prop · G803213 · 1984-12-31 00:00:00 — För att ell förbud skall kunna meddelas mäste del iprincip vara fråga om fall där skaderisken är knuten lill konstruktionen ellerutformningen i övrigt av det material som näringsidkaren använder för tjänsteneller till den metod eller det förfaringssätt i övrigi som kan användas fördenna. Som ett exempel på del senare nämns en metod för reparation avbilbromsar med särskild risk för nedsatt eller utebliven bromsverkan eller ensådan metod för installation av röriedningar i byggnader som medför särskildrisk för läckage och översvämningsskador. 1 enlighet med vadkonsumenttjänslulredningen har framhållit är del däremot inte avsett attförbudsmöjligheten skall omfatta situationer där skaderisken beror pä denenskilde näringsidkarens slarv, uttalades det i nämnda förslag som också nämnerbristande yrkesskicklig-hel. 1 sistnämnda avseende anser jag dock att det ärbättre all från förbudet Prop.1984/85:213 80 föra fallet att skaderisken beror på dennes felaktigahandlande vid utförande av tjänst (se belänkandet s. 207), Degränsdragningsfrågor som kan uppkomma i anslutning lill det nu anfördaöverlämnas lill rättstillämpningen. Skaderisken skall vara så betydande att det är befogat meden så ingripande åtgärd som ett förbud, uttalades det vidare ikonsumenttjänstförslaget. Den av mig föreslagna avfallningen bygger på attbedömningen enligt förevarande tredje stycket skall vara likvärdig den somgäller enligt motiven till 4 8 första stycket (prop. 1975/76:34 s. 128). Däranges att risken skall vara så betydande att ett förbud inte uppenbart är ettalltför långtgående ingrepp, I konsumenttjänslförslaget anfördes vidare att vidbedömningen möjligheterna att motverka olika skaderisker genom information l.ex. varningsmärkning eller lydliga bruksanvisningar - i slällel för genomförbud särskilt bör beaktas. På denna punki erinrades om 3 8 MFL. Vidareuttalades att ett förbud givetvis inte bör komma i fråga för tjänster som,trots att de innebär skaderisker, kan anses godtagna av samhället. Föredragandenpekade pä att det här är fråga om principer för bedömningen enligt 4 8 somalltsedan MFL:s tillkomst har tillämpats när det gäller varor (jfr prop.1975/76: 34 s. 101-102 och 128), Ett förbud enligt tredje siycket kan vidare riktas motfortsatt tillhandahållande mot ersättning av tjänst, om denna är uppenbartotjänlig för sin huvudsakliga ändamål. Inte heller här avses i princip fall däroijänligheten beror pä den enskilde näringsidkarens slarv eller felaktigahandlande. Vad som åsyftas är endast fall där en tjänsl är så att säga till sinart uppenbart otjänlig för sill huvudsakliga ändamål. Detla kan bero på delmaterial som används för tjänsten eller tillvägagångssättet i övrigt förutförandet av denna. Som ett exempel nämndes i konsumenttjänstförslaget enrostskyddsbehandling som inte leder till ett godtagbart rostskydd antingen pågrund av att del rostskyddsmedel som används är odugligt eller på grund av allmetoden för att anbringa medlet medför risk för rost. Kravel på alt tjänstenskall vara uppenbart otjänlig för sitt huvudsakliga ändamål innebär att förbudskall riktas endast mot klart odugliga tjänster. Det är däremot inte avsikten,uttalades det vidare, alt tjänster som erbjuds i förenklat utförande e.d. skallförbjudas, om de fyller en funktion för konsumenterna. Otjänlighelsprövningenskall inriktas på objektivt påvisbara förhållanden. Till grund för bedömningenbör normalt ligga resultatet av provningsverksamhet eller sammanställningar avkonsumenierfaren-heter e.d. (jfr prop, 1975/76: 34 s. 128). I konsumenttjänslförslaget anfördes ytterligare all"tjänstens huvudsakliga ändamål" utgör det eller de ändamål somframstår som normalt eller i vart fall ligger nära till hands för en tjänst avdet aktuella slaget. Lika litet som när det gäller varor är del i fråga omtjänster meningen att mer speciella ändamål som angeits i produktlöften vidmarknadsföring skall Prop.1984/85:213 81 beaktas vid otjänlighetsbedömningen (jfr prop. 1975/76: 34s, 128). Ingrepp mol oriktiga, vilseledande eller överdrivna löften imarknadsföring bör i slällel ske enligt reglerna om otillbörlig marknadsföring.Ett förbud mot en viss tjänst kommer alltså i regel i fräga endast däotjänligheten beror pä tjänsten som sådan, oberoende av utformningen avmarknadsföringen avseende tjänsten (jfr prop. 1975/76: 34 s. 128). Vad som här redovisats beträffande sådana tjänster somomfattas av förslaget till konsumenttjänsllag har motsvarande betydelse vidtillämpningen av de nu föreslagna bestämmelserna i tredje siycket. De lämnadeexemplen präglas naturligen av den föreslagna konsumentljänstlagens avgränsningtill arbete på lös och fast egendom m. m. Den här gjorda utvidgningen innebäratt även andra tjänster faller in under lagen, exempelvis skilda former avkroppsbehandling, teknisk rådgivning och transporter. Även uppförande avbyggnader för bostadsändamål kommer att omfattas av lagen. 1 tillämpliga delarfär motsvarande bedömningsgrunder som de angivna anläggas vid prövningen. Någotnärmare tekniskt underlag har inte redovisats i RLK:s betänkande dä det gällertjänsterna på det i förhållande lill konsumenttjänslförslaget utvidgadeområdet. Det fär bli en uppgift för rättstillämpningen att utforma de närmareprinciperna, under vägledning av paragrafens allmänna inriktning och MFL:sskyddsintressen. Praktiskt sett torde det ligga i sakens natur alt utrymmetför förbud blir begränsat när det gäller tjänster av immateriell art. Vidarebör framhållas att lakar-, tandläkar-, sjukgymnast- och veterinärtjänster tillstor del utförs inom den offentliga hälso- och sjukvårdens ram och även iövrigi är föremål för en omfattande specialreglering. 1 motsvarandeutsträckning kan de, med hänsyn till fjärde stycket, komma att falla utanförtredje styckets räckvidd. Det är troligt att möjligheten att meddela näringsidkare itidigare led förbud kommer att fä sin väsentliga betydelse pä varuområdet, ochinte dä del gäller tjänster. Som exempel pä tjänster kan tas att ennäringsidkare åtar sig att ombesörja reparationer e. d. av ell föremål, men altarbetet helt eller delvis rent faktiskt utförs av en annan näringsidkare somsamarbetar med den som gentemot konsumenten åtagit sig uppdraget. Som ell annatexempel kan anges att en entreprenör har åtagit sig en husrenovering. Han hardärvid att avsluta arbetet med uppstädning. För detta anlitar han ett städbolagvars rengöringsmeiod framkallar en hälsovådlig gas. Dä städme-loden såledesmedför särskild risk för skada på person kan med stöd av 4 8 riktas förbud ifråga om fortsatt tillhandahållande av tjänsten både mot entreprenören och motstädbolaget. ytleriigare exempel på tjänsteområdet är anordnandet av ettlotteri där bland vinsterna ingår en farlig produkt. Beträffande tjänster kan vidare framhållas att ett förbudenligt andra siycket kan avse maierial som en näringsidkare i ett tidigare ledsaluhåller lill andra näringsidkare för användning vid utförande av tjänster åtkonsumenter. 6 1984/85. Nr 2/3 1984/85:213 82 Regeln har berörts i inledningen till specialmotiveringen. 1 den allmänna motiveringen (2,8) har redovisats att lagenom ändring i marknadsföringslagen (1975: 1418) bör träda i kraft den 1 januari1986, Det bör inte föreligga något formellt hinder mol altförbud grundas på förhållanden som ligger i tiden före det att lagen träder ikraft (jfr SOU 1979:36 s. 513). Ett förbud på en sådan grund synes inte geanledning till några betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt, eftersomförbudet inte har lillbakaverkande kraft. Möjligheten att grunda förbud på vadsom har skett före ikraftträdandet, exempelvis saluhållandet av en farligprodukt, bör dock utnyttjas bara när det finns grundad anledning att befara ettupprepande. Del bör över huvud taget inte bli fråga om att åberopa förfaranden somligger avsevärd tid före ikraftträdandet (jfr prop. 1970: 57 s. 102). Några övergångsbestämmelser har mot denna bakgrund ansettsinte erforderliga. 4.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:417) ommarknadsdomstol m.m. Om en sammanslutning av näringsidkare gör sannolikt attutgången av en ärende som avses i 13 § andra meningen kan ha betydande intresseför medlemmarna i sammanslutningen, får på ansökan avsammanslutningen liltåta all denna, vid sidan av enskild pari, medverkar Iförfarandel och därvid åberopar bevisning. Vad som sägs i 13 § om ansökans form och innehålllillämpas även beträffande en ansökan om medverkan. Parlerna skall beredas liltfälle all yttra sig över enansökan enligt första stycket. En sådan får inte bifallas, om parten på densida som ansökningen om medverkan avser motsätter sig detta. 1 den allmänna motiveringen (2.7.2.2) har redovisatsgrunderna för denna nya regel. Som anförts i inledningen till avsnittet 2.7,samt i förstnämnda avsnitt, har MD, som handlägger ärendena i stort efterrättegångsbalkens principer och utan detaljreglering, i rättstillämpningeninte velat utesluta möjligheten av att med en analog tillämpning av 14 kap. 9 8rättegångsbalken tillåta intervention. Den nu föreslagna bestämmelsen geruttryckliga handlingsregler för hur just frågan om medverkan av en sammanslutningav näringsidkare skall hanteras. Bestämmelsen kan dock inte betraktas som enkonstruktion av samma innebörd som nämnda interven-lionsregel irättegångsbalken. Bedömningen utgår, som redovisas i det följande, inte frånförekomsten av en rättsföljd för tredje man utan från den grad av berättigatinlresse denne - utan sådan rättsverkan - har av Prop.1984/85:213 83 Ett beslut av MD enligt gällande lagstiftning ärju i princip inte rättsligt bindande för annan näringsidkare än den som varitpart i ärendet. Det förhållandet att utgången i praktiken kan fä motsvarandeeller liknande styreffekter har berörts i den allmänna motiveringen och ulgörsjälva grunden för bestämmelsen om medverkan. Det bör tilläggas att 13 a 8utgör en uttrycklig reglering av en viss speciell situation. Av lagrummet kaninte dras motsatsslut om hur andra situationer skall behandlas, då sädanaaktualiseras i MD:s arbete. Uttrycket sammanslutning av näringsidkare förekommer iflera andra lagar av marknadsrätlslig natur. Detta gäller bl. (jfr prop.1970: 57 s. 97 och prop. 1975/76:34 s. 129) i fräga om 10 8 MFL (1975: 1418),som avser talerätt. Något krav på representativitet eller på särskildakvalifikationer i övrigt i fråga om sammanslutningen ställs inte uttryckligt. 1rättstillämpningen har MD också gett begreppet en vidsträckt tolkning (jfr : 15). Självfallet måste dockvissa minimikrav gälla i sammanhanget. Denna fräga torde få överlämnas till rättstillämpningen(jfr beträffande sammanslutning av konsumenter : 24). När detgäller tillämpningen av första stycket får också beaktas att bestämmelsen ärfakultativ i den bemärkelsen att MD får, men inte är skyldig, att tillåtamedverkan, när väl förutsättningarna enligt paragrafen är uppfyllda. Deltalämnar ett utrymme för lämplighetsavvägningar också på den nu aktuella punkten.Teoretiskt skulle kunna inträffa att en sammanslutning av näringsidkarebildades pro forma eller för medverkan endast i ett särskilt fall och attdomstolen i ett sådant läge finner medverkan vara olämplig. Den fakultativaformen ger då utrymme för att inte tillåla sammanslutningen i fräga attmedverka. Om den näringsidkare pä vars sida medverkan skulle ske anser dennastridande mol sina intressen, har han möjlighet att med stöd av tredje stycketmotsätta sig ansökningen om medverkan. Lämplighetsfråganaktualiseras också i det läget att flera sammanslutningar önskar medverka.Denna situation behandlas i det följande, i slutet av kommentaren till förstaslyckel första meningen. Frägaskall vara om ett ärende som avses i 13 § andra meningen lagen ommarknadsdomstol m.m. De ärendetyper som därmed täcks in gäller tillämpningen avmarknadsföringslagen (1975: 1418), lagen (1971: 112) om avtalsvillkor ikonsumentförhållanden och lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellannäringsidkare. I den allmänna motiveringen (2.7.2.2) har redovisats varförärenden enligt konkurrenslagen (1982: 729) inte omfaltas av regleringen i 13 a8. Som därvid uttalades skall dock regeln i första stycket inte tolkasmotsatsvis, så alt den utestänger varje form av medverkan just ikonkurrensärenden. Då framhölls också att 13 a 8 snarare kan lämna MD vägledningför någon form av analogislut på konkurrensområdet, när domstolen finneromständigheterna motivera detla. 1984/85:213 84 Sammanslutningen har alt göra sannolikt all ulgången avärendel kan ha ell betydande inlresse för medlemmarna. Av delta följer altsammanslutningen inte behöver leda i bevis förekomsten av ett betydandeintresse. Del skall göras sannolikt att ulgången, dvs. MD:s beslut, kan ha ettintresse som dock, i sä fall, måste vara heiydande. Här kan det föreliggafrågor av principiell betydelse men saken kan också gälla större ekonomiskavärden. Även i övrigt kan det röra sig om speciella omständigheter, somsärskilt angår medlemmarna. Del är ej en förutsättning alt deras intressensammanfaller. Så behöver ju inte alltid vara fallet. Regelns syfte är endastatt medge en sä allsidig belysning som möjligt av de ekonomiska eller andraaspekter som kan beröras av MD:s bedömning. Ofta torde det röra sig om enfrågeställning som domstolen inte tidigare haft att pröva. kan det docktänkas handla om att fördjupa underlaget för en värdering som domstolentidigare har gett uttryck för, i ett nytt ärende eller genom omprövning av etttidigare beslut. RLK har föreslagit att man i lagtexten som ett ytterligarefall då medverkan självständigt kan medges skulle ange att sammanslutningengjort sannolikt all ulgången av ärendet är "av allmän betydelse". sådant rekvisit skulle väl närmast innebära attutgången särskilt berörde allmänna intressen, exempelvis genom vittgåendeekonomiska konsekvenser för konsumenterna. Vad det här gäller är dock frågan omen sammanslutning av näringsidkare, dvs. tredje man, skall tillåtas att medverkai ett förfarande mellan två parter. Har saken allmän betydelse torde den i deallra flesta fall ha ett betydande intresse också för näringslivetsorganisationer. Skulle i något fall saken vara av allmän betydelse men saknabetydande inlresse för den berörda sammanslutningen torde, ä den andra sidan,ofta saknas motiv för sammanslutningen alt medverka. Den lilläggsgrund förnäringslivets medverkan som kommittén föreslagit synes därmed sakna en praktiskfunktion. Vad jag förslår skulle ett rekvisit om "allmänbetydelse" få vikt bara om det utryckte endast ett tilläggskrav. Manskulle därmed från möjligheten till medverkan avskära fall dä utgångenvisseriigen kan ha ett betydande inlresse för medlemmarna men saken likväl inteär av allmän betydelse. Jag finner dock inte behov av en uttrycklig regel omdetta. Den föreslagna bestämmelsen är som nämnts fakultativ och medger attsådana fall kan avskiljas, när så är påkallat. Första siycket har utformatsefter della. Frågan om medverkan prövas efter ansökan avsammanslutningen. Något hinder möter inte mot att MD, när omständigheternamotiverar detta, självmant väcker spörsmålet om medverkan, med parterna ellergenom underrättelse till den berörda sammanslutningen. I andra siycketbehandlas ansökningens form och innehåll. Frågan om formerna för handläggning av en ansökan ommedverkan har behandlats i den allmänna motiveringen (2.7.2.2). Prop.1984/85:213 85 beslutets materiella innehåll, kan MD enligt förstastycket tillåta alt sammanslutningen, vid sidan av enskild part, medverkar iförfarandet och därvid åberopar bevisning. Avfallningenskiljer sig på några punkter frän utredningsförslaget. Den speglar bedömningenatt medverkan, när det gäller sammanslutningar av näringsidkare, bör varamöjlig på båda sidor men dock inte på ombudsmannens sida, alltså i detavseende denne är sökande. RLK har föreslagit att innebörden av begreppet vidsidan av enskild part skall preciseras ytterligare i första siycket andrameningen, genom en negaliv bestämning. Enligt denna anges att domstolensavgörande i ärendet inte riktas mot den medverkande. All så måste vara förhållandet,dvs. att den medverkande inte kan ha partsslällning. följer dock enligt minmening tillräckligt tydligt av uttrycket "vid sidan av enskild part".Det kan tilläggas alt om den medverkande organisationen övergår lill att varapart, genom att utnyttja den subsidiära talerätten enligt 10 8 MFL, möjlighetenatt medverka förfaller enligt grunderna för 13 a 8. För detta krävs intesärskilt beslut av MD, eftersom en medverkan enligt nämnda lagrum förutsättsske vid sidan av enskild part och den medverkande således inte kan hapartsställning. När organisationen ställning som part, övergår dess befogenheteri processen till att grundas på detta förhällande och inte på regeln i 13 a 8,som då saknar tillämplighet. Av det anförda framgår att MD:s beslut i sakfrågan saknarformell rättslig betydelse mol den medverkande. Vad somkan tillåtas är alltså att sammanslutningen medverkar i förfarandet och därvidåberopar bevisning. Detla innebär till en början att den medverkande skall hasamma möjlighet att komma till tals under förfarandet som parlerna och få delav allt material som när eller härrör från dem. Rätten att åberopa bevisningnämns uttryckligen. Vidremissbehandlingen av kommitiébetänkandet har särskilt uppmärksammats fråganom den medverkande fär företa en processhandling som strider mot den partsåtgärder vid vars sida han befinner sig. Första stycket bygger pä denna punktpå följande överväganden. Till enbörjan bör framhållas som självklart att den medverkande saknar möjlighet altvidta processhandlingar som //// sin an är slängda för den part vid vars sidahan är. Vad frågan gäller är snarare om den medverkande, inom ramen för vad somär tillätet för denne part. på en viss punkt kan vidta en annan processhandlingän parten. Svaret på den frågan kan inte ges allmängiltigt, eftersom man härhar att göra med medverkan som ibland avser sökandesidan och i andra fallmotsidan. Vidare kan processhandlingarna vara av olika slag och betydelse, omman låter begreppet omfatta såväl yrkanden som svaromål, grunder,sakframställning, bevisning och slutplädering. Detta synsätt ligger lill grundi detta sammanhang. Densökande partens utformning av sitt yrkande bildar principiellt den yttre ramsom avgränsar MD:s prövning. Denna ram torde i princip inte Prop.1984/85:213 86 kunna utvidgas av den medverkande. Därmed är inte sagt attden som medverkar pä sökandesidan behöver, inom denna ram, stödja yrkandena ochgrunderna för dessa i sin helhet. I viss män kan det vidare tänkas finnas ettutrymme för någon form av andrahandsyrkanden e.d. Till den del den medverkandestödjer sökandens yrkanden och grunder kan han vidare helt eller delvis föra enannorlunda argumentering för riktigheten därav. När det sedan gäller svarandesidan fär framhållas alt ettmedgivande i processen i MD saknar självständig betydelse för domstolen som istället, inom den genom ansökan uppdragna ramen, prövar saken ex officio. Vidsådant förhållande, och med tanke pä syftet att få en allsidig belysning, börden som medverkar på sökandens motparts sida tillerkännas frihet att framläggagrunder vilka han menar lalar mol sökandens yrkanden. Detta gäller vidaregivetvis också argumenteringen i övrigt, med tanke på nämnda syfte. Självfallet måste den medverkande vidare kunna ge en egensakframställning, som komplettering, samt plädera. Också detla ligger ibegreppet medverka. Som berörts anges uttryckligen i första stycketåberopandet av bevisning. Skall bestämmelsens syfte uppnäs, måste en sådanbevisning få föras även om den inte stämmer överens med partens bevisuppgift.Exempelvis vill kanske den medverkande höra sakkunniga eller vittnen medanparten inte yrkar detla. Beslutar domstolen väl om tillåtelse enligt förstasiycket skall beslutet ha den innebörd som lagtexten anger, dvs. bevisningenkan inte avvisas därför att den part vid vars sida den medverkande står inteåberopar den. En frän detta helt skild fråga är om det finns grund för MD avannan art alt neka den medverkande alt få framlägga åberopad bevisning,exempelvis genom vittnesförhör. Detta kan domstolen bedöma i princip eftermönster av regler. Som exempel kan tas att den åberopadebevisningen avser faktorer som ligger utanför processens ram eller är obehövligav annal skäl. Bestämmelserna i 35 kap. 7 8 kan här varavägledande. Av det anförda följer att det har bedömts inte varamöjligt att låta regeln i första stycket innehålla samma förbud mot att företaprocesshandlingar stridande mot partens som det som uttrycks i 14 kap. 11 8rättegångsbalken. Som har framgått kan MD likväl i viss utsträckning haanledning att tillämpa motsvarande handlingsregel då det gäller medverkanenligt 13 a 8 första stycket marknadsdomstolslagen. En konsekvens av ståndpunkten rörande bevisningen blir - iett teoretiskt fall - att MD till följd av att den medverkande begärvittnesförhör mäste hälla muntlig förhandling som annars inte hade varilerforderlig. Genom detta kan parternas kostnader tänkas öka. Bedömningen är attdetta knappast i praktiken blir något problem. Framstår den muntligabevisningen som obehövlig kan det finnas grund för att avvisa den. Prop.1984/85:213 87 13 a 8 tredje siycket får vidare inte en ansökan ommedverkan bifallas, om parlen i fräga motsätter sig detta. Genom nämnda skyddsregelför parten bör denne i allmänhet kunna skaffa sig garantier för all processeninte kommer alt ta en riktning som han eller hon bedömer inte kunna godtas. Det nuanförda avsåg bevisningen. 1 övrigi ger inte första stycket den medverkandenågon rätt att påkalla muntlig förhandling. Frågan om huruvida en sådan krävsavgör MD med stöd av 15 8 marknadsdomstolslagen. Där anges, att avgörande kanske ulan sammanträde, om tillfredsställande utredning föreligger och part intebegär sammanträde. Det har ansetts vara en för långtgående åtgärd atttillerkänna den medverkande befogenhet att liksom part kunna framtvinga ettsådanl sammanträde. Detta är också den sakliga innebörden av RLK:s förslag.Genom regeln i 13 a 8 är dock sörjt för alt den medverkande, i lika män sompart, skall få plädera i de frågor som ärendel rör. Skall ärendel avgöras påhandlingarna, måste alltså även den medverkande ges tillfälle att slutföra sinmedverkan genom skriftlig argumentering. Självfallet gäller vidare kravel enligl 15 8marknadsdomstolslagen att tillfredsställande utredning måste föreligga för attett ärende skall få avgöras utan sammanträde inför domstolen med parterna ochden medverkande. Detta innebär att domstolen i vissa fall mäste kalla tillförhandling, även om ingen eller endast den medverkande begär det. En viktig fråga är, om fler sammanslutningar än en kantillåtas medverka i förfarandet i MD. I första stycket sätts på denna punktinte upp något avgörande hinder mol detta. bygger bestämmelsen på denbedömningen alt det i allmänhet knappast framstår som en praktiskt lämpligåtgärd att tillåta flera medverkande. Också andra skäl kan i det enskildafallet tala mot att flera medverkar, om slarka intressekonflikter därmeduppstår på den sida där medverkan sker. Som förut nämnts följer vidare avtredje stycket all parten kan motsätta sig medverkan. Något hinder för att medverkan sker på båda sidor men avskilda organisationer finns inte annat än då KO ensam är sökande. Del får tilläggas all regeln om medverkan i förfarandel päintet sätt förändrar MD:s nu föreliggande möjligheter att självmant verka föratt ärendet på annat sätt tillförs behövlig utredning. Av denna bestämmelse, jämförd med 13 8 första stycket,följer att en ansökan om medverkan skall göras skriftligen och att avansökningen skall framgå de skäl på vilka den grundas och den utredningsökanden åberopar. Kravet päangivande av den utredning som åberopas skall inte uppfattas så alt enfullständig bevisuppgift måste lämnas redan på detla stadium. Sä är ju oftainte möjligt att göra, innan allas ståndpunkter blivit kända och det klarnat ifrågan om vad som är ostridigt i ärendet. Prop.1984/85:213 88 Här anges att parterna skall beredas lillfälle att yttrasig över ansökningen om medverkan.