anmälningsärenden vid datainspektionen, dvs. registren har ansetts inrättadegenom beslut av statsmakterna. För de övriga personregistren har tillståndmeddelats av datainspektionen. Datainspektionen delar helt uppfattningen all patienternabör få ökad kännedom om de centrala registren och deras användningsområden.Detta skulle kunna bidra bäde till minskad s.k. dataoro. öka allmänhetensförståelse för kunskap om behovet av medicinsk statistik och - inte minst - gevägledning om hur långt den enskilde år beredd att sträcka sig. Utredningensförslag om att skall utarbeta upplysningsmaterial vill inspektionenlivligt understödja. Inspektionen har för övrigt och vid ettflertal tillfallen i samband med prövningen av skilda register pekat på justdenna möjlighet att genom t.ex. informationsbroschyrer informera patienternaom centrala register. Inspektionen har naturligtvis lämnat upplysning ochinformation i detta avseende men informationsanslaget räcker inte för alla deregister allmänheten borde informeras om. har inspektioneni samverkan med ordnat särskild presskonferens. 1 vissa fallhar inspektionen med stöd av datalagen meddelat föreskrifter försocialstyrelsen att de registrerade skall informeras. Inspektionen hade ifebruari månad 1984 i ett ärende anledning uppmärksamma att den för detmedicinska födelseregistret enligt datalagen föreskrivna underrättelseskyldighetentill de registrerade inte fullgjorts på ett godtagbart sätt. Vad som framkom iärendet föranledde uppmärksamhet i massmedia och blev sedermera föremål för enenkel fräga i . Ärendet visar att det alltid kan finnas problem näravståndet ökar mellan den som samlar in uppgifterna och den som skall användauppgifterna. Utredningen har inte sett som sin uppgift att närmareutreda frågan om nödvändigheten av att föra centrala register i personidentifierbarform och aviserat att detta möjligen kan vara en fräga för den nyligentillsatta personnummerutredningen, numera benämnd Data- och offentlighetskommittén(DOK). Datainspektionen finner ändå anledning att i detta sammanhang uttryckasin principiella mening, nämligen den att noggranna avvägningar måste görasmellan behovet av personidentifierbara uppgifter i centrala register och derisker som kan uppstå från integritets- och sekretessynpunkt. Vid behov avregistrering av personuppgifter för forsknings- och statistikändamål bör alltidi första hand övervägas vilka möjligheter som finns att inrätta register iavidentifierad form alternativt genom urval av en mindre population individer. har även för avsikt attgenomföra någon form av dataregistrering och sammanställning av uppgifter sominhämtas från landstingens patientdatabaser. Huruvida har föravsikt att inråtta och även fortsättningsvis fortlöpande föra ett centraltpersonregister är obekant för datainspektionen. Det torde i varje fall stå heltklart att något 1984/85:189 107 entydigt författningsstöd genom beslut av statsmakternainte föreligger för ett sådant register. Med hänsyn till den jDraxis somutbildats sedan datalagen trädde ikraft är det . av skäl som redovisats ovan,osäkert huruvida inspektionen skulle kunna bifalla en eventuell ansökan omtillstånd från om att få inrätta och fortlöpande föra ett sådantcentralt personregister. framhåller följande: Utredningenkonstaterar att det föreligger integritetsrisker i journal- ochregisterhanteringen på den lokala/regionala nivån. Beträffande de storacentrala registren anser utredningen emellertid att den oro inför den ökandedataregistreringen som uttryckts i massmedia är ogrundad och beror påbrister i information. Utredningen föreslär därför att fyllerut informationsbehovet, t.ex. genom att utarbeta upplysningsmaterial till hälso-och sjukvårdspersonalen. Detta material bör inte bara beskriva den tekniskasidan, dvs. skyddsrutiner, tillträdes- och behörighetsregler m.m., utan ocksåpopulärt förklara registrens användningsområden och vilka vinster man kan uppnåmed dessa. Frågan bör också lämpligen behandlas i den lokala internutbildningen.Utredningen menar att sådana informationsinsatser bör kunna leda till attpatienterna redan i samband med värden kan få vederhäftiga upplysningar omdataregistreringen, vilket kan väntas undanröja en del onödig oro. delar utredningens uppfattning attdet bör vara värdefullt med bättre information på detta område. Verket ärberett att utarbeta upplysningsmaterial beträffande socialförsäkringensregister. Spri anför bl.a. följande om datajournaler: Lagförslagetskall enligt utredningens uttalade syfte vara teknikoberoende. måsteman konstatera att problemen är mycket olikartade vad gäller den traditionellapappersjournalen och den (till väsentliga delar) datorbaserade patientjournalen.Att införa ett system som ger olika delar av den journalen olikatillgänglighet för akutella vårdgivargrupper är praktiskt ogörligt medan det ärfullt möjligt att realisera i en datorbaserad journal. Detta krav kan därförförst realiseras när man inför ADB-baserad journalföring. Möjligheterna att förverkliga utredningens intentionerkommer sålunda till vissa delar vara beroende av tillgänglig teknik. Detta blirspeciellt påtagligt då det är ett krav att utredningens förslag skall kunnagenomföras inom ramen för oförändrade resurser eller finansieras genomrationaliseringar och förändringar av den pågående verksamhet. I frågan om ev. krav pä kontrolläsning och signering avjournalanteckning finns det enligt Spris mening anledning att i likhet medutredningen påpeka att det är osäkert om i dator inläst och lagradinformation kan likställas med skriftlig orginalhandling, bl.a. beroende av omen "datasignatur" kan göras lika säker mot förfalskning somsignaturen på en pappershandling. (i bemärkelsen på datamedia direktinlästjournal) är, åtminstone till vissa delar, i drift hos vissahuvudmän. 1984/85:189 108 därför att frågan om vilken juridisk status som direkt pådatamedia inlästa patientuppgifter har kräver ett klart ställningstagande meddet snaraste. Det är i själva verket frågan om alt definiera vilka krav sommåste ställas på datamedia och dess hantering för att direktinläst informationskall kunna likställas med skriftlig orginalhandling (urkund). SCB anför följande: innehåll ochanvändning har radikalt förändrats . Från att ha varitminnesanteckningar till stöd journalen dessutom en kanalför överförande av information till olika vårdgivare, underlag för forskning,statistik, försäkring, myndigheter och rättväsen. Del har varit utredningens uppgift att analysera hur dessaintressen skall kunna förenas med huvudkravet att den enskilda patienten fårgod och säker vård utan att integriteten tråds för när. Landstingens patientdatabaser kommer att hastor betydelse för forskningen och hälso- och sjukvårdsstatistiken, det ärframför allt diagnosuppgifter som hämtas ur patientjournalen och tillföresdatabasen. Skall patientdatabasen kunna utnyttjas för sina syften måste kraven ställashögt både pä journaluppgifternas kvalitet och noggrannheten i överföringen tillpatientdatabasen. De erfarenheter som redan vunnits tyder på att bearbetningenav uppgifter som gäller vårdgivare och vårdtagare är förhållandevis problemfri.Uppgifterna om diagnoser har däremot visat sig vara bristfälliga. Därför måste kvaliteten på framför allt diagnosuppgifternaförbättras. SCB har i sitt yttrande över HS 90 pekat på vikten av att "geden personal som lämnar uppgifter tillräcklig motivation för att lämnafullständiga och korrekta uppgifter. Detta kan lättare uppnås om man ger uppgiftslämnarnatillgång till den statistik som uppgifterna ger bas för så att den blir ettnaturligt hälpmedel i deras egen verksamhet". förespråkar också återhållsamhet närdet gäller anmälningsskyldighet till myndigheter och centrala register då densammantagna effekten av många uppgifter blir en successiv urholkning avpatientens integritetsskydd. Utredningen påpekar dock att missbruk eller slarvpå denna punkt inte är dokumenterat och att den centrala registreringenerfarenhetsmässigt är problemfri. SCB delar utredningens uppfattning pä båda dessa punkter. SCBanser det självklart angeläget att klara regler finns för hur uppgifterna ipatientjournalen får användas. SCB instämmer därför i utredningens slutsats attinsamlandet av journaluppgifter för statistisk bearbetning bör regleras författningsmässigt. SCB vill i detta sammanhang även peka på att personidentifieradeuppgifter från hälso- och sjukvårdsområdet faller under bestämmelserna i 7 kap.i sekretesslagen, vilket för känsliga uppgifter innebär ett strängtsekretesskydd. Denna sekretess gäller även vid bedömning av utlämnanden från enmyndighet till en annan. Om uppgifterna lämnas ut till SCB eller 1984/85:189 109 annan myndighet för statistisk bearbetning faller de därunder den stränga statistiksekrelessen enligt 9 kap. 4 § sekretesslagen. STU begränsar sig i sitt yttrande till frågor av tekniskforskning- och utvecklingskaraktär och speciellt frågor med anknytning tillprojekt (datorstött informationssystem för sjukvården) och anför bl.a.följande: 1 utredningen kommenteras DASIS-projekiet utifrån dentillämpning och uppdelning i lokal och gemensam information som länvalt i sin försöksinstallation. Denna uppdelning ar inte unik för DASlS-projektetoch inte heller nödvändig i konceptet. Således utnyttjas inte denna uppdelningi de två övriga försöken. I utredningen citeras en uppgift från lånslandsting att informationshanteringen där kostar 600 milj. kronor (dennauppgift har ej tagits fram inom det centrala ram). Vidarehänvisas till en expertstudie som initierats av . (DS A 1983:5) där det hävdas att det år inom den vårdande verksamheten och inteinom administrationen som de största rationaliseringen kan komma att göras medhjälp av ADB-teknik. En relativt detaljerad studie avrationaliseringsmöjligheterna har gjorts inom ram ochredovisas i form av en särskild effektgranskningsrapport. Under etapp 4 skallfaktiska mätningar göras av olika effekter. En förklaring till den synbaramotsägelsen mellan de två ovannämnda påståendena är att det i stor utsträckningär sjukvårdande personal som utför administrativa uppgifter, vilka kanunderlättas med hjälp av ADB-teknik. Självfallet kan inte den medicinskaverksamheten förväntas kunna rationaliseras med datorstöd av det slag som härdiskuteras. Man kan däremot förutse att tillgängliga medicinskaresurser bättre kan utnyttjas om man med hjälp av ADB-teknik har en bättreblick över dessa resurser och deras användning. Sammanfattningsvis vill STU framhålla vikten av all klarariktlinjer utarbetas från ansvariga organ, vilka avspeglar en lämplig avvägningav patientens krav på integritet och sekretess i förhällande till betydelsen avkorrekt och brett tillgänglig information för att kunna lämna god vård ochvidta förebyggande insatser. Tekniken utvecklas snabbt. Begränsningarna tordeinte komma att ligga på det tekniska planet vad gäller att tillgodose nämndakrav. SÖ anför: Beträffande hälsojournalens utformning inom skolhälsovårdenpågår ett utvecklingsarbete i samråd med . Medtanke på skolhålsovärdens ojämna utformning i landet (framför allt beträffande skolläkare)och i syfte all kunna fullgöra uppgiften att följa hälsotillståndet hos landetselever (1981:1371) anser SÖ det även framgent nödvändigt att SÖ gesmöjlighet att styra journalens utformning. SÖ anser del viktigt att ävenfortsättningsvis ett urval hälsojournaler från skolhälsovården insänds till ettcentralt register i SÖ. 1984/85:189 110 moderniseras och utvecklas i överensstämmelse med övrigacentrala register. Arbete härmed pågår inom SÖ i samråd med , SCB.m.fl. framhåller följande: Uppgifter förövergripande planering inhämtas och sammanställs på såväl central som lokalnivå. Landstingens patientdatabaser har bl.a. utvecklats pä grund av krav påomfattande uppgiftslåmnande till centrala myndigheter. Förbundet om en översyn av författningsstödet för de centralaregistren om myndigheternas befogenheter i dessa frågor. Mellan mödrahälsovården, barnhälsovården och skolhälsovårdensker informationsöverföring av journaluppgifter. Utredningen riktar kritikmot denna informationsöverföring från integritetssynpunkt och föreslår attinformationssystemet arbetas om alternativt att den rättsliga regleringenanpassas till sekretesslagens krav. Förbundsstyrelsen invänder inte mot utredningensförslag att se över nuvarande ordning men vill betona behovet av att viktigauppgifter om barnets hälsa kan föras vidare frän barnhälsovård till skolhälsovård. kommun framhåller: Beträffande patientuppgifter somlämnas centralt, t.ex. för statistisk bearbetning respektive i utbyte mellanolika myndigheter, anser utredningen att något reellt underlag inte föreliggerför patientens oro beträffande sin egen integritet. Sjukvårdsstyrelsen delarinte denna uppfattning. Tvärtom har sjukvårdsstyrelsen observerat en stigandeoro avseende identifierbara uppgifter som inlämnas till centrala register. Medhänsyn till patienternas integritet vore önskvärt att man i väsentligt störreomfattning än f.n. planerar centrala register med hjälp av avidentifieradepersonliga uppgifter och givetvis med fastställda syften. De nuvarande centralaregistren torde inte uppfylla dessa krav. Även vid intern databehandling inomen sjukvårdsinrättning måste väl avvägda sekretesskoder planeras in. anser att en skärpning avsekretessreglernas tillämpning är särskilt angelägen mot bakgrunden av denökande användningen av datorer inom sjukvården. De system som finns idag-bortsett från rent medicin-tekniska system av laboratoriekaraktär - har huvudsakligenhaft administrativ inriktning. kommer allt flerjournaluppgifter att behandlas i olika terminalbaserade ADB-system. Teknisktökar tillgängligheten därmed på ett sätt som inte står i överensstämmelse medsekretesslagen om man gör enheterna inom vilka uppgifter får lämnas fritt förstora. ADB-tekniken måste också utformas sä att man följertryckfrihetsförordningens och sekretesslagens huvudregel om att någon frågarefter en uppgift och en uppgiftslåmnare prövar om uppgiften kan lämnas ut. Utskottet vill därför också instämma i utredningens meningatt man bör separera ADB-system med uppgifter av administrativbetydelse frän system innehållande medicinska journaluppgifter. Som utredningen anger bör man också se över hur uppgifterskall lämnas 1984/85:189 III till centrala myndigheter för statistik och övergripandeplaneringsändamål. menar att ADB som hjälpmedeli dessa sammanhang kan ge mänga fördelar i effeklivlets- och ralionaliseringssam-manhang.Dock måste noga understrykas all integritets- och sekretessfrågorna i varjesärskilt fall alltid får en nöjaktig lösning når denna teknik införes, sa att patienternasförtroende för vården inte rubbas. Sjävfallel fär inte sekretesskraven bli så hårda att andramyndigheter för uppenbara svårigheter att fä uppgifter för alt fullgöra sinaskyldigheter eller att informationssamlande förhindras som underlag förforskning inom medicinen. Utredningens förslag och övervågande i dessaavseenden förefaller väl underbyggda. anför: När det gäller uppgiftslåmnandetill myndigheter och centrala register t,ex, landstingens patientdatabaser harjournalutredningen inte kunnat påvisa något reellt underlag för den oro somkommit till uttryck i massmedia. Utredningen har dock konstaterat att det finnsbrister i förfatiningsslödet för utlämnandet av dessa journaluppgifter ochönskar en översyn. instämmer i detta men önskar också attförfattningsstödet för självt att hämta in dessa uppgifter sesöver. Detta är speciellt angeläget med hänsyn till den utökning av innehållet ide centrala registren som föresläs i HS 90. läns landsting anför: Vikten av att integriietsfrågornabeaktas vid uppläggning av dataregister understryks i utredningen. Utskottetvill även understryka att motiv för och syfte med insamling avregisteruppgifter skall klargöras när register läggs upp. Dock vill utskottetframhålla att skyddet av patientens integritet inte fär föras dithän, attforskning i datalagrat material försvåras/omöjliggörs. anser att en skärpning av sekretssreglernastillämpning är särskilt angelägen mot bakgrund av den ökande användningen avdatorer inom sjukvården. De system som finns - bortsett från rentmedicin-tekniska system av laboratoriekarakiär - har huvudsakligen haftadministrativ inriktning. Inom en snar framlid kommer allt fler journaluppgifteratt behandlas i olika terminalbaserade ADB-system. Tekniskt ökartillgängligheten därmed på ett satt som inte står i överensstämmelse medsekretesslagen om man gör enheterna inom vilka uppgifter får lämnas fritt förstora. Som utredningen anger bör man också i detta sammanhang se över huruppgifterna skall lämnas till centrala myndigheter för statistik och övergripandeplaneringsändamål. är medveten om all utbyggnadenav ADB inom hälso- och sjukvård kommer att i hög grad skärpa integriietsproblemetoch möjligen även aktualisera kompletterande lagstiftning. delarutredningens uppfattning om vikten av att undvika en förtroendekris mellanallmänheten och hälso- och sjukvården men finner att utredningen tar alltförlätt på allmänhetens oro inför de stora centrala dataregistren i sitt 1984/85:189 112 försök att reducera frågan till ett informationsproblem (s.14. anför följande: Den ökandeanvändningen av datateknik för patientdokumentation är ur integritetshänseendeett särskilt problem. Det förekommer också en sammanblandning av rentmedicinska respektive vårdadministrativa uppgifter i registren, varförändamålen med de olika registren framgent måste renodlas. Då det gäller medicinska register, bör man se restriktivtpå användningen av datateknik. Varje klinik bör ha ett administrativt ansvarför sin egen journalhantering, diagnos- och operationsregistrering etc. Dessauppgifter får inte automatiskt vara tillgängliga, vare sig för andra klinikeroch vårdinrättningar eller centrala instanser utan uppgiftsullämnande mästefölja sedvanliga regler för sekretessprövning. Detta ställningstagande medföratt endast avidentifierade patientuppgifier kan utlämnas till centraladatabaser för forskningsändamål. I samverkan mellan primärvården och länssjukvården, år detväsentligt att patienter rutinmässigt tillfrågas huruvida journaluppgifter fåröversändas till den egna vårdcentralen efter besök inom länssjukvården, vilketockså JO givit uttryck för i samband med försöksverksamhet inom länslandsting. I en akut situation kan man för att höja patientsäkerhetenha behov av vissa s.k. kritiska data ur tidigare upprättade patientjournaler. För att underlätta journalsökningen i dylika fall ärdatalagring av dessa kritiska patientuppgifter en stor hjälp, rentadministrativt. Att hålla dessa uppgifter tillgängliga i en akut situationtorde också vara möjligt med nuvarande lagstiftning. Det återstår dock att lösahur åtkomsten av patienluppgiflerna rent praktiskt skall kunna lösas, för attinte patientsekretessen skall äventyras. Kabyiar läns landsting ansluter sig vad gäller oron fördataregistren och deras användningsområden till utredningens uppfattning ombristande information i dessa frågor. Det är förhoppning attinformationsmaterial från berörda myndigheter och vårdpersonalens informationtill patienterna - som en del av det utvidgade informationsansvaret enligt hälso-ochsjukvårdslagen och tillsynslagen - skall vara tillfyllest. konstaterar att joumalutredningenägnar stort utrymme åt regler för förstörande av journalhandling på begäran avpatienten, vilket år en i praktisk sjukvård sällan förekommande åtgärd, menlämnar föga ledning för utvecklingen av datorbaserade journaler överhuvudtaget. Eftersom detta är ett område med stora möjligheter både tillspridning av information och till sträng begränsning av tillgängligheten, hadedet varit värdefullt med en belysning av problem och möjligheter. Det kantroligen anses rimligt och önskvärt att viss väsentlig information, exempelvisom hemofili och diabetes, efter patientens samtycke finns tillgänglig på ettmycket enkelt sått som "viktiga medicinska data". Övrig informationtorde kunna hanteras genom meddelandehantering efter godkännande av den 1984/85:189 113 enhet som äger journalen. Man har också möjlighet attvariera tillgängligheten av journalen inom den enskilda enheten och på så såttförbättra den interna sekretessen.