prop · G803213 · 1984-12-31 00:00:00 — Frågan uppstår då om riktlinjer skallhänföras till föreskrifter eller allmänna råd. Att kalla dem för allmänna rådav typ rekommendalion år enligt kommitténs uppfattning av flera skäl missvisande.RRV delar kommitténs uppfattning. 1984/85:213 127 RRV har i del föregående förordat att konsumentverketsriktlinjer skall begränsas till sädana områden där dessa är avsedda att fåbindande karaktär, medan de nuvarande rekommenderade riktlinjerna(bör-riktlinjer) föreslås föras över till området för självreglering. Meddenna karaktär på regler bör dessa enligt RRVs meningbetecknas som föreskrifter, om förslaget i det nämnda betänkandet Ds Ju 1982:11 genomförs. RRV vill i detta sammanhang peka pä att konsumentverketsriktlinjer har datum för ikraftträdande, vilket ytterligare markerar karaktärenav föreskrifter. RRV vill också peka på att flera myndigheter utfärdar föreskrifter,som inte direkt är straffsanktionerade utan som får rättsliga verkningar förstefter ett beslut av en myndighet eller en domstol. bemyndigats utfärda tillämpningsföreskrifter till arbeismiljölagcn. Av deföreskrifter som utfärdats har styrelsen endast i enstaka fall gjortföreskrifterna direkt straffsanktionerade. Flertalet av styrelsensföreskrifter får rättsliga verkningar först sedan yrkesinspektionen beslutatom ett föreläggande eller förbud. riktlinjer har sammakaraktär som sädana föreskrifter. Oavsett hur riktlinjerna fortsättningsvis betecknas anserRRV att bemyndigandet att utfärda regler bör ges som en följdförfaltning tillmarknadsföringslagen och inte som i instruktion. 1.17 i : Länsstyrelseninstämmer i huvudsak i kommitténs förslag som ligger inom ramen för nuvarandesystem med riktlinjer som främsta styrmedel. Riktlinjer harblivit ett etablerat regelsystem på konsumentpolitikens område och kan därföranvändas för att förbättra konsumenternas ställning. anser allkonsumentverket måste vara den myndighet som har det övergripande ansvaret förriktlinjer. Detla innebär också alt företag utanför organisationerna kan nås. Utredningens förslag om självreglering, innebärande attnäringslivets organisationer själva i vissa fall lar fram normer och svarar förnormövervakning, synes vara ett tänkbart komplement lill riktlinjer. Eftersomdetta förslag är förankrat inom näringslivet bör det medföra en förbättring avefterlevnaden av det informalionskrav som finns i marknadsföringslagen. Mångamänniskor upplever bristen på relevant information som ett stort problem.Del har varit svårt att få gehör hos näringslivet för informationsriktlinjer ochefterlevnaden av dessa är mycket låg. Vid den marknadsbevakning som bedriver hardet visat sig att kännedom om riktlinjernas existens och juridiska status idaghar dålig genomslagskraft i detaljhandeln. Delta beror i mänga fall på oiillräckligkunskap om riktlinjer. förhoppning "att näringslivetgenom självsanerande verksamhet i största möjliga utsträckning verkar för attriktlinjerna efterievs" fungerar inte i önskvärd utsträckning. Bättreinformation frän både myndigheter och näringsliv behövs för att riktlinjernaskall fungera som ett verksamt styrmedel för producentpåverkan. Prop.1984/85:213 128 1.18 kommuns konsumentnämnd: Konsumentnämndenställer sig frågande till betänkandets slutsats att riktlinjernas genomslagskraftoch efterlevnad är god. Den erfarenhet konsumentnämnden har från den lokalamarknaden och från konsumentkontorets verksamhet är alt information om riktlinjerna till näringsidkare fräncentralt håll är så gott som obefintlig, företagens kännedom om riktlinjerna ärsåledes mycket dålig. alt information till konsumenterna frän centralt häll ärlikaså obefintlig. Från konsumentnämndens sida synes det svårt atttillfredsställande informera konsumenterna, då riktlinjerna är svårförståeligai sin utformning. Eftersom riktlinjerna endast är rekommendationer, ochefterlevnaden ej kontrolleras år det dessutom tvivelaktigt om konsumenten harnågon nytta av att känna till dem. alt eventuell efterlevnad av riktlinjer inte beror på attnäringsidkarna känner till dem utan att de har eget intresse av all informerakonsumenten, som exempel kan nämnas att lokaltidningarna i vår kommun vidmarknadsföringslagens tillblivelse vägrade ta in annonser stridande motmarknadsföringslagen. När del uppenbarades all ingen myndighei kontrolleradeefterlevnaden av lagen och att anmälningar lill sällan leddetill någon åtgärd än mindre till någon straffpåföljd slutade man på annonsavdelningarnamed denna kontroll. ger man i bästa fall information om bestämmelserna,men stoppar inga annonser. att kommittén är ovetande om att ett oändligt antalanmälningar aldrig vidarebefordras till , från den lokalakonsumentverksamheten på grund av att erfarenheten visal att det ärresultatlöst. Vid telefonkontakter med avråder man också oftaalt skicka in anmälningar i medvetande om all man under nuvarande förhållandeninget kan göra ät dem. fär konsumentkontorel exempel på flagrantaöverträdelser mot marknadsföringslag, konsumentkreditlag och riktlinjer.Konsumentnämnden själv har ingen myndighetsutövande verksamhet och kan inteheller åtgärda problemen. all i de enstaka fall KO eller MD-beslut tas i ett ärendeingen uppföljning sker om näringsidkaren rättar sig efter beslutet eller ej.Konsumentnämnden ifrågasätter därför "mångaövervakningskanaler" som betänkandet nämner. är på grund av ovanstående erfarenheterfrån den lokala marknaden kritisk mot riktlinjesysiemet och ifrågasätter om interena tillämpningsföreskrifter av lagar vore att föredraga. Man skulle då vinnakompromisslösa föreskrifter att efterföljas av samtliga näringsidkare påmarknaden (riktlinjerna gäller ju endast för de näringsidkaresom är anslutna till de med förhandlande branschorganisationerna).Vidare måste tillskapas en myndighet som kontrollerar efterievnaden avföreskrifterna samt följer upp av KO och MD fattade Prop.1984/85:213 129 Beslut ska också fattas snabbi, tardet och efter så lång lid blir de flesta ärenden av detta slaginaktuella. Alternativet lill ovanstående förslag är att slopariktlinjesystemel. lita till den av betänkandet framförda självregleringen samtsatsa resurserna pä stora informationsinsatser i förebyggande syfte i samarbetemed den kommunala konsumentverksamheten. Informationsinsatserna ska då ta uppde övergripande problem pä konsumentområdet till exempel reklammetoder och hurde påverkar människopsyket, lära ut kritisk granskning, modernamanipulationsmetoder. (Aktuellt exempel är hausse i rabattkuponger. Näringsidkarnahöjer först priset och lämnar sedan ut kuponger som berättigar lill rabatt)och gärna ligga ett steg före marknadsföringsbranschen. anser att massiva informationssatsningarför att göra konsumenterna medvetna är att föredra framför snabbt föråldraddetaljgranskning av branscher och produkter. Dessa kan dä kombineras medskaderapportering med direkt förbudsföreläggande för skadliga produkter ochtjänster enligl betänkandets förslag. 1.19 kommuns konsumentnämnd: Begreppetkonsumentpolitik är en sammanfattande benämning pä statsmakternas insatser isyfte all ta tillvara konsumenternas intressen. Ett styrmedel i delta arbele årKonsumentverkets riktlinjer. Riktlinjesysiemet i form av förhandlingar medKonsumentverket och företrädare för näringslivet torde i huvudsak fungera bra,även om det är väsentligt att peka på riskerna med en dylik arbetsmetod.Eftersom riktlinjearbetel är en typisk förhandlingsprodukl finns risk för attviktiga frågor för konsumenten kan lämnas oreglerade. 1 utredningens sammanfattning talar man om attefterievnaden av riktlinjerna fungerar tillfredsställande. Trots attutredningen själv under avsnittet "rikilinjesystemets tillämpning"pekar på de svårigheter /har altkontrollera efterlevnaden. Utredningen konstaterar vidare att"till skillnad frän flertalet andra regelutfärdandemyndigheter, inte har tillgång lill en tillsynsorgani-saiion där regionalaeller lokala myndigheter vid behov kan ingripa med tvångsmedel". Vi konstaterar därför i likhet med utredningen altsvårigheter finns för att utöva kontroll, varför också vårainvändningar riktar sig mol denna brist på efterlevnad och uppföljning och dåavseende 3 8 MFL dvs. riktlinjer av informativ karaktär som l.ex.prisinformation, konsumentkrediter. Vidare anser vi att handläggningsiiden avärenden som rör avvikelser mot riktlinjesystemel tar orimlig tid. Från det allanmälan inkommer till det att ett beslut eller överenskommelse träffas mellanKonsumentverket och motparten, blir handläggningstiden . Äröverenskommelse inte möjlig att göra ulan ärendet mäste gå vidare till marknadsdomstolenför beslut tar del ytterligare lid. Denna långa handläggningstid är klartotillfredsställande. 9 1984/85. Prop.1984/85:213 130 Vad beträffar efterlevnaden av riktlinjerna visarerfarenheter från det kommunala konsumenlvägledararbetet att dessa inte följs iönskad omfattning. Genom kontakter med enskilda konsumenter, anmälningar motannonser, egna gjorda undersökningar osv. får vi regelbundet bevis för detta.En mer akliv kontroll av efterlevnaden av riktlinjerna är en förutsättning föratt de ska bli det styrmedel som var syftet när dessa infördes. Därför böransvaret för della arbele läggas så nära källan som möjligt där problemen kanväntas uppstå. Vår erfarenhet pekar på alt den kommunala konsumentvägledningenhar de största förutsättningarna all fungera som sådan problemuppfångare.Därför bör denna kontroll av riktlinjerna läggas på den kommunala nivån. Vår uppfatlning är därför att man bör eftersträva att påsikt få denna omfördelning av ansvaret från central nivå till , i syfteatt åstadkomma dels en effektivare kontroll, dels en snabbare ärendehantering. För all denna omfördelning skall kunna ske ärförutsättningen att det i samtliga kommuner inrättas konsumentrådgivning,vilket tyvärr inte är fallet . Vi ledamöter, ,reserverar oss mot majoritetens i beslut beträffande remissvarang. "Konsumenlpoliliska styrmedel" SOU 1983-40, då vi delarutredningens förslag och anser alt några ändringar ej är nödvändiga. 1.20 kommuns konsumentnämnd: Konsumentnämndenär förvånad överalt utredningen endast vänt sig till producenter, importörer/grossister och i viss män detaljister. Användarna av produkter och tjänster -konsumenterna har lämnats utanför. Orsaken till att man anser efterlevnadenav riktlinjerna tillfredsställande torde av att inte höra vadkonsumenterna har tyckt. Resultatet av efterlevnaden skulle dä inte ens framståsom tillfredsställande. 1 de fall konsument erhållit en så kallad"MÅNDAGSPRODUKT" har det i många fall visal sig alt varken säljare,producent eller importör varit villig byta ut missfostret och taga ansvaret fören obrukbar produkt. När del gäller "" avseendedagligvaror är det de stora grossisiorganisationerna som styr.Landsbygdsbutikerna har i mänga fall inte stora möjligheter att deltaga.Förpackningarna är för stora och det är inte möjligt få dela på dem. Detla göralt man inte kan konkurrera pä lika villkor. har vi på konsumentnämnden fått iklagomål pä två varuhus för deras sätt att sänka priset . 1 det enaärendet rör det sig om dammsugare. En person köpte en dammsugare till som hantrodde - nedsatt pris. önskade han köpa ytterligare enlikadan dammsugare till samma nedsatta pris. Han upplystes dä om att 1984/85:213 131 han inte kunde detta för tiden hade gäll ut. Men han kundefå köpa mot erläggande av det ordinarie priset. Ordinarie priset var samma somdet nedsatta. Det andra ärendet var köp av ängstrykjärn, som en dambetalat ett visst pris för. kom det en folder i hennesbrevlåda med erbjudande få köpa samma strykjärn för ett nedsatt pris." somvär samma hon betalade för sitt strykjärn. Firman hade ökat det ordinariepriselmed . Med detta vill vi redovisa alt det inte är med sanningöverensstämmande "att den 10-procentiga gränsen ej skapar någon specielltrygghet för konsumenten eftersom priset i av fallen sänks med mera än I0%". .Avtalsvillkorslagen och konsumentkreditlagen är två lagarsom säljarsi-dan har svårt att följa. Mänga ärenden anmäls inte tillkonsumentnämnden men de vi får in är en god mätare på hur man behandlargodtrogna konsumenter. Särskilt gäller detta konsumentens rätt till nedsättningav skuldbelopp vid förtidsbetalning av kredilbelopp. Beträffande riktlinjer för sällskapsresor är det många somär ovetande om bestämmelserna. Information till konsumenterna måste ökas. ärdet många som inte vet vilka skyldigheter och rättigheter de har. 1 vär inledning har vi framhållit det som en stor miss attutredningen inte gällt konsumenterna. Detta har vi försökt motivera här ovan.Konsumentverkets strävan utgår pä att ge konsumenterna möjligheter att hävdasig mot säljarna. Om detla skall lyckas måste den lokala konsumentverksamhetenförstärkas med fullmakter att ingripa med omedelbar verkan. Som det nu är gårdel ett till innan ett ärende kan slutföras och då år grunden föringripandet bortglömd av den anmälande konsumenten. ansluter sig lill riktlinjekommitténsförslag med det tillägget att konsumentnämnderna får erforderliga fullmakter tilldirekt ingripande på det lokala planet: samt att en sammanslutning - där konsumenten är medlem - päsamma grund som branschsammanslutning får medverka förfarandet vid sidan om KO. 1.21 Flens kommuns konsumentnämnd: Konsumentnämndeninstämmer i stort med utredarnas förslag. De synpunkter som anförs har därförmer karaktären av randanmärkningar. har inget att erinra mot kommitténsförslag all den nuvarande ordningen för producentpåverkan behälls, medkonsumentverkets riktlinjer som det främsta styrmedlet. Utredningens förslagom hur arbetet med framtagande av riktlinjer bör bedrivas från konsumentverketssida förefaller relevant, men nämnden vill betona vikten av alt konsumentverketaktivt arbetar för att få med konsumentorganisationerna i förhand- Prop.1984/85:213 132 lingsarbetet inför framtagande av nya rikllinjer. meraktivt deltagande frän organisationer som representerar konsument- ochlöntagargrupper bör bl. a, innebära att möjligheterna till vidareinformation omkonsumentskyddet i riktlinjerna lill enskilda konsumenier ökar. Dessutom kanman naturligt utgå ifrån att konsumentorganisationerna besitter en kunskap omolika konsumentproblem som bör tillvaratas i utarbetandet av riktlinjer, I utredningen föresläs vidare att ett syslem medsjälvreglering införs. Delta innebär att näringslivets organisationer i vissafall själva skall ta fram normer för att förbättra konsumenternas ställning.Ävenså skulle näringslivets organisationer själva kunna slå för övervakning avdessa normer. Delta förslag kan naturligtvis ses som ell utmärkt komplementlill konsumentverkels riktlinjer, men bör nog inte ges den tyngd somutredningen tycks anse. Att man genom en ökad självreglering inom näringslivetskulle kunna frigöra resurser inom förefaller inte troligt. I lider av ekonomiska svårigheler för hushållen börsnarast resurser ökas för all genom riktlinjer ochöverenskommelser stärka konsumenternas ställning. Frivilliga åtaganden frånnäringslivets sida alt skydda konsumenterna får på intet vis urholka det ansvarsom har som övergripande myndighet pä detta område. 1.22 kommuns konsumentnämnd: Konsumentverketsriktlinjer har säkerligen i många fall varil lill nytta för konsumenterna, men efterlev naden och informationen omkring dessa är bristfällig pä mänga sätt. De flesta konsumenier och många handlare känner inte tillde rikllinjer som finns. måste verka för att i myckel störreomfattning nå ut med information och även övervaka branscherna, att ta störreansvar. Det borde inte vara, som det är , att bara de seriösa företagenrättar sig efter de överenskommelser som finns. En satsning på ett färre antal riktlinjer och mera tyngdpå de viktigaste kanske vore att nå ett bredare konsumentunderlag. Det ärmycket viktigt att bäde handlare/företagare och konsumenter även pä mindreorter känner lill vad som gäller inom detta område. bör lägga en del av de resurser somavsätts för riktlinjearbetel även på bra informationsmaterial lill kommunernaskonsumentrådgivningar. På detta sätt kommer det förhoppningsvis också en bilnärmare konsumenterna. 1.23 i : Injörmaiion ochrikllinjer (kap. 9- 10). Grunden för riktlinjerna på informationsområdet är marknadsförings lagens (MFL) 8 3. I denna paragraf stadgas, att näringsidkare kan åläggas "lämna information, som har särskild betydelse från konsumentsyn punkt". Utredningen framhåller, all detla enligl lagens bokstav innebärett ganska strängt krav på behov, nytta eller efterfrågan av information. 1984/85:213 133 förarbetena till MFL anges situationer där "ett intehelt obetydligt behov föreligger" av information och "inte barasådana fall som är särskilt allvarliga". Förarbetena är således betydligtmjukare än vad lagtexten ger anvisning om. 1 utredningen sägs också att MFL 8 3ulan tvekan ger stöd för krav pä information som avser bl. varans ellertjänstens innehåll, beskaffenhet och egenskaper låmpliganvändning, förvaring och skötsel av varan förhållandet iövrigt mellan säljare och köpare vem somtillverkar, importerar eller saluför varan eller tillhandahåller eller utförtjänsten noterar med tillfredsställelse, att enighetråder mellan näringslivssidan och konsumenlsidan om vilka krav på informationsom kan anses välmotiverade och som har slöd i gällande lag. Det har dock visatsig att efterlevnaden av vissa antagna riktlinjer om information varit tämligenringa. Grunden för ett väl fungerande marknadssystem är bl. a.,att konsumenten får tillgång lill information för alt kunna göra ettrationellt val. måste informationen inom vissa områden betecknassom otillräcklig och vill understryka betydelsen av alt alla godakrafter samverkar för att åstadkomma en förbättring. En av näringslivet självreglerandeverksamhet kan vara en bit i ett sådant mönster, men konsumentver-ket/KO börändå vara den instans som bevakar all inte för konsumenterna viktigainformationsområden förblir obeaktade. Genom alt lägga det övergripandeansvaret pä en myndighet vinner man dessutom den fördelen, att ävennäringsidkare som står utanför branschorganisationer täcks in. Detta ärviktigt, inte minst ur konkurrenssynpunkt. Man torde också kunna räkna med, atten av näringslivet bedriven självreglering minskar behovet av resurser påbevakningssidan, oavsett vem som står för övervakningen. Riktlinjernas rättsliga karaktär (kap. 12) Vid tillsynen av rikllinjernas efterlevnad harlänsstyrelsen erfarit, att detaljhandeln antingen varitokunnig om riktlinjers existens eller varit frågande inför den juridiskabetydelsen av riktlinjer. Detta har varit fallet såväl i produktsäkerhetsfrågorsom i informationsfrågor. Informationen om att rikllinjer existerar på vissaområden och vad dessa i praktiken betyder för den enskilde näringsidkaren haruppenbarligen haft svårt att tränga igenom. Då marknadsföringslagens generalklausuler om information(8 3) och produktsäkerhet m. m. (8 4) är riktlinjernas juridiska bas, anserlänsstyrelsen del vara väsentligt att detta klargörs. Den enskildenäringsidkaren mäste pä ett bättre sätl än få information om dels attriktlinjer finns men också vad de praktiskt betyder. I del sammanhanget böräven information lämnas om vad som händer om riktlinjerna inte följs. Prop.1984/85:213 134 1.24 Läns.styrelsen i : Sammanfallande.synpunkter på konsumenlpoliliska styrmedel. Utredningen har enligtlänsstyrelsens mening gjort en noggrann genomgäng och utvärdering av dekonsumentpolitiska, producenlpåverkande styrmedel - främst riktlinjesystemel som samhället har infört. De överväganden och förslag som har framlagts synesvälgrundade. Till sin karaktär verkar förslagen måttfulla. haringa invändningar emot förslagen. I direktiven för utredningen och i utredningens belänkandesägs det på flera håll att grunden för de konsumentpolitiska åtgärderna ochstyrmedlen skall vara att de skall stödja konsumenterna. Del sägs också att delför närvarande vore önskvärt med en mer aktiv medverkan av konsumentkollektivet.Samtidigt är del svårt i mänga avseenden att nå ut med information tillkonsumenterna, inte minst information om rikllinjer. Då många konsumenier just nu får uppleva minskande realainkomster och stigande priser och avgifter, är del mycket angelägel att dekonsumentfakta och - råd som kan ge verkligen når ut tillhushållen. Marknaden för varor och tjänster blir efterhand mer ochmer komplex, med ett ständigt större utbud. För konsumenterna blir den alltsvårare att överblicka. Utredningen konstaterar att det finns stora, eftersattainformationsbehov. Lånsstyrelsen bedömer utvecklingstakten så snabb att dekonsumentpolitiska organen har svårt att hänga med. Det råder uppenbart enobalans mellan företagens reklamresurser i form av direktreklam i brevlådornaoch dagspressannonser och samhällsorganens resurser för konsumentupplysning. vill i detta sammanhang väcka frågan om enomdisponering av resurserna hos . Enligt meningär det rimligl att samhället förstärker det slöd lill hushållen som konsumentinformationenutgör. Detla gäller särskilt i ett läge när reallönerna sjunker och det gälleratt begränsa olika krav pä ytterligare samhällsservice. vill här ange några synpunkter pä vissadetaljfrågor i betänkandet. Utredningens tanke att förslärka riktlinjernabiträds. En ytteriigare förstärkning kan uppnås om det i riktlinjerna framgåratt företrädarna för förhandlingsparterna enats om riktlinjen i fråga. En ökadgenomslagskraft kan därmed uppnäs. Alt riktlinjerna inte alltid får genomslagskraftf.n. kan skönjas ifråga om prisinformationen till konsumenter vidmarknadsföring av varor i detaljhandeln. Riktlinjerna (KOVES 1982:1) innebärbl. a. att samtliga varor i skyltfönster bör vara prismärkla. Ännu efterriktlinjernas ikraftträdande är emellertid detta pä vissa häll inte fallet.Detta förhållande är icke tillfredsställande. Det framgår av den undersökninghemkonsulenten i länet företagit och redovisat till . Prop.1984/85:213 135 Betr. riktlinjer om produktsäkerhet till skydd för liv ochhälsa kan del ibland vara angeläget att tillverkare tidigt får reda påkonsumentorganisationens och samhällets bedömning huruvida sädana ärönskvärda. Det kan därför övervägas om inte borde, exempelvispå begäran av berörda företag m.fl., ge besked om tänktarestriktioner i kommande riktlinjers form. har inledningsvis berört den obalans sområder mellan den kommersiella reklamen och samhällets resurser på konsumentområdet.Frågan är då hur ett bättre sakernas tillstånd skall kunna uppnås. Inomtillgängliga resursramar kan möjligen ytterligare effekt uppnås, exempelvis om konsunientmyndigheierna,på ett för gemene man lätttillgängligt sätt. löpande kommer lill tals. Ettutnyttjande av dagspressen i ökad utsträckning skulle då kunna vara enmöjlighet. Om konsumenlmyndigheterna exempelvis under en lätt igenkännligrubrik löpande kan ge viktiga konsumentpolitiskatips så skulle sannolikt genomslagskrafl uppnås. På samma sätt borde, inomramen för radio och TV, informationsforum av typ "Dagens Konsument"skapas. 1.25 kommuns konsumentnämnd: iSundsvall instämmer i huvudsak i riktlinjekommitténs grundläggande övervägandenoch förslag. Riktlinjer och konsumenlpoliliska styrmedel kan ej instämma i kommitténs slutsatseratt informationen om rikllinjer till företagen är tillfredsställande. Som exempel kan nämnas 1982: 1 prisinformation och 1977: 1riktlinjer för information till konsument vid tillfällig prisaktivitet fördagligvaror. Efterlevnaden av riktlinjer för tillämpning av konsumentkreditlagenär långt ifrån tillfredställande enligt vår mening. Det visar bl, a. marknadsundersökningensom ulförts i väst-Sverige av några kommuner. Övervakningen av uppställda regler och efterlevnaden avdem anser vi skulle kunna förbättras. Instämmer i alt konsumenterna bör förbättra sina kunskaperom riktlinjer m. m. När del gäller näringslivets möjligheler till ensjälvreglering såsom ett kompletterande styrmedel ställer sig nämnden tveksam lillexempelvis normövervakning. Detta med tanke på att många näringsidkare ej ärbranschanslutna och ej följer varken rikllinjer ellerbranschöverenskommelser.