prop · G80333 · 1984-12-31 00:00:00 — I Ukhetmed vad som gäller enligt doms verkställighetslag och åtskilliga andralagar om verkställighet av domar har emellertid i fiärde stycket undanlaggjorts från översättningskravet såvitt gäller handlingar på danska ellernorska. Något annat undantag från översättningskravel finns inte i 1974 årslag. Efter mönster av t.ex. lagen om verkställighet av österrikiska domar haremellertid hovrätten i den förevarande paragrafen bemyndigats att medge undantagfrån kravet på översättning. Denna möjlighet kan utnytfias t.ex. i sådana falldå det är uppenbart onödigt att samtliga handlingar översätts i sin helhet. Detfår utan någon särskild föreskrift anses klart att hovrätten får beredasökanden tillfälle att avhjälpa brister i ansökningshandlingarna. 1984/85:33 229 6 § En ansökan om verkställighet får inle bifallas ulan att motparten har beretts tillfälle att yttra sig över ansökningen. Omansökningen bifalls, verkställs domen på samma sätt som en svensk domstols lagakraftägandedom, om inte högsta domstolen förordnar annat efter besvär över hovrättensbeslut. Densak som har avgjorts genom domen får inte prövas på nytt. Iparagrafen regleras prövningen av en ansökan om verkställighet och verkan avatt en sådan ansökan bifalls. Den motsvarar 4 § i 1974 årsdomsverkställighetslag. Enligt/ör.s/astycket får en ansökan om verkställighet inte bifallas utan att motparten har berettstillfälle att yttra sig över ansökningen. Någon motsvarande föreskrift finnsinte i fördraget. Som har nämnts hänvisas emellertid i fördraget fill deformföreskrifter som gäller i den stal där verkställigheten skall äga mm. Någotkrav på alt delgivning sker enligl de regler som gäller för stämning i tvistemålställs inte upp i den förevarande paragrafen. Verkanav att en ansökan om verkställighet bifalls regleras i andra stycket. Domenskall då verkställas på samma sätt som en svensk lagakraftvunnen dom. Delankommer på sökanden att begära verkstäUighet av domen hos kronofogden ochdärvid åberopa hovrättens beslut. I fråga om verkställigheten gäller utsökningsbalken.Som fömtsättning för verkställighet gäller givetvis att inte högsta domstolenefter besvär över hovrättens beslut förordnar annat. Iöverensstämmelse med fördraget (art. 18 § 1 första stycket sista meningen)föreskrivs vidare i tredje stycket alt den sak som har avgjorts genom domen inlefår prövas på nytt. Detta innebär till en början att någon kontroll av att denutländska domen är materiellt riktig inte får ske i verkställighetsförfarandet.I detta ligger att både bevisprövningen och rättstillämpningen i domen måstegodtas. Del val av tillämplig lag som den utländska domstolen har gjort fårinte ifrågasättas. Vidare innebär bestämmelsen all domen skall erkännas iSverige. Den utgör alltså hinder mot ny rättegång om samma sak. 7 § Om etl sådant skiljeförfarande som avses i fördraget inleds, har delta verkan som preskriptionsavbrott enligt 7 § preskriptionslagen (1981:130). Idenna paragraf regleras verkan i preskriptionshänseende av ett sådantskiljeförfarande som avses i fördraget. 16 § 1 i fördraget skall den omständigheten att ett skiljeförfarandeinleds ha samma verkan i fråga om preskriptionsavbrotl som enligt fillämpligmateriell rätt följer av att talan väcks vid allmän domstol. I överensstämmelsehärmed föreskrivs i paragrafen att, om skiljeförfarande inleds, detta harverkan som preskriptionsavbrott enligt 7 § preskriptionslagen (1981:130).Delta innebär att en ny preskriptionsfid börjar löpa från 1984/85:33 230 dendag då skiljeförfarandet avslutas genom avgörande i sak eller på något annatsätt. Den nya preskriptionstiden är . Såvitt gäller vissa fordringar moten konsument bUr dock den nya preskriptionsfiden . Somhar nämnts i anslutning tiU 4 § gäller reglerna om verkställighet av skiljedomi den paragrafen i överensstämmelse med art. 12 § 2 endast skiljedomar somavser trafikföretag och trafikanter men inte skiljedomar mellan stater. Någonmotsvarande begränsning görs inte i fördraget i fräga om verkan som preskriptionsavbrotlav att ett skiljeförfarande har inletts (art. 16 § 1). I överensstämmelsehärmed har den förevarande paragrafen gjorts tillämplig på allaskiljeförfaranden som avses i fördragel. Såvitt gäller skiljedomar mellanstater torde dock paragrafen inte få någon större praktisk betydelse. 8 § Om ett utländskttrafikföretag har en fordran mol ett trafikföretag i på gmnd av enbefordran som omfattas av fördraget, får fordringen beläggas med kvarstad ellerutmätas endast på grund av ett avgörande av en domstol i den stat till vilkendet uUändska företaget hör. 9 § Om en utländsk jämväg äger mllandemateriel som finns i , får materielen beläggas med kvarstad ellerutmätas endast på gmnd av ett avgörande av en domstol i den stat till vilkenden utländska järnvägen hör. Detsamma gäller i fråga om andra föremål somtillhör en utländsk jämväg och är avsedda att användas vid befordran, såsomcontainrar, lastredskap och presenningar. Enprivatvagn, vars registrerade innehavare inte har hemvist i , fårbeläggas med kvarstad eller utmätas endast på gmnd av ett avgörande av endomstol i den stat där innehavaren har sitt hemvist. Detsamma gäller i fråga omföremål i vagnen som är avsedda att användas vid befordran och som tillhörinnehavaren. Idessa paragrafer ges bestämmelser om kvarstad och utmätning av vissjärnvägsegendom. Bestämmelsema gmndas på art. 18 § 2 resp. art 18 § 3 i självafördraget. De överensstämmer i allt väsentligt med 5 § i 1974 årsdomsverkställighetslag. Iförhållande till bestämmelserna i fördraget avviker de förevarande paragrafernapå det sättet att förhållanden som inte berör inte har reglerats. Iparagraferna behandlas därför inte fordrings- och ägarförhållanden som endastberör utländska rättssubjekt i uUandet. Med anledning av de regler om behörigdomstol som finns i bihang A (art. 52 och 60) och bihang B (art. 56 och 63) kansådana rättsförhållanden inte bli föremål för prövning i . Ilagtexten nämns endast avgörande som har meddelats av domstol. I fördragstextenanvänds uttrycket "dom av en judicieU myndighet" ("jugement rendupar Fautorité judiciaire"). Om ett avgörande har meddelats enligt fördragelav en sådan myndighet i en annan stal som i den staten anses som "une autoritéjudiciaire", bör givetvis ett sådant avgörande 1984/85:33 231 jämställasmed en domstols avgörande vid tillämpningen av de förevarande paragrafema. 1 9§ andra stycket regleras kvarstad och utmätning av s.k. privatvagnar. Därmedavses vagnar som tillhör något annat rättssubjekt än ett järnvägsföretag.Särskilda bestämmelser om sådana vagnar finns i reglementet om intemationell jämvägsbefordranav privatvagnar (), som utgör bilaga II tiU bihangB. Meduttrycket "en privaivagns registrerade innehavare" avses den fysiskaperson eller annat rättssubjekt i vars namn vagnen är registrerad hos enjärnväg vars linjer omfattas av bihang B (art. 2). 10§ På begäran av järnvägen eller av den som har rätt alt kräva utlämning avgods eller inskrivet resgods skall tingsrätten i den ort där godset ellerresgodset finns förordna en sakkunnig att företa en sådan utredning som avses ibihang A artikel 48 § 2 eller i bihang B artikel 52 § 2. Iparagrafen behandlas förordnande av en sakkunnig för det fall att gods ellerinskrivet resgods har minskats eller skadats. Den gmndas på art. 48 § 2 i bihangA och art. 52 § 2 i bihang B. upptäcker eller får anledning att anta alt inskrivet resgods ellergods har skadats eller gått förlorat eller om den som har rätt till resgodsetresp. godset påstår att detta är fallet, skall jämvägen genast göra enutredning. skall, om möjligt i den berättigades närvaro, upprätta enredogörelse. I redogörelsen skall så långt det är möjligt anges vilken skadasom har uppkommit samt när och hur den har uppstått. skall utankostnad överiämna en avskrift av redogörelsen till den som har rätt tillresgodset eller godset (art. 48 § 1 resp. art 52 § 1). Etlsärskilt förfarande är föreskrivet för del fallet att den som har rätt tillresgodset eller godset anser sig inte kunna godta uppgifterna i redogörelsen.Han kan då begära att resgodsets resp. godsets tiUstånd och vikt samt skadansorsak och storlek faststäUs av en sakkunnig. Denne kan utses av parterna. Parternahar emellertid rätt att vända sig till domstol och få denna att förordna ensakkunnig. I fråga om förfarandet skall de bestämmelser tUlämpas som gäller iden stat där utredningen äger mm (art. 48 § 2 resp. art. 52 § 2). Ianledning av regleringen i art. 48 § 2 och art. 52 § 2 har fingsrätten i denort där godset eller resgodset finns ålagts att på begäran av järnvägen ellerden som har rätt att få ut resgodset eller godset förordna en sakkunnig för attföreta en sådan utredning som avses i dessa artiklar. En sådan begäranhandläggs enligt lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden. Vadangår förfarandet i övrigt kan anföras följande. Sedantingsrätten har förordnat en sakkunnig, är rättens befattning med ärendetavslutad. Den sakkunnige skall då granska järnvägens redogörelse i dehänseenden som nämns i art. 48 § 2 resp art. 52 § 2 och avge ett utlåtande omsin uppfattning i dessa frågor. Hans utlåtande är inte bin- 1984/85:33 232 Om parterna inte skulle följa hans ufiåtande eller annars kommaöverens, får tvisten mellan järnvägen och transportkunden avgöras av domstol.Den sakkunniges ufiåtande kan då givetvis åberopas i rättegången. Närpartema själva utser en sakkunnig, får de givetvis gemensamt stå för ersätlningentill denne, om inte något annat har överenskommits med den sakkunnige. Utsesden sakkunnige av rätten, torde ersättningen få betalas av den som har begärtförordnandet. Skulle tvisten mellan parterna föras inför domstol, far frågan omvem som slutligt skall stå för ersättningen till den sakkunnige avgöras avdomstolen i samband med att den beslutar om rättegångskostnadernas fördelning. Dennalag träder i kraft . 1. lagen (1974:744) omverkställighet av utländsk dom som meddelats enligt vissa internationellajärnvägsfördrag m. m., 2. kungörelsen (1974:748) ominternationell järnvägstransport. Ifråga om en dom eller fordran som gmndas på något av de fördrag som avses i deupphävda författningarna tillämpas dock äldre bestämmelser. COTIFträder i kraft . upphör de nu gällande fördragen påjärnvägsrättens område (, och filläggskonvenfionentill ) att gälla. Den nya lagen om internationell järnvägstrafik måstedärför träda i kraft med COTIF för att skall kunna delta idet internationella järnvägssamarbetet. Genomden nya lagen upphävs domsverkstäUighetslag och kungörelse ominternationell järnvägstransport. Det har ansetts lämpligt alt äldrebestämmelser fillämpas på domar eller fordringar som grundas på något av deäldre fördragen. 9.2Förslaget till lag om ändring i jämvägstrafiklagen 5 § Bestämmelserna 16-13 §§ gäUer endast i fråga om sådan färd enligt intemafioneUbefordringshandling som avses i bihang A till fördraget om intemafioneUjämvägstrafik (internationell befordran). Iparagrafen har endast gjorts den ändringen att hänvisningen till tilläggskonventionenhar ändrats fiU att avse COTIF. 8 § Om järnvägen vid intemationell befordran har ådragit sigersättningsskyldighet enligt 2 § första stycket mot någon som varken är svenskmedborgare eller har hemvist i , skall vid fillämpningen av 4 § andrastycket i stället för hälften av basbeloppet gälla ett belopp motsvarande 700 särskUdadragningsrätter. Med särskilda dragningsrätter förstås de av Internationellavalutafonden använda särskilda dragningsrätterna (SDR). Omräkningav SDR tUl svenskt mynt skall ske efter kursen den dag då dom meddelas eller enannan dag som partema har kommit överens om. 1984/85:33 233 Kronansvärde skall bestämmas i enlighet med den beräkningsmetod som Internationellavalutafonden den dagen tillämpar för sin verksamhei och sina transaktioner. I2 kap. 2 § första stycket regleras järnvägens ansvarighet för skada på egendomsom den resande bär på sig eller har med sig som handresgods. EnUgt 2 kap. 4 §andra stycket är järnvägens ansvarighet för sådana skador begränsad till etthalvt basbelopp enligt lagen om allmän försäkring, f n. Enligt denförevarande paragrafen i dess nu gällande lydelse är jämvägens ansvarighel försådana skador vid internationell befordran, i överensstämmelse med liHäggskonventionentill , begränsad till 2 000 s.k. Germinalfrancs, vilket f n.motsvarar ca . 1983/84:117 s. 51 ff, 124 f). Enligtbihang A lill COTIF är järnvägens ansvarighel för sådana skador begränsad fill700 SDR, vUket f n. motsvarar ca . (art. 31). I paragrafens förstastycke har begränsningsbeloppet därför angetts till 700 särskildadragningsrätter (SDR) i stället för . Som en följd av dettahar nuvarande andra stycket utgått. I fråga om innebörden av begreppet SDRhänvisas till vad som anförs i avsnitt 4.1 i anslutning tiU art. 6 i . Enstal får förbehålla sig rätten att, såvitt gäller skador i följd av olyckorinom denna stats område, inte tillämpa samtliga de bestämmelser i bihang A somreglerar jämvägens ansvarighet i fall då resande dödas eller skadas, om denresande är medborgare i denna stat eller har hemvist där (art. 3 i bihang A).Av skäl som anförs i den allmänna motiveringen (avsnitt 7.3) bör utnytfiadenna möjlighet att göra förbehåll för att kunna göra avvikelser från COTIF: sreglering såvitt gäller gränsen för järnvägens ansvarighet för skador på denresandes personliga egendom, dvs. egendom som den resande bär på sig eller harmed sig som handresgods. Som nämnts är emellertid rätten till förbehållbegränsad till skador som tillfogas medborgare i den egna staten och personersom har hemvist där. I paragrafen har därför gjorts en ändring av innebörd attdet särskilda begränsningsbeloppet för intemationell befordran inte gäUer, om jämvägensersättningsskyldighet avser någon som är svensk medborgare eller har hemvist iSverige. I sådana fall gäller det begränsningsbelopp som anges 2 kap. 4 § andrastycket, dvs. ett halvt basbelopp. Rättenatt göra förbehåll är begränsad i ytterligare ett hänseende. Ett förbehåll fårendast avse skadefall som inträffar i den stat som gör förbehållet. Någonbegränsning i detta hänseende behöver dock inte göras i den förevarandeparagrafen. Enligt 1 kap. 1 § gäller nämligen 2 kap. endast jämvägstrafik påbana inom eller på svensk tågfärja. Skadefall som inträffar ombord påen svensk tågfarja får i detta sammanhang anses inträffa i . Iandra stycket (nuvarande tredje stycket), som behandlar omräkning av SDR tUlsvenska kronor, har endast gjorts en redaktionell ändring. 1984/85:33 234 9 § På en fordran som avser ersättning enligl 1 § eller 2 § första stycketutgår ränta enligt 6 § räntelagen (1975:635), om den ersättningsberättigade ärsvensk medborgare eller har hemvist i . I annat fall utgår ränta med femprocent . Räntan utgår från och med den dag då det förfarande som avses i12 § inleddes eller, om något sådant förfarande inte har inletts, från och medden dag då talan väcktes. Om ersättningen avser kostnader vid personskada,inkomstförlust eller förlust av underhåll, utgår dock ränta först från och medden dag då de omständigheter inträffade som läggs till gmnd för beräkning aversättningens belopp. Såvittgäller internationell befordran utgår i enlighet med tilläggskonventionenränta på ersättning för personskador eller skador på den resandes personligatillhörigheter . Även enligt COTIF (art. 43 § 1 i bihang A)gäller en ränta på . För svensk inrikes trafik beräknas ränta påobetalt belopp enligt 6 § räntelagen (1975:635). Efter ändring i räntelagen(SFS 1984:291) kommer räntan fr. o. m. att vara åtta procentöver diskontot, vUket f. n. motsvarar . Avskäl som har anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 7.3) föreslås attSverige genom att göra förbehåll skall kunna tiUämpa den svenska räntelagensbestämmelser på ersättning för skador av det slag som det nu är fråga om, omden ersättningsberättigade är svensk medborgare eUer har hemvist i . 1paragrafen har därför när det gäller ränteberäkningen gjorts skillnad mellan ersättberättigadesom är svenska medborgare eller har hemvist i och andra ersättningsberättigade.Som har nämnts i anslutning fill 2 kap. 8 § är 2 kap. bara tillämpligt påjärnvägstrafik inom . Iandra meningen av den förevarande paragrafen i dess lydelse enligt förslagettill jämvägstrafiklag (tredje meningen enligt det nu föreliggandeändringsförslaget) ges en särskild föreskrift om utgångspunkten för ränteberäkningenför ett visst fall. Denna bestämmelse har, frånsett några obetydligaredaktionella justeringar, förts över oförändrad från 15 § lagen (1976:58) omjärnvägs ansvarighet vid befordran av resande. Bestämmelsen bygger på art. 9 itUläggskonventionen tiU . Motsvarande reglering finns i art. 43 § 2 i bihangA fill COTIF. 1samband med de övriga ändringarna i paragrafen har sista meningen justerats isyfte att få den att överensstämma bättre med den franska fördragstexten. I denfranska texten sägs att ränta utgår först "du jour oö les faits qui ont serviä la détermination de leur montant se sont produits", om denna dag ärsenare än dagen då kravet framställdes eller talan väcktes. Denna föreskrifthar i förslaget till jämvägstrafiklag återgetts med "den dag då jämvägenfick tillgång tiU den utredning som behövs för att ersättningens belopp skallkunna bestämmas". Motsvarande uttryck har använts i den svenskaöversättningen av tilläggskonventionen Ofr prop. 1975/76:7 s. 121). Innebördenav den franska texten torde emellertid vara att räntan beräknas från den dag dåde omständigheter inträffade som 1984/85:33 235 ladestill gmnd för beräkning av ersättningsbeloppet. Denna tolkning vinner stöd avde tyska och engelska översättningarna av tilläggskonventionen ("intereslshall accme only from the day on which the events relevant to ils assessment occurred";"von dem an, an dem die fur die Bemessung des Schadenersatzes massgebendenUmstände eingetreten sind"). 3 kap.1 § Detta kapitel fillämpas på sådan godsbefordran med jämväg i allmän inrikes trafik som sker mot betalning. Har avtal träffats om sådan befordran, tillämpas kapitlet på befordringen även när jämvägen ombe- sötjer denna med vägfordon. Pågodsbefordran i trafik med uUandet tiUämpas kapitlet endast om annat inteföljer av fördraget om internationell järnvägstrafik. 4 kap.1 § Delta kapitel tillämpas på resgods som har inskrivits för be fordran med jämväg i allmän inrikes trafik. På befordran i trafik med ufiandet tillämpas kapiUet endast om annat inte följer av fördraget om intemationell jämvägstrafik. Skallbefordringen utföras av två eller flera järnvägar efter varandra, gäUerkapitlet i tillämpliga delar för samtliga jämvägar. Somtidigare har påpekats är jämvägstrafiklagen i princip tillämplig när denaktuella tvisten hänför sig tUl jämvägstrafik på bana inom eller påsvensk tågfärja (1 kap. I § första stycket). I 3 kap. 1 § första stycket och 4kap. 1 § görs dock en inskränkning i huvudregeln på det sättet att 3 och 4 kap.tillämpas på godsbefordran resp. befordran av inskrivet resgods i trafik med ufiandetendast om annat inte följer av resp. . Hänvisningen idessa paragrafer till fördrag har ersatts med en hänvisning till COTIF. Avde förevarande paragraferna följer att 3 och 4 kap. är fillämpliga på sådanabefordringar med utlandet som inte omfattas av bihang A resp. bihang B Ofr bihangA art. 1 § 1 och bihang B art. I § 1). Iprincip är sålunda 3 kap. inte tUlämpligt på godsbefordran som sker i trafikmellan och utlandet. Från denna regel gäller två undantag. Det ena avdessa undantag avser godsbefordringar till eller från ufiandet som inteomfattas av bihang B. Detta kan vara fallet, om godsbefordringen avser ett ämneeller föremål som är uteslutet från befordran enligt bihang B Ofr art. 4)eller om det för trafik mellan orter i används en genomfartslinje i ettgrannland (art. 2 § 2). Det andra undantaget, som har större praktiskbetydelse, är att befordringen visserligen omfattas av bihang B men fördragetinte innehåller någon materiell reglering av den uppkomna tvistefrågan utandirekt eller via allmänna kollisionsregler utpekar intem svensk rätt somtillämplig. Om bestämmelser saknas i bihang B, tUläggsbestämmelsema och de intemationeUatarifferna, är nämligen nationell rätt tillämplig (art. 10). Som exempel påbestämmelser i 3 kap. som i 1984/85:33 236 enlighethärmed kan komma att tillämpas också på internationell godsbefordran kannämnas föreskrifterna i 20 och 21 §§ om uppläggning och försäljning av godset. Befordranav inskrivet resgods mellan och ufiandet omfattas i regel avregleringen i bihang A till COTIF. Som en fömtsättning för att en sådanbefordran skall omfattas av bihang A gäller emellertid att den resande ochhans resgods befordras med internationell befordringshandling (art. 1 § 1). Deförbindelser för vilka internationella befordringshandlingar utfärdas anges ide internationella tarifferna (art. 1 § 2). Om persontrafiken på någon linjemellan och utlandet till följd av en ändring i dessa tariffer intelängre kommer att omfattas av bihang A, skall järnvägstrafiklagensbestämmelser om befordran av inskrivet resgods tillämpas på trafiken på dennalinje. Omen viss befordran av inskrivet resgods omfattas av bihang A, blir 4 kap. jämvägstrafiklagentillämpligt endast i de undantagsfall då det i bihang A till COTIF anges att nafionellabestämmelser är tillämpliga, direkt eller enligt allmänna internationeUt privaträltsligaregler. Sålunda skall enligt bihang A (art. 23 § 8) utlämning av inskrivelresgods äga mm enligt de bestämmelser som gäUer på utlämningsstationen, om inteannat föreskrivs i bihanget. Om utlämningen skall äga mm i , blir därförjämvägstrafiklagen tillämplig. Kapitlets bestämmelser kan också bli tilllämpligapå en befordran som omfattas av bihang A såvitt gäller frågor som inte ärmateriellt reglerade i bihanget. Den tid inom vilken inskrivet resgods skallavhämtas enligt 4 kap. 6 och 7 §§ gäller t. ex. också i fråga om en befordransom omfattas av bihang A, om resgodset lämnas ut i . Ombestämmelser saknas i bihang A, tilläggsbestämmelsema och de internafionellatarifferna, är nationell rätt tillämplig (art. 8). I prop.1983/84: 117 behandlas en särskild lagvalsregel (art. 1 § 3)beträffande trafik mellan två grannstater (s. 193 f, 300 f, 316). Motsvarande lagvalsregelfinns i bihang A till COTIF (art. 2 § 2). I delta hänseende hänvisas till vadsom anförs i den nämnda propositionen. 9.3Förslaget till lag om ändring i lagen om inrikes vägtransport 2§ Lagen skall ej tillämpas på postbefordran, begravningstransporter ellerbefordran av flyttsaker. Lagenskall inte heller tillämpas på sådan befordran på väg som är underkastadfördraget om internationell järnvägstrafik eller som en jämväg iannat fall utför inom till fullgörande av avtal om befordran av gods påjämväg. 1anledning av att ersätts med bihang B till COTIF har i paragrafengjorts den ändringen att hänvisningen till har bytts ut mot enhänvisning tiU COTIF. 1984/85:33 237 9.4Förslaget till lag om ändring i lagen om immunitet och privilegier i vissa fall förevarande lagen regleras frågor rörande immunitet och privilegier för deintemationeUa organisationer som är medlem i. De intemationeUa organoch personer med anknytning till sådana organ som anges i en bilaga till lagenskall åtnjuta immunitet och privilegier enligt vad som har bestämts i stadgaeller avtal som är i kraft i förhållande till . Som fidigare har nämntshör fill COTIF ett protokoll om privilegier och immunitet för för intemationell jämvägstrafik, OTIF Ofr avsnitt 3). Ianledning av tillträde fiU COTIF har OTIF och vissa personer medanknytning till OTIF tagits upp i en ny punkt i bilagan till lagen, punkt 32 Ofravsnitt 7.2). Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 1. lag om internafioneUjärnvägstrafik, 2. lag om ändring ijärnvägstrafiklagen (1984:000), 3. lag om ändring i lagen(1974:610) om inrikes vägtransport, 4. lag om ändring i lagen(1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. ' Bilagan är utesluten här. Konventionstexten återfinnssom bilaga till förslaget till lag om intemationell jämvägstrafik, s.