prop · G803171 · 1984-12-31 00:00:00 — beslui enligi LVU om slöd eller behandling i öppna formersom jag lidigare föreslagil (avsnitt 2.2.3). För missbrukare som äri behov av tvångsvård inom socialljänslen bör i stället beslämmelserna i lagenom vård av missbrukare i vissa fall (LVM) lillämpas. Jag är visserligenmedvelen om att bestämmelserna i den lagen kritiserats från vissa håll och alldärvid framför alll värdtiderna ansetts som otillräckliga. Eventuella brisler iLVM bör emellerlid enligi min mening inte få läggas lill grund för ändringar iLVU. Frågan om en eventuell ändring av LVM övervägs f.n. av socialberedningen.Därvid kommer beredningen bl.a. att pröva frågan om vårdtiderna. * Ulvidgal tillämpningsområde för brottspåföljdenöverlämnande lill vård inom socialljänslen saml för åialsunderlålelse Mitt förslag: Åldersgränsen i 31 kap. 1 § broltsbalken föröverlämnande till vård inom socialljänslen höjs från 20 till 21 år.Överlämnande lill vård inom socialljänslen enligt broltsbalken ochåialsunderlålelse enligi lagen med särskilda bestämmelser om ungalagöverträdare skall kunna komma ifråga, om den unge meddelas beslut om stödeller behandling i öppna former enligt lagen med särskilda bestämmelser om vårdav unga. Socialberedningens förslag: Beredningen har inte behandlalfrågorna. Skälen för mitt förslag: Enligt 31 kap. 1 § första slyckelbroUsbalken (BrB) kan vård enligt LVU eller annars med stöd av SoL ulgörapåföljd enligi BrB för ungdomar . Jag har i det föregåendeföreslagil atl den lidpunkl vid vilken vård enligi LVU i de s.k. beleendefallensenasl skall upphöra bestäms lill . Som en konsekvens av detta och för attöka möjlighelerna allanvända vård enligt LVU som påföljd för ungalagöverträdare föreslår jag atl även åldersgränsen i 31 kap. 1 § försia styckelBrB ändras pä molsvarande säu. Den föreslagna höjningen av åldersgränsen kan få verkanäven för unga lagöverträdare som är föremål för vård inom socialljänslen ifrivilliga former. Någol legall hinder mol atl överlämna till vård inomsocialtjänsten också i dessa fall när domstolen finner det lämpligt bör enligtmin mening inle föreligga. Jag har vidare föreslagil all regler om beslui om slödeller behandling i öppna former införs i LVU, Sådana beslui skall kunna gällalängsl lill dess den unge fyller . Domstolens möjligheter all överlämnaden unge lill vård inom socialljänslen bör omfatta även siiualioner när sådanabeslut gäller eller kan fattas. Detla får beaklas när 31 kap. I § broUsbalkenges sin nya lydelse. Enligi 1 § lagen (1964:167) med särskilda beslämmelser omunga lagöverirädare (LUL) får åialsunderlålelse ges under vissaförulsällningar. om den unge bereds vård med slöd av LVU eller blir föremål förannan därmed jämförlig åtgärd eller utan sådan åtgärd blir föremål för annanhjälp- 1984/85:171 33 Med hänsyn lill de föreslagna reglerna iLVU om beslut om slöd eller behandling i öppna former bör möjlighelerna alt geåialsunderlålelse enligi LUL utvidgas lill all omfalla även dessa fall. * Krav på yttrande från socialnämnden innan ungdomar dömslill fängelse mm. Mitt förslag: Den som är skall som regel inlefå dömas till fängelse utan all socialnämnden har yllralsig. Samiidigi införs i förenklingssyfte och för alt förkorta handläggningstidernai domsiol en ordning som innebär all ell yllrande som socialnämnden har avgetttill åklagaren för dennes åialsprövning skall kunna utnyttjas av domslolen. Socialberedningens Törslag: Överensstämmer i huvudsak medmill (belänkandel s. 127). Frågan om en förenklad handläggning har emellertidinle lagils upp av beredningen. Remissinstanserna: Alla remissinslanser utom lillslyrkeri princip beredningens förslag. Några av dem som lillslyrker förslagelunderstryker dock atl ändringen inle får leda lill en förlängning av den lolalahandläggningsliden. Skälen för mitt förslag: Enligt 31 kap. 1 § första stycketBrB gäller atl domslolen skall höra socialnämnden innan den överlämnar någonlill vård inom socialljänslen. I samband med socialljänstreformen (prop.1979/80:1 del C s. 131) uttalades all, för all domslolen skall kunna bedöma omöverlämnande bör ske eller annan påföljd beslulas, domstolen måsle ha lillgångtill uppgifier om den unges förhållanden, lidigare vidlagna ålgärder och om denvård som socialnämnden avser att anordna. Åven åklagaren är vid sin åialsprövning enligi LUL skyldigalt i vissa fall inhämia yttrande från socialnämnden. Beslämmelserna om delta i3 § LUL innebär bl.a. följande. Om del finns skälig anledning tillåialsunderlålelse enligt LUL, skall åklagaren innan han beslutar i ärendetinhämia yitrande från socialnämnden. Ytlrandel skall avse frågan om nämnden harvidlagil eller avser alt vidta någon åtgärd beträffande den underårige och omen sådan åtgärd enligi nämndens mening är den lämpligasle för honom. Nämndensyllrande skall, om åklagaren begär det eller nämnden finner del erfoderligtäven innehålla en redogörelse för den underåriges personliga ulveckling samlhans vandel och levnadsomständigheter i övrigl. Del åligger nämnden all avgesill yttrande skyndsami. Åklagaren får ulan alt nämndens yllrande har inhämlalsbesluta om åialsunderlålelse, om brotlel är ringa eller om del är uppenbart allförulsällningar för åialsunderlålelse föreligger. 3 1984/85. 1 sam/. 1984/85:171 .34 I detla sammanhang bör också nämnas all del i förarbetenatill LUL (se prop. 1964:10 s, 162 och 165) förutsatts atl yllrande inhämlas avåklagaren eller domstolen innan den som är döms till fängelse ellerskyddslillsyn. Av de regler jag nu har redovisal följer att del ärvanligl all en socialnämnd avger yllrande av ifrågavarande slag om ungdomar somhar begåll brolt, I prakliken lorde del i regel inle vara någon slörre skillnadmellan de yllranden som avges till åklagare och de som avges till domstol. Enligt min mening är det angeläget att socialnämndernalill åklagare och domstolar får redovisa vilka möjligheter som finns till vårdinom socialljänslen, Pä så sätt kan utrymmet för sådan vård tas till vara ochkriminalvårdspåföljder undvikas så långt det över huvud laget är möjligt.Genom alt elt yttrande av socialnämnden föreligger i etl mål får domslolen äveni övrigt tillgång till ett bäure underlag för sin bedömning i påföljdsfrågan.En begäran om yllrande kan också få den posiiiva effekten atl socialnämndenuppmärksammas på vårdbehov som annars skulle ha kunnat försummas. Som jag lidigare har framhållit är del vidare angelägelalt på olika säll nedbringa användningen av fängelseslraff för ungalagöverirädare och all dessa i slällei bereds värd inom socialljänslen. Motbakgrund av del sagda anser jag del därför vara väsenlligt all en domsiol harlillgäng lill yttrande från socialnämnden inle bara innan någon överlämnas lillvård inom socialljänslen ulan också när man överväger all döma ungalagöverirädare lill fängelse. Av del tidigare anförda framgår för övrigl alldel redan enligi gällande ordning förutsätts all socialnämnden får yltra siginnan den som är döms till fängelse. Enligi min mening är detemellertid angeläget all socialnämnderna får yltra sig också belräffandeungdomar i åldern . Jag föreslår därför atl lagöverirädare under iprincip inle skall kunna dömas lill fängelse ulan att socialnämnden har yttratsig. En regel av delta slag bör emellertid, som beredningen anförl, inleomfalla fall då en domsiol överväger all döma till ell kortvarigtfängelsestraff. Regeln bör avse fall där fråga är om längre fängelseslraff änire månader. Under remissbehandlingen har från några håll pekats på alten regel av del akluella slaget medför atl brottmålens handläggning blironödigt belungande och all del uppslår merarbele för socialljänslen. Man kannalurliglvis inie uleslula all det i vissa fall skulle kunna uppstå sådanakonsekvenser. Enligi min mening bör inan emellerlid fästa slörre vikl vid deposiiiva effekter som del utökade beslutsunderlaget innebär för domslolarna ochmyndighelerna inom socialljänslen. yllrande från socialnämnden kan förövrigt i allmänhel ensaml eller i förening med annan ulredning ersälla behovelav personundersökning i ell broiimål belräffande unga lagöverirädare [se 2 Slagen (1964:542) om personundersökning i broiimål, jfr prop. 1964:90 s. 46].För all undvika lidsuldräkl i fall där ell yllrande inle kan antas ha någonslörre saklig betydelse för påföljdsfrågan bör dock regeln inte görasobligalorisk. 1984/85:171 35 Synpunkterna under remissbehandlingen aktualiseraremellerlid frågan om den nuvarande ordningen när det gäller yttranden tillåklagare och domstolar frän socialnämnder i alla avseenden är lämpligtuiformad. Av redogörelsen för de nuvarande reglerna framgår nämligen alt det ibroltmålsförfarandet beträffande unga lagöverträdare i vissa fall kan haavgelts yttranden två gånger av socialnämnden. Domstolen måste sålunda vidfillämpningen av 31 kap, 1 § försia slycket BrB själv höra socialnämnden ochkan inle använda sig av del yllrande som nämnden kan ha avgell lill åklagaren,även om delta i sak inle skulle skilja sig från yttrandet till domstol (seBeckman m.fl.. Kommentar lill broUsbalken 111, 2 uppl. 1971, s. 198). Enligimin mening är denna ordning alliför slelbent, I de fall där domstolenshandläggning av brottmålet sker i nära anslutning lill all socialnämnden haryllral sig och då förhållandena belräffande den unge inle har förändrals, kandet sålunda knappasl anses ändamålsenligt all kräva all socialnämnden på nytl skallyltra sig till domslolen och au domslolen skall nödgas avvakta della yitrande.De i 3 § LUL angivna kraven på vad socialnämnden skall uttala sig om tillåklagaren vid dennes åialsprövning skiljer sig i princip inle heller från vadnämndens yllrande lill domslolen enligi 31 kap. 1 § försia styckel BrB skallavse (jfr Kommeniar lill broltsbalken III, 2 uppl. 1971, s, 198 f). 1 bådafallen är det ytterst för att bedöma vilken påföljd som är lämpligasl för denunge som del har betydelse att höra socialnämnden. Jag vill vidare peka på atl det i räiislillämpningen sedanlänge har uppmärksammals all skyldighelen för åklagare och domsiolar att ivissa fall inhämia yllranden från socialnämnder när del gäller ungalagöverirädare skapar praktiska problem, särskilt genom all del på grund avhandläggningen hos socialnämnden uppslår en lidsutdräkt I delta sammanhang börnämnas den är 1982 införda regeln i 3 § LUL om all åialsunderlålelse får skeutan atl yitrande begärs av nämnden, om del ändå är uppenbarl att förulsällningarför åialsunderlålelse föreligger. Denna regel infördes i syfie alt förkortahandläggningstidema (se prop. 1981/82:41 s. 29 f). Den av mig i det föregående föreslagna regeln om att endomstol inte får döma någon till fängelse utanall del föreligger ell yllrande från socialnämnden aktualiserar frågan om detfinns yllerligare möjligheter all förenkla handläggningen och undvikalidsutdräk-ter när del gäller all inhämia sådana yllranden. Mol bakgrund av dellidigare anförda anser jag för min del all en domstol bör kunna ulnytlja delyttrande som kan ha avgetts till åklagaren. I allmänhel förulsäller dellanalurliglvis alt del inle har förflulil någon längre lid sedan ytlrandel avgavsså atl yttrandet är aktuellt, Domslolen bör genom en informellkonlakl med socialnämnden kunna få underlag för all bedöma om del yllrande somredan finns är lillräckligi eller om det bör kompletleras, 1 de fall dåyllrande inle har avgetls lill åklagaren eller del blivii inakluelll börnalurliglvis domstolen såsom f.n. själv inhämia yllrande. Även om domslolarna iålskilliga fall 1984/85:171 36 själva kommer all göra del, medför mill förslag likväl enförenkling som kan få positiva effekler på handläggningstiderna. Förenklingeninnebär också en avlastning för socialnämnderna. Sammanfattningsvis föreslår jag således atl del införs enbeslämmelse om all en domstol som regel inle får döma någon lillfängelse ulan alt del i målet finns ell yllrande frånsocialnämnden, Samiidigi föreslår jag i förenklingssyfle alt det yitrande somen socialnämnd kan ha avgetl till åklagaren för dennes åialsprövning enligi LULskall kunna ulnylljas också av domslolen i de fall det för att avgörapåföljdsfrågan krävs alt det finns ell yttrande från socialnämnden, 2.3.3 Ytterligare begränsningar av möjlighelerna all dömaungdomar lill fängelse? Socialberedningen har föreslagil atl ungdomar under 18 ärinie skall kunna dömas till mer än tre månaders fängelse. Beredningen motiverarsitl förslag med de risker för skadeverkningar för dessa ungdomar som längrefängelsestraff medför och med atl del bör vara möjligl all med särskiltanpassade resursförsiärkningar m.m. genomföra en forlsall vård inomsocialtjänsten för dem som Irots tidigare omfattande insatser frän socialtjänstengjort sig skyldiga lill nya och grövre broll. Enligt beredningen går det inlealt hell avskaffa möjlighelerna atl döma ul korla fängelsestraff för dennagrupp. Man kan enligt beredningen, även om den största restriklivitet böriaktlas även i dessa fall, inte borise från atl del kan förekomma situationerdär det å ena sidan begås ett brotl som är så allvarligt alt del är svårl atlavstå från frihelsberövande av allmänprevenliva skäl men där å andra sidaningel ullalal behov av vård inom föreligger. Jag anser del vara ytterst angelägel atl pröva ommöjlighelerna all döma ungdomar till fängelse kan inskränkas mer än vad somgäller enligt nuvarande regler. Regleringen i BrB i detta hänseende innebärbl.a. alt den som är inle fär dömas lill fängelse, om del inlefinns synnerliga skäl, och att den som har fylll 18 men inle får dömaslill fängelse bara när det av hänsyn till allmän laglydnad föreligger särskildaskäl för frihetsberövande (26 kap. 4 § första och andra slyckena). Vidare börnämnas regeln om att den som begått brotl innan han fylll efleromsländighelerna får dömas till lindrigare straffan som är föreskrivet förbrottet (33 kap. 4 § första stycket första tiieningen). För är alltså möjlighelerna altdöma lill fängelse redan nu mycket snäva. Som framhållits underremissbehandlingen lycks domslolarna också inla en myckel restriktiv hållningnär del gäller all använda fängelse för denna grupp. Det förslag som beredningen lagl fram om en yllerligarebegränsning av möjlighelerna alt döma ungdomar i den nämnda åldersgruppenlill fängelse är enligi min mening behäflal med olika svagheler. 1984/85:171 37 innebär elt avsteg från de principer för siraffmälning somnu gäller. Framför alll skulle en sådan regel kraftigt inskränka möjligheternaalt vid straffbestämningen ta hänsyn till brottets svårhet och andraomsländigheler. Jag har mol denna bakgrund och med hänsyn lill det övervägandenegaliva remissulfallel funnit alt beredningens förslag inle bör genomföras. Min slåndpunkl belyder dock nalurliglvis inle alt jaganser atl man därmed hör slå sig lill ro. Jag delar i allt väsentligt deuppfattningar som framförs i , kriminalvårdsstyrelsens.Föreningen och remissvar, nämligen all manallvarligt bör överväga alt hell utmönsira fängelse ur påföljdssysiemel förungdomar . Del rör sig om en myckel lilen grupp ungdomar, 20-40 perår, och del finns skäl alt anta all det i de flesla fall handlar om ungdomarsom har särskilt slora behov av vård och behandling. Ofla är problemen av denomfattningen all det är realistiskt att räkna med att ungdomarna kan behövavård och behandling under avsevärd lid - kanske - och under särskiltnoggrann tillsyn. Det påpekas visserligen ofta i debatten om de ungalagöverträdarna alt socialljänslens resurser och meloder är brislfälliga då delgäller behandling av de svårasl slörda ungdomarna. Jag vill emellerlid, ilikhel med bl.a. Föreningen , framhålla all socialtjänstenlorde ha betydligt slörre förutsättningar atl erbjuda behövlig vård änkriminalvårdens instilulioner. Slälls inte inför kravet atlulforma en bättre vård för denna grupp, är risken all ingen ulveckling kommerall ske. Anlalel ungdomar är, enligi min mening, inle slörre än atl del bordevara möjligl all med särskilt anpassade resurser, metodutveckling ochförbättrade kunskaper bereda dem vård inom socialljänslen. Del är ocksåposilivi atl näslan samlliga de remissinslanser som har resursansvarel förbarn- och ungdomsvården inom socialljänslen i princip ansluter sig fill dennauppfattning. pekar på några länkbara lösningar i sillremisssvar. De resurser som i första hand finns för de ungdomar för vilkafängelse är allernaiivel lill vård inom socialljänslen är de hem för särskildtillsyn som avses i 12 § LVU. Därtill krävs, enligi styrelsen, störremöjligheter till behandling inom låsbara enheler än vad som medges enligtnuvarande beslämmelser, Dessulom behövs personalulbildningsinsalser ochkontinuerlig handledning av vård- och behandlingspersonalen saml samverkan medbarn- och ungdomspsykialrin. Siyrelsen anser emellerlid inle alt metodproblemenär så betydande som hävdats . Problemel med svårt störda ungdomar har,enligt styrelsen, studerats länge både i och internafionellt, och detfinns en viss samstämmighet i teoribildningen. Mol denna bakgrund anser jag all del finns skäl atlöverväga en ändring av påföljdssysiemel för den aktuella åldersgruppen, dvs.ungdomar i åldern . Jag är däremol inle beredd att föreslå enlagändring i della sammanhang. För delta krävs närmare ulredning i skildaavseenden. Väsentligt för möjligheten all avskaffa fängelsestraff för dennagrupp är att 1984/85:171 38 del inom ramen för socialljänslen kan skapas sådanasärskilt anpassade resurser och ulvecklas sädana metoder för dessa fall allvård inom framsiår som etl realistiskt alternativ lill fängelse. När del sedan gäller gruppen ungdomar i åldern 18-20 årframgår av redogörelsen för nuvarande regler all möjlighelerna alt dömaungdomar i denna ålder lill fängelse inle är lika begränsade som beträffande behandlade gruppen. Av vad jag lidigare har sagl har också framgåll alläldre ungdomar som döms lill fängelse är belydligi fler. Skadeverkningarna avfängelseslraff för dessa ungdomar kan också bli avsevärda. Jag anser därför allfrågan huruvida möjlighelerna atl döma ungdomar i åldern lill fängelsebör inskränkas är lika viktig som när det gäller gruppen i åldern . Enligt min uppfallning är del sålunda angelägel all fråganom i vilken ulslräckning fängelse bör kunna ådömas unga lagöverirädare övervägsyllerligare och all dessa överväganden tar sikle på alla mellan 15 och 20 år.Därvid bör en noggrann undersökning göras av de olika kategoriernassammansättning och vårdbehov liksom en inventering av vilka nya möjlighetertill vård inom som skulle kunna skapas som ell alternativ tillfängelse för dessa lagöverträdare. Fängelsesiraffkommillén (Ju 1979:04), som beräknas avgesitl huvudbe-länkande under höslen 1985, har lill uppgifl all göra en allsidigprövning av frågan om användningen av fängelsestraffet. Vägledande förutredningsarbetet är enligt direkfiven (kommittéberätielsen 1980 del II s. 37) atl användningen avfrihelsberövande påföljder bör minskas och att de frihetsberövanden somförekommer bör förkortas. Frågan om användningen av fängelsestraff för ungdomfaller således inom ramen för kommitténs uppdrag. Enligt vad jag har inhämtatöverväger kommiltén atl lägga fram förslag som innebär alt möjlighelerna atldöma ungdomar lill fängelse inskränks ytterligare. Mol denna bakgrund anser jagall den akluella frågan får övervägas på nyll när delta förslag har lagts fram. I enlighel med vad jag har anförl nu har inomsocialdepariemenlel upprättats förslag till 1. lag om ändring i socialljänsllagen(1980:620), 2. lag om ändring i lagen (1980:621)med särskilda beslämmelser om vård av unga, 3. lag om ändring i , 4. lag om ändring i lagen (1964:167)med särskilda beslämmelser om unga lagöverträdare. Förslagen under 3 och 4 har uppräilals i samråd med chefenför . Förslagen bör fogas till protokollet i detta ärende sombdaga 3. 1984/85:171 39 4.1 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen(1980:620) Åndringarna har lillkommii för all belöna allsocialnämnderna skall ägna särskild uppmärksamhet ål ungdomar som har visatlecken lill en ogynnsam utveckling, l.ex. genom brottslighet eller missbruk avalkohol eller narkolika, Belydelsen av nära samarbeie med hemmen haryllerligare framhållils i laglexlen. Bakgrunden har beskrivils i den allmännamoliveringen (avsnill 2,2.2), Där har också gells en en del synpunkter på hursocialnämnden bör kunna arbeta för att uppfylla intentionerna bakombeslämmelserna i paragrafen. I paragrafen finns beslämmelser om begränsning avdelegalionsrällen i fråga om vissa beslut som socialnämnden kan falla med slödav LVU. Begränsningen gäller beslut av ofta djupt ingripande karakiär för denenskilde. Beslulen föruisalte, enligi vad föredragande departemenischefen anfördevid paragrafens lillkomsl (prop. 1979/80:1 del A s. 392), en ingående prövningav den unges förhållanden. BestämmanderäUen i sådana frågor borde därför inlelillkomma en person ensam. Departemenischefen framhöll vidare att det frånrättssäkerhetssynpunkt var angeläget att sådana frågor avgjordes av deförtroendevalda, Befogenhelen atl falla de särskilda beslulen enligi denföreslagna 8 a § LVU lillkommer i försia hand socialnämnden. Del kanvisserligen sägas all sådana beslui inle är så ingripande för den enskilde somde beslui som den nuvarande begränsningsregeln i 47 § omfaltar. Det ansvar förnämnden som de särskilda beslulen medför motiverar emellertid atl dessa beslutföregås av en allsidig och omsorgsfull prövning under medverkan av de förtroendevalda.Paragrafen har därför ändrals så aU begränsningen av delegalionsräUen kommerall gälla också beslui enligi 8 a § LVU. 4.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1980:621) medsärskilda bestämmelser om vård av unga Förslagel innebär all ordel "uppenbarl" i iredjestycket utgår. Den som är skall således i de s.k.beteendefallen kunna beredas vård enligt LVU så snart sådan vård är lämpligareän annan vård, t.ex. kriminalvård. Syftet med denna ändring, som behandlats iavsnitt 2.3.2, är bl.a. att vidga möjligheterna att använda LVU i stället förfängelse eller 1984/85:171 40 annan kriminalvårdspåföljd när det gäller lagöverträdare i åldern . Vidare har en redaklionell ändring gjorls som innebär allorden "vård inom socialljänslen" byis ul mol orden "sådanvård". F.n. ger paragrafen möjligheier för all vård enligi LVU ide s.k. beteendefallen skall kunna pågå viss lid efler det all den unge fylll20 år. Vården kan i dessa siluationer forisätta längst till och med sex månaderefler det atl rällen beslutade om vård eller socialnämnden senasl förelog sinmed högsl sex månaders inlervall förekommande prövning av frågan om vårdensupphörande. Åndringen i paragrafen innebär all åldersgränsen för närvård som beslulals på grund av brisler i den unges beleende (1 § andra styckel2 eller Iredje styckel) senasl skall upphöra höjs till . Skälen förändringen har redovisats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.2). Beredande av vård enligt LVU är en ingripande åtgärd.Vården skall allud inledas uianför den unges eget hem. Del finns ibland ellbehov av all kunna vidla en åtgärd som inle är så ingripande som insfitutions-eller familjehemsvård. Det kan t.ex. röra sig om ungdomar med uttalademissbruksproblem som vägrar att medverka i varje frivillig behandling eller somhar en så yllig motivation när det gäller all medverka lill behandling atl detär svårl atl skapa kontinuitet inom ramen för en frivillig behandlingskonlaktSamiidigi är situationen ännu inte så allvarlig att förutsättningarna för ettbeslut om vård enligt LVU är uppfyllda. Del kan finnas goda resurser i denunges vardagsmiljö, såsom föräldrar eller andra vuxna som kan vara ett slöd förden unge eller kamraier som inle är missbrukare. Som utvecklats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2.3)föreslås en möjlighet alt falla särskilda beslui beträffande dessa ungdomar.Syftei är därvid all förstärka socialnämndens möjlighel alt ingripa närsamtycke till behandling eller annan stödåtgärd inte kunnat erhållas.Beslämmelser härom har tagits in i en ny paragraf, 8 a §. Första styckel ges en särskild befogenhelall besluta atl den unge skall hålla regelbunden konlakl med en koniaklpersoneller della i behandling i öppna former inom .