prop · G803213 · 1984-12-31 00:00:00 — 3.1.28 : Samfundet som i ett tidigare yttrande över en framställning från 1978förklarat sig inte ha någon erinran mot en ändring av 4 8 marknadsföringslagensä att förbud kan riktas även mot annan försäljning än den som sker direkl tillkonsument - anser den av kommitlén nu föreslagna ändringen i detta hänseendelämplig. Detsamma gäller förslagel att utvidga 4 8 marknadsföringslagen tillatt omfalta även tjänster. 3.1.29 : Kommitténhar föreslagit att 4 8 marknadsföringslagen ändras sä alt ell förbud enligtparagrafen kan riklas också mol näringsidkare i bakre led. Förslaget, somsvarar mot ett länge känt önskemål, bör genomföras. Den uttryckliga regeln attett förbud enligt paragrafen inte bör meddelas, om samma ändamål kan uppnäsgenom ell förbud eller åläggande enligt 2 resp 3 8, tillstyrks. Förslagelatt ett förbud enligt 4 8 skall kunna avse även tjänster, i ordets vidastebemärkelse, är mera svårbedömbart. Det stär klart alt en förbudsmöjlighet ärmotiverad vid tjänster av typen arbete på lös sak, arbete pä fast egendom ochliknande prestationer. När det gäller tjänster av immateriell art gerbetänkandet inte belägg för att det skulle finnas ett behov av slöd ilagstiftningen för förbud enligt 4 8 i MFL; de praktiskt sett intressantatjänsterna av denna art, sjukvård och social omvårdnad är ju undantagna fränparagrafens tillämpningsområde, Förbundel vill dock inte motsätta sig attförslaget genomförs. Prop.1984/85:213 172 3.2.1 (): Kapitletinnehåller en utförlig argumentering i frågan huruvida straffsanktioneraderegler bör införas för att möjliggöra ytterligare ingripanden mol oönskadekonsumentprodukter. Enligt mening är kommitténsargumentering på denna punkt övertygande. Något behov av en sådan nylagreglering på området som föreslås i en reservation har inte visatsföreligga. Systemet med generalklausul och riktlinjer har väl motsvarat ställdaförväntningar när del gällt att förhindra spridandet av farliga varor. förslag rörande talan mot näringsidkare i bakre led och omedelbarainterimistiska beslut genomförs, framstår en ny produktsäkerhetslagsliftning avstraff-rättslig karaktär som än mer opäkallad. vill särskiltunderstryka att en sådan lagstiftning på ett olyckligt sätt skulle brytasystemaliken i marknadsföringslagen. 3.2.2 (): Kommilténhar övervägt frågan om bindande föreskrifter på produktsäkerhetsområdet men harefter ingående resonemang kommit fram till att riktlinjesystemel börbibehållas på detta område. NO instämmer i kommitténs slutsats härvidlag.Utöver de skäl kommiltén anfört vill NO framhålla att ett system med bindandeföreskrifter lorde bli mindre flexibelt, vilket kan hämma produktutvecklingenpå ett icke önskvärt sätt. Det finns också anledning all av principiella skälanföra tveksamhet till en utvidgning av normgivningsrätten, vilken enligtreservanternas förslag skulle ges en tämligen vid omfattning. 3.2.3 Statens pris- och kartellnämnd (SPK):I betänkandet diskuteras ingående om det bör införas en möjlighet förregeringen eller myndighei att utfärda bindande föreskrifter på produktsäkerhelsomrädel.Kommitténs majoritet stannar dock för att det nuvarande systemet med enbartriktlinjer även på detla område bör behållas och att således något stadgande ombindande föreskrifter inte behöver införas i marknadsföringslagen. Tre avkommitténs ledamöter drar däremot i en reservation den motsatta slutsatsen,dvs. att en sådan möjlighet bör öppnas genom ett tillägg i lagen. SPK vill pådenna punkt göra följande kommentar. Inom många delar av samhällssektorn finnssäkerhetsföreskrifter som syftar till alt skydda enskildas liv och hälsa samtförebygga skador pä egendom. Gemensamt för dessa föreskrifter, vare sig deåterfinns i lag, förordning eller myndighets författning, är att de ärbindande. riktlinjer är formellt inte bindande, även om dehar en mycket stor genomslagskraft. Riktlinjerna är sålunda inte förenade mednågra sanktionsbestämmelser. Vid brott mot riktlinjerna har KO möjlighet attföra talan i mol ett individuellt företag, vilket kan ledatill att beslutar om förbud. Härtill kommer, frän prak- Prop.1984/85:213 173 tiska utgångspunkter, att riktlinjerna utformas genomförhandlingar mellan och företrädare för näringsidkarna. Deorganisationer som företräder näringsidkarna har inte mandat all sluta bindandeöverenskommelser för företagens räkning. Det kan därmed inte uteslutas att enföretagare i vissa fall kan uppleva att en överenskommen riktlinje utformats istrid med hans intressen och därmed uppfatta sig som i sak obunden av deutfästelser en organisation kan ha lämnat. Skillnaden mellan riktlinjers ochföreskrifters status när det gäller produktsäkerhet bör dock inte överdrivasoch kommittén anför flera i och för sig invändningsfria skäl för sin ståndpunktall inte ändra nuvarande ordning. Emellertid kan situationer uppstå då systemet med rikllinjeroch möjlighet till talan i kan visa sig inte räcka lill somkorrektiv. Reservanterna inom kommittén lämnar flera exempel pä sädana fall (s,337 f). Vid ett akut behov kan visserligen stifta en lag för atttillgodose det aktuella produktsäkerhetskravel. Lagstiftningsproceduren tardock en viss lid, och i avvakian på ny lagstiftning kan risk finnas för allvariigakonsekvenser beträffande människors säkerhet. Det kan också föreligga behov av bindande föreskrifter omproduktsäkerhet för konsumentvaror eller -tjänster i sädana fall däriktlinjerna lämpligen bör samordnas med föreskrifter som har meddelats ellerär avsedda att meddelas för all tillgodose andra skyddsiniressen. Det är isädana fall ändamålsenligt att utfärdade normer har samma rättsliga status,dvs. all normerna på konsumenlsidan görs lika bindande som andra slag av säkerhetsföreskrifter. En möjlighet att utfärda sådana bindande föreskrifier, somredan i dag slår till buds. är all efter framställning av KObeslutar om förbud. 1 exempelvis fall då konsumenters liv eller hälsa hotas kaninterimistiskt beslut fattas ulan nämnvärd tidsutdräkt. Nackdelen med dettaförfarande är att förbud endast kan riklas mot visssvarande. För fall dä ett generellt verkande beslut rörande produktsäkerhetframstå, som angeläget kan det vara motiverat att komplettera nuvarandebestämmelser med en möjlighet att utfärda bindande bestämmelser som avser samtligaföretag som tillhandahåller viss produkt. Med hänsyn till den långtgåendeverkan av sådana föreskrifier torde denna möjlighet böra förbehållasregeringen, SPK anser alltså i likhet med reservanterna att det iblandkan föreligga ett klart behov av att regeringen ges rätt att med relativt kortvarsel meddela bindande föreskrifter om produktsäkerhet. En lagbestämmelsehärom kan lämpligen utformas på det sätt som föreslagits av reservanterna (belänkandels. 3.2.4 (): Kommittén har inte,som konstate ras i reservation av ledamöterna m. fl., kunnat nä fram till en helt enhällig syn pä behoven av bindande föreskrifter om produktsäkerhet Prop.1984/85:213 174 som ett komplement i vissa fall lill de övriga styrmedlen.Verket finner liksom reservanterna det vara otillräckligt med en hänvisningtill alt alltid har möjlighet all besluta om särskild lagstiftningför att tillgodose produktsäkerhetskrav. En bättre beredskap och enhandläggningsordning bör finnas anvisad, när behov av att utarbeta bindandesäkerhetsföreskrifter pä visst konsumentområde förekommer. Det skallunderstrykas, att ett lagfäst bemyndigande lorde underiätta möjligheten tilluppgörelser i godo. Det skulle också vara ett stöd för verkei i dess praktiskaverksamhet. Verkei delar därför den uppfattning och de argument som framförs ireservationen och föreslär likaledes att en ny 4a 8 i MFL införs. 1 praktikenkommer del med all säkerhet att bli mycket ovanligt att frångå den normalttillämpade tågordningen och tillgripa specialförfattningar. Argumentet, somframförs i betänkandet angående minskade möjligheter för altpåverka och ha överblick över produktsäkerhetsområdet, har därför ringa tyngd. 3.2.5 ():Kommitlén har inte lyckats ena sig ifråga om behovet av bindande föreskrifterpå produktsäkerhets-området. En minoritet menar att del finns behov av ettbemyndigande för regeringen att i speciella fall utfärda bindande föreskrifter,medan kommitténs majoritet anser att detta inte är påkallat.Produktsäkerhetsfrågor aktualiseras tämligen sällan inom ARN:s verksamhet ochnämnden har därför svårt att utifrån sina egna erfarenheter bilda sig enbestämd uppfatlning om behovet av ett regeringsbemyndigande. Vad som sägs ibetänkandet och reservationen ger dock knappast vid handen alt behovet skullevara påfallande stort. Det får dä anses tveksamt om det finns tillräckliganledning att såsom reservanterna förordat bryta den marknadsförings-rättsligasystematiken, låt vara aft kommittémajoriteten nog något har underskattat dentid del skulle ta att få fram en speciallagstiftning för en viss produkt.Möjligheten finns dock all i brådskande fall utverka ett interimistiskt förbud enligl13 8 marknadsföringslagen. 3.2.6 ():instämmer i allt väsentligt i de förslag om konsumentpolitiskastyrmedel som framförs i betänkandet. Styrelsen vill särskilt betona altproduktsäkerhetsfrågorna måste ges hög prioritet. Kommittén har föreslagit enrad styrmedel för alt uppnå högre produktsäkerhet. Enligt kommittén harriktlinjesystemet på det hela taget fungerat väl. Vidare har KO ochmarknadsdomstolen spelat en betydelsefull roll. Kommittén har föreslagit att riktlinjesystemel liksomhittills skall vara frivilligt. har i betänkandet pekats på olikasituationer där bindande föreskrifter om produktsäkerhet såsom komplement tillövriga styrmedel skulle vara värdefulla. Det rör sig om områden där defaktiska förutsättningarna att utarbeta riktlinjer för produktsäkerhet saknasliksom Prop.1984/85:213 175 om områden, där samordnade föreskrifter exempelvis mellanarbetarskydd och konsumentskydd skulle vara värdefulla. anser att systemet med frivilliga riktlinjerbör kompletteras med ett författningsmässigt stöd att utfärda bindande produkisäker-hetsföreskriflerför konsumentvaror och konsumenttjänster när delta är påkallat. Styrelsenansluter sig sålunda i denna del lill vad som framgår i en reservation ochsärskilt yttrande. 3.2.7 : Enminoritet i kommitlén anser att marknadsföringslagen bör kompletteras med ettbemyndigande att förbjuda fariiga varor. Bemyndigandet skulle avse regeringensom i sin tur kan bemyndiga l.ex. att uifärda förbud. uppfattning bör ett sådant bemyndigande inte komma i frågavad gäller varor som faller under lagen om hälso- och miljöfarliga varor. 3.2.8 (): MPRdelar- i princip den uppfattningsom redovisats i en reservation till utredningen från , angående bindande föreskrifier om produktsäkerhet förkonsumentvaror. Om del finns behov av sådana föreskrifter bör således t. ex.konsumentverket - i den män inte andra myndigheter redan är utpekade - ges motuppgiften svarande ansvar och befogenhet. Det är därvid viktigt allgränsdragningen mol andra myndigheter blir klar och entydig. I annat fall kandet uppstå kompelenslvisler och andra samarbetsproblem. Vidare mästekonsumentverket som föreskrivande myndighet förutsättas arbeia neutralt iförhällande till inblandade partsintressen. 3.2.9 (): Av betänkandet framgåratt riktlinjerna inte efterlevs tillräckligt. Det nuvarande sanklionssystemet är inte ett effektivt medel för att ingripa mot farliga produkler som redan finns ute i handeln, eftersom varje enskilt företag som vägrar att upphöra med försälj ningen skulle behöva stämmas lill . Marknadsförings lagen innehåller straffbestämmelser i fråga om vilseledande marknadsfö ring. Med hänsyn till den betydelse som produktsäkerheten har för den enskilde konsumenten finns det enligt RRVs mening inte något skäl alt ha mindre långtgående sanktionsmedel mot farliga konsumentvaror än mot vilseledande marknadsföring. Det kan även finnas motiv för alt ha liknan de sanktionsbestämmelser inom konsurnentvaruområdet som finns när det gäller l.ex. livsmedel, brandfarliga varor samt hälso- och miljöfarliga varor. RRV tillstyrker därför reservanternas förslag att en möjlighet införs att utfärda bindande produklsäkerhetsregler. 3.2.10 i : Förslagel attriktlinjesystemet bör behällas som det primära normsystemet på produktsäkerhetsområdet Prop.1984/85:213 176 anser dock alt bindandeföreskrifter om produktsäkerhet såsom ett komplement till de övriga styrmedlenskulle innebära bättre beredskap för situationer där riktlinjer och talan imarknadsdomstolen visar sig vara otillräckliga. stöder därförreservanternas förslag om bindande föieskrifter i produktsäkerhetsfrågor. 3.2.11 i län:Länsstyrelsen anser att rikllinjer är ett verksamt sätt att ange normer förföretagens handlande vad gäller produktsäkerhet. har vidtillsynen av riktlinjerna funnit all del finns en värdegemenskap mellannäringslivet och konsumentintresset. Denna värdegemenskap om att skyddamänniskors liv och hälsa och också att värna ekonomiska värden spelar en slorroll för efterlevnaden av sådana riktlinjer. Därigenom krävs också resurser imindre omfattning för övervakning av riktlinjerna. 3.2.12 kommuns konsumentnämnd:Konsumentnämnden stödjer förslaget alt systemet med riktlinjer skall behållaspå produktsäkerhetsområdet. Tillstyrker reservationen angåendeproduktsäkerhetsfrågorna sid. 337-340 i betänkandet. 3.2.13 har övervägt huruvida bindande föreskrifter - dvs. straffsanktioneraderegler - om produktsäkerhet i vissa fall behövs som komplement till hittillsanvända styrmedel och i vilken form det i sä fall bör ske. Utan att nu taställning till dessa spörsmål vill vi framhålla att, om en äterkallelseregleringgenomförs, den regleringen kan behöva ske såväl genom straffsanktioneraderegler som genom styrmedel av annat slag. 3.2.14 ():Produktsäkerhetsfrågorna återkommer i en reservation till betänkandet.Kommitténs ledamöter har varit överens om au riktlinjer bör vara det primäranormsystemet även på produktsäkerhetsområdet, och att endast regeringen bör fåutfärda bindande säkerhetsföreskrifter, om det i något speciellt fall skullebefinnas nödvändigt med sådana. Majoriteten av ledamöterna anser inte att fråganbehöver regleras närmare. I de sällsynta fall, dä bindande föreskrifier bliraktuella, fär man enligt deras modell begära att regeringen tar initiativettill en speciallag. En sådan måste antas av . Reservanterna villdäremot komplettera marknadsföringslagen med ett stadgande som bemyndigarregeringen att under vissa premisser direkt uifärda bindandeproduktsäkerhetsföreskrifter. Dessa skall även kunna innefatta informationskrav.Reservationen innebär en enklare handläggningsordning, när bindandesäkerhetsföreskrifter är påkallade. Föreskrifterna kan förväntas bli snabbareförverkligade än om ny lag skall stiftas. KF förordar reservanternas förslagpå denna punkt. Prop.1984/85:213 177 3.2.15--------------------------------------------------- : Kommitlén har övervägt frågan om att komplettera del nuvarande regelsystemet med enramlag som ger möjligheter att utfärda bindande föreskrifter vad gällerproduktsäkerhetsfrågor. Förbundel anser alt kommitténs majoritet på ettövertygande sätl har funnii alt en sådan komplettering inte är påkallad, 3.2.16 Näringslivets Delegation för marknadsrätt (NDM):Den framlida produklsäkcrhetsregteringen. NDM konstaterar alt kommittén funnit alt nuvarande regelteknik för att tillgodose produktsäkerhelsintresset pä kon- sumentvaruområdel - en generalklausul om produktsäkerhet påbyggd med rikllinjer utfärdade av KOV - fungerat väl. Några sakliga skäl för att frångå denna leknik finns sålunda inte. Reservanter inom utredningen har emellertid förordat att den nuvarande regleringen kompletteras med ell ramlagsstadgände enligt vilket Regeringen bemyndigas utfärda bindande produktsäkerhetsföreskrifter för konsumentvaror och konsumenttjänster när så är påkallat. Enligt en framlagd lagskiss kan delta vara förhållandet i sådana undantagsfall när ett ingripande enligt 2-4 88 MFL eller andra åtgärder bedöms otillräckliga från preventivsynpunkt eller när en samord ning med annan säkerhetslagsliftning ter sig angelägen. Utifrån ett strikt konventionellt rättssyslematiskt synsättkan den nuvarande generalklausul-/rikllinjemetoden te sig en smula främmandepå produktsäkerhetsområdet. Sådana enligt NDMs mening närmast "rättsestetiska"hänsyn bör emellertid inte tillerkännas någon avgörande vikt. Frågan måste istället gälla om det finns reella skäl för all bygga ut MELsproduktsäkerhetsregel på det skisserade sättet. NDM har inte kunnat finna altsådana starkt vägande motiv anförts. NDM har redan konstaterat att rådande generalklausul-Zrikllinjeordninghittills fungerat väl. NDM vill vidare erinra om att denna ordning innebär allMarknadsdomstolen (MD) kan ingripa med interimistiskt förbud med mycket kortvarsel. Med den utbyggnad av 4 8 MFL som kommiltén föreslår åstadkommer man ettytterligare stärkt skydd för konsumenterna som i praktiken är effektivare ändet som kan uppnås med en speciallagstiftning av tänkt slag. Även slutligtbeslut i MD kan komma lill stånd betydligt snabbare än en författninginnehållande preciserade allmängiltiga säkerhetsföreskrifter. Av reservationen kan utläsas alt reservanterna menar alten författning med säkerhetsföreskrifter skulle ha större verkan från preventionssyn-punklän riktlinjer innehållande samma föreskrifter. Man utvecklar dock inte sintankegång närmare. Som NDM framhållit tidigare i detla yttrande är vårakunskaper om hur olika styrmedel av normkaraktär påverkar beteendetfragmentariska. Det saknas belägg för alt en av Regeringen utfärdadsäkerhetsföreskrift skulle vara ett i och för sig mera effektivt styrmedel än eni samförstånd med berörda företag framtagen riktlinje, sanktionerad indirektvia 4 8 MFL. Däremot kan det sannolikt vara riktigt 12 1984/85. Prop.1984/85:213 178 all den informativa effekten är större hos en författningsom innehåller detaljerade säkerhetsföreskrifter än hos ett MD-avgörandebaserat pä den allmänt formulerade generalklausulen om produktsäkerhet. Denjämförelsen är dock knappast relevant här. eftersom det naturliga alternativetär KOV-riktlinjer i de fall då det kan vara aktuellt att tänka sig detaljeradeföreskrifter. En viktig fördel med del skisserade förslaget angerreservanterna vara att en handläggningsordning pä förhand finns anvisad, ombehov av bindande föreskrifter skulle uppkomma inom ett visst område. NDMkänner sig inte övertygad om bärkraften av detla argument och tillåter sig hysaden övertygelsen att såväl Regeringen som KOV väl torde känna tillmöjligheterna att lagstiftningsvägen snabbt komma till rätta med allvarligasäkerhetsproblem om och när sådana skulle uppkomma. Den tidsvinst som kanuppnås med hjälp av en rambestämmelse av det skisserade slaget är med allsäkerhet ytterst obetydlig. Enligt NDMs mening har utredningens majoritet pä ettövertygande sätt visal att en rambestämmelse om produktsäkerhet infogad i MFLskulle medföra besvärliga och besvärande rättstekniska problem. Som NDM anförti del föregående redovisas inte några vägande sakskäl för alt ytterligarekomplicera regelsystemet på produktsäkerhetsområdet på det sätt som förordas ireservationen. 3.2.17-------------------------------------------------------------- Standardiseringskommissioneni (SIS): SIS vill fram hålla "tredje-parts-certifiering" av överensstämmelse med standardsom ett intressant hjälpmedel för konsumenterna. Certifieringsproceduren in nefattar lypprovning för verifiering av standardens krav, utfärdande av märkningstillstånd till tillverkare/säljare saml kontinueriig övervakning av tillverkade och saluförda produkter. För konsumenten medför certifiering fördelen att del vidköptillfället är klarlagt au produkten är säker och lämplig för sitt ändamål.Inom konsurnentvaruområdet tillämpas certifiering, "SlS-märkning", f.n.för hand-brandsläckare och motoristhjålmar. Bland produkler för vilka svenskstandard föreligger och som skulle kunna bli föremål för SlS-mårkning kannämnas leksaker, bordsbeslick (knivar, gafflar, skedar), VVS-komponen-ter(badkars-, disklåde-, dusch-, spolblandare, tvättställ, golvbidé, vat- tenklosett),febertermometrar, skidskor och -bindningar. Det bör framhållas au certifiering inom konsumenlvaruomrädeltillämpas i slor skala i där den gör avsedd nytta som slöd förkonsumenterna. SlS är beredd att ta upp diskussion med berörda parter omförutsättningar för SIS-märkning av konsumentvaror som komplement lillriktlinjearbetet. 3.2.18 Hemkonsulenternas samrådsgrupp: Förslaget attriktlinjesystemet bör behållas som det primära normsystemet på produktsäkerhetsområdet 1984/85:213 179 Hemkonsulenterna anser dock att bindandeföreskrifter om produktsäkerhet såsom ett komplement till de övriga styrmedlenskulle innebära bättre beredskap för situationer där riktlinjer och talan imarknadsdomstolen visar sig vara otillräckliga och instämmer därför i reservanternasförslag om bindande föreskrifter i produktsäkerhelsfrågor. 3.2.19 : Videlar kommitténs uppfattning att riktlinjer är det styrmedel som i första handbör komma i fråga när det gäller all fastställa normer för produktsäkerhet pä konsumenlvaruomrädel.Men vi ställer oss också på reservanternas. , , m.fl., sida och tillstyrker det förslag till tillägg lill 4 8 MFL som deredovisar. 3.2.20 vill förorda att möjlighet ges för regeringen att uifärda bindandeproduktsäkerhets-föreskrifter. Reservanternas förslag till en sådan lösning ärsom kooperativa konsumentgillesförbundet ser det frän konsumentens synpunktklart överlägsen majoritetens ställningstagande, 3.2.21 i (LO):Kommiltén har inte varit enhällig i sin syn på behoven av bindandeföreskrifter om produktsäkerhet. LO stöder den uppfattning och de argument somförs fram i reservationen från m. fl. och föreslår således att enny 8 4a i MFL införs. Det är ett känt faktum att produkter som har blivitförbjudna att saluföras i därför att de är farliga för hälsa och livexporteras till andra länder. Då 4 § MFL ändå måste ses över anser LO detlämpligt alt utreda möjligheten att ta in en regel i MFL om förbud mot exportav farliga varor. 3.2.22 : Systemet med riktlinjer bör förändras på produktsäkerhelsomrädel,sä att regler, som är direkl tvingande för företagen genom en straffsanktioninförs. Detta uppnås genom att marknadsföringslagen kompletteras med ett lagsladgandesom ger regeringen bemyndigande alt utfärda bindande produklsäkerheisföre-skrifterför konsumentvaror och konsumenttjänster där sä är påkallat. (Här stödjer Metalluppfattningar och argument i den reservation som m. fl. 3.2.23 : Kommitténhar inte lyckats nä fram till en enhällig syn pä behovet av bindandeföreskrifter om produktsäkerhet som ett komplement lill systemet medgeneralklausuler och rekommenderande riktlinjer. En minoritet menar attmarknadsföringslagen bör innehålla ett bemyndigande för regeringen att utfärdabindande föreskrifier för speciella fall där det angivna systemet framstår somotillräckligt, medan majoriteten anser att man för de speciella fallen börlagstifta först om och när ett behov Prop.1984/85:213 180 av bindande föreskrifier aktualiseras. Förbundet anslutersig till den senare meningen och anser det ej vara påkallat att hålla en så högberedskap på området som ett särskilt bemyndigande för regeringen innebär. Föratt i brådskande fall snabbi få stopp på en försäljning av farliga varor kanmarknadsdomstolen meddela ett interimistiskt beslut enligt 13 8 marknadsföringslagen. 3.3.1 Hovrätten för Nedre Norrland:Beträffande 8 8 konsumentköplagen anser hovrätten, mol bakgrund av denvidsträckta civilrätlsliga verkan som I st, har, att 2 st. bör preciseras såatt det klarare framgår att felreglerna endast kan göras gällande mot dennäringsidkare som sålt viss vara trots alt han förbjudits all sälja den. 3.3.2 (): 8 § konsumenlköplagen.Marknadsdomstolen tillstyrker förslaget. Den föreslagna ändringen avser beslutmeddelade av . Viss tvekan kan uppstå hur bestämmelsenförhåller sig till den föreslagna 15 8 marknadsföringslagen.