prop · G803222 · 1984-12-31 00:00:00 — Dessutom måste, liksom , gälla en rimligsäkerhetsmarginal för att undvika konsekvenserna av felaktiga taxeringsvärden. /J.9.2 Växande skog och skogsmark Kommittén anför att värderingsmetoden för skog bor förblioförändrad. Dock bör övervägas att tillämpa olika värderingsmetodik för storaoch små fastigheter varvid en schablonvärdering för de små skogsinnehavenskulle kunna tillämpas. Några remissinstanser tillstyrker en modifierad metod förtaxering av fastigheter med hten skogsmarksareal och några anser en sådan metodklart olämplig. Prop.1984/85:222 231 Länssiyrelsen i anför; Värdering av skog och skogsmark uigjorde forlfarande vid1981 års allmänna faslighelsiaxering problem för fasligheisiaxcringsniimndei-natrots förenklade regler för mindre skogsfastigheler. .Vlaimöhus län är enUlpriiglad åkerbyggd och den skogsmark, som finns är vanligen koncentreradlill ell fålal ägare, har inneburil att fastigheistaxe.ringsnämn-dernainle fäll niigon rutin på värdering av skog och skogsmark utan varil i\'ungnaall anlita skogskonsulenl även för au värdera hell obelydliga arealer.Länsstyrelsen ser därför med lillfredsslällelse au kommillén lagil upp fiäganom. yllerligare förenklade regler (ör de mindre skogsfastighelerna. Modifierad melod för taxering av fastigheter med litenskogsmarksareal. RSV förordar införandel av en sädan melod. Den skulle gerikligare värdesältning både av mindre och slörre skogsfastigheler ochväsenlligl föienkla laxeringsarbelel beträffande de fasflgheter som skulletaxeras med schablon. Eftersom de "små" fastigheterna är många skulledelta ge betydligt mera tid över för laxering av "slora" fasligheter.RSV finner det emellenid viktigt att man samordnar gränsen mellan vad som skallanses vara "smä" respektive "stora" skogsfastigheter medden arealgräns som finns för krav på skogsbmksplaneläggning (20ha). Delegationen har inget att invända mot atl de mindre skogsfastighelernaschablonvärderas på sätt kommiitén föreslagil. Fömtsatt atl faslighelsägarnahar möjlighel att välja ett sedvanligt värderingsförfarande bör det även kunnadiskuteras att utvidga schablonvärderingen till att omfalta åker och betesmark. anser den föreslagna värderingsschablonenvad gäller mindre skogsarealer, med hänsyn till länels speciellafastighetsförhållanden, klart olämplig trots att det inilialt kan verka som omtaxeringsarbetet underiättas, I finns många fasligheter med litenskogsmarksareal som har ett värde av växande skog . För atlförenklingen skall få genomslagskraft bör schablonregeln göras bindande och förslagelmed altemativregeln slopas, I annat fall kommer de berörda fastighetsägarnaatt begära att denna regel tillämpas för erhållande av lägsta möjliga värde. Genom möjlighet att tillämpa en altemativregel kan tvåidentiskt lika fastigheter komma att erhålla olika värden vilket inte ärönskvärt. Taxeringsvärdet får enligt uppfattning ej bliberoende av en fastighetsägares önskemål om värderingsmodell. Prop.1984/85:222 232 Läiissiyrdscn i Jänruands lim anför; Den iiv kommittén föreslagna modifierade meloden förtaxering av fasiigheler med liten skogsmarksaieal si'nes illa genomiänki ochleder enligl bedömning iil) onödigl merarbeie genom den tillschablonen kopplade garaniii'egcln. Gaianiiregelns ulformning kommer sannoliklau leda lill ali tvä värden måste beiäknas. Länssiyrelsen avstyrker ini'"öi-andeav den föreslagna schablonregeln. Då del giiller taxering av skog har FTN varit hellberoende av hjiilp ft':°in skogskonsulenterna. Länssiyrelsen har för föiordnande av dessa konsu-ienier varil mer eller mindre hänvisad lill skogsvårdssiyrelsensdistrikts-personal, som förordnals all fullgöra uppdragel som extra uppdrag.Denna ordning har av olika skäl visal sig vara alllför sårbar för all av länssiyrelsenaccepteras i den framlida fasiigheisiaxeringen, Länssiyrelsen föreslär därförall skogstaxeringen utförs som tjänsleuppdrag i skogsvårdsslyrelsen. Skogssr\Tdsen anför; En myckel stor andel av de förelag, som har en liien arealskogsmark, har också en liten tolal areal. Enligt lantbmksräkningfanns del detta är drygl 105000 företag med en skogsmarksareal mellan 0,1 och25 hektar som också hade upp till 2 ha åker. Det toiala anlalet förelag medskogsmark var då 359000. Det finns således stora vinster i arbetsinsais atlgöra för såväl fastighetsägare som taxeringsmyndigheterna om man kan finna enmodell för förenklad värdering av de mindre skogsfasflgheterna, som ärtillräckligt noggrann för all lillgodose kraven på rättvis och likformigbehandling. Värderingsarbelel måste ocksä slällas i relation till den noggrannhelman kan uppnå i värderingen. När del gäller små skogsfastigheter är skogstillståndetofta dåligt känl, inte bara av taxeringskonsulentema ulan allför ofta också avfastighetsägaren. Den förlust i noggrannheten i värderingen som eltschablonförfarande leder lill kan lill en del vara skenbar eflersom precisioneni de uppgifter man har att tillgå vid nuvarande värderingsförfarande ärmåttligt stor. Om man kan skapa en schablon, som speglar de normala ellergenomsnittliga förhållandena i värdeområdet, ger den sannolikl en så god beskrivningav de fakiiska förhållandena atl den kan accepteras. Kännedomen om vad som ärnormala förhållanden behövs för atl uppnå en god anslutning mellan schabionvärderingenoch den ordinarie värderingen vid arealgränsen. I många fall tillämpades redan i AFT 81 i praktiken ettschablonförfarande för många små fastigheter i och med att fastighetsägarnautnyttjade möjligheten att ange tillståndet på fastigheten i termer som"lika med området i övrigt". Kommittén föreslår i betänkandet att denschablon, som bör användas, kan utgöras av skogsbmksvärdet för skogsmark medför värdeområdet genomsnitfliga eller normala förhållanden. Eventuellt skulleschablonen kunna differentieras efter godhet. Med detta förslag kan man åstadkomma en förenkling avtaxeringsförfarandet. De fastigheter, som skulle beröras av schablontaxeringenär således alla vars skogsmarksinnehav är mindre än en viss angiven gräns.Hänsyn tas ej till arealen åker och annan mark. Kommittén konstaterar atl marknadsvärdet per hektar är stömeför små än för stora fastigheter, vilket även visas av analyser av köpeskillingssta- '\FT 8i (se SOU 1979:33 bilaga 2). Detta moiiverar,enligl kommiiiei!, all man tillämpar olika värderingsmeiodik ior smä och slora fasligheier,Skogssiyrslen iiisiiimmer i detta. Skillnaden förklaras av all fastigheisköpare uppenbarligenär villiga att beiala betydande belopp enbart för själva mnehavei av enläslighet som beskattas som lantbruksenhet, oav.seti dess aieal. Delta "öve. '-\'ärde"betecknas fortsiiuningsvis grundvärde. konslalerar emellerlid all den ovan beskrivnamodellen inle lar tillräcklig hänsyn lil! denna skillnad i marknadsvärdeimellan siora och smä fasligheler. Den bör därför kompletteras. vikligl krav på en komplettering av modellen är, alidet värde, som äsälls en läsUghet på ena sidan om arealgränseu skal! anslula lilldel värde, som äsälls en fasiighei på den andra sidan gränsen. Del får således inleibiekomma några nivåförändringar i arealgränsen. Del finns i princip tvä säll aii hanlera värderingen av desmå fasligheierna. Del ena är all tilldela dem ett grundvärde, framräknal urden köpeskil-lingsstalislik, som utgör underlag för laxeringen. Grundvärdetavser hela taxeringsenheien. Skogsmarken värderas därefler i enlighel med de genomsnitlligaeller normala förhållandena inom värdeområdet, såsom föreslagils i beiänkandei. Den andra vägen är atl viirdera vaije hekiar skog på enliten fastighet högre än på slörre fastigheter. Hur del skulle kunna ske visarföljande resonemang, som avser en fastighet med enbart eller i stort settenbart skogsmark. Varje hektar skogsmark åsatts enligl den föreslagnaschablonmodellen det för värdeområdet genomsnittliga eller normala skogsbmksvärdet.Men det kan även beslämmas av hur stor fastighetens skogsmarksareal är. Skogsbmksvärdetmultipliceras med en faktor, som är 1,0 vid arealgränsen mellan små och slorafastigheter och blir alll slörre ju mindre arealen är. Följande exempel visar hur modellen skulle fungera. Omarealgränsen är och skogsbmksvärdet för "normal" skogsmarkinom områdel är och en linjär förändring av faktorn används blir skogsbmksvärdetper hektar följande: 2- (5,70) = 1,75 1,75 X 5000 = 8750 2- (10/20)= 1,50 1,50 X 5000 = 7 500 2-(15/20)= 1,25 1,25 X 5000 = 6250 Del ålersiår emellertid ytterligare etl problem atl lösa,frågan om hur hänsyn skall tas till fastigheter med liten skogsmarksareal menmed förhållandevis stor areal åker eller annan mark, lyp slättgårdar. Del äruppenbart all enbart förekomsten av liten skogsmarksareal ej bör vara grundandeför avgörandet om schablontaxering skall tillämpas eller ej om man med densärskilda behandlingen av fastigheter med liten skogsmarksareal även vill tahänsyn till grundvärdet. Arealgränsen för skogsmark bör därför kompletterasmed en regel med innebörden alt fastigheter med skogsmarks-areal underskridandearealgränsen men med en totalareal, som överstiger en viss areal, bör undantasfrån schablontaxering av skogsmarken. En alternativ lösning är att låtafastighetens hela areal bestämma faktorns storlek. Schablontaxeringen måste kompletteras med en möjlighet förfastighetsägaren atl begära en "fullständig taxering" enligt sammametoder som störte fastigheter. Denna taxering måste emellertid ansluta tillschablon- Prop.1984/85:222 2.-4 iiixerinceti sä alt det inte blir uppenbari liigre inxcringsvärdeom man fär cn "fiillsliindig laxevirig" än om man fär cn sehablomaxcring,givel au man har en genomsnittlig faslighel. Möjliglieien till "ftillsiändigtaxering"" moij-vei-as av alt fastigheter som uppenbait avviker frännormal beskaffenhel inle ska bli alliföi' myckel lidande av schablonmeloden, .\venhär k:in mu!iinlikalO! 'modelien ovan komnia iill användning. De små fastigheternabör också eller ftiliständig laxering ha ett högre laxeringsviirde per hekiarskogsmark än de slörre, kvarsläende stort problem som anser böruppmärksammas i detla sammanhang är de! alll stöne gapet mellan marknadsvärdeoch avkastningsvärde, Lanibi'uksnämndcns prispiövuing avser all hälla nere marknadsvärdenivåii.1 den mån lantbruksnämndens prisprövning i framliden blir avgörande för nivänpä marknadsvärdet förlorar delta begrepp sin innebörd. Man fär då en"marknadsvärdenivå", som är bestämd av lanlbmksstyrelsens prispolilik,Väi-deringslekniski skulle det leda lill en möjlighet att direkt bestämma "marknadsvärdei"genom att sälla det iika med den prisnivå som lanbruksstyrelsen acceplerar, 15.9.3 Växthus, mark för växthusodling och trädgårdsmark Kommittén anser all värderingen av dels växthus, dels marksom används för växthusodling, dels trädgiirdsmark bör ske enligt enhefligaregler oavsett vilken typ av taxeringsenhet de hänförs lill, Däremoi finner kommitténdet naturligt att växlhus på lantbruk bör ingå i lantbruksenhet, medan växthussom inte har samband med lantbruk laxeras som induslri-enhel. Kommillén har också (sid 266) instämt i TRF:s krav på enhefligtaxering oavsett laxeringsklassificering. Man har också instämt i TRF:s krav påatt 300 m--regeln skall utgå. Del har också angetls "all del varil lämpliglatt föreskriva atl tomtmark för övrig byggnad som utgör växthus skall värderasenligt reglerna för , såvida inte annan markanvändning är tillåten enliglfastställd slads- och byggnadsplan och marken därigenom får väsentligt högrevärde". TRF kan inte acceptera att en planbestämmelse skall avgörataxeringsvärdet på irädgårdsföretagens mark. Delta skulle innebära att trädgärdsföretagenskulle åläggas speciella bevakningsåtgärder för att få sina markområdenklassade som jordbmksmark. Vid taxeringen måste rimligen nuvarandeanvändningsområde vara underlag för taxeringsvärdet. Ändras användningen från t.ex,trädgårdsprodukflon flll tomtmark bör rimligen detta vara skäl för omtaxering.Ännu är en hel del trädgårdsföretag lokaliserade i eller nära tätbebyggelse.Med hänsyn flll bl a de arbetsplatser som därigenom lokaliseras närabostadsorten, bör det vara angeläget att trädgärdsföretagen, så lång möjligt,kan behålla denna lokalisering. TRF far därför begära att även övriga ibifogade skrivelse framförda synpunkter tillgodoses. Kommittén föreslår vissa ändringar av taxeringen avväxthus och mark för trädgårdsodling efter synpunkter som framfört till RSV. Vissa växthusfastigheter föreslås dock även ifortsätt- 1984./85:222 235 ningen klassificeras som indusirifasligheier. För att uppnäsamstämmighet med lanlbruksregisirel är dei ur SCBs synvinkel en fördel om samfligairiidnärdsförclag, oavsett storlek, är laxerade som jordbruksfaslighel. 15,10 Taxering av vatten- och värniekraftanläggningar Kommittén föreslår all en för rikel gemensam nämnd förvatten- och värmekraft inrätlas. Nämnden föreslås förläggas till ochha sitt kansli hos RSV. Flertalet av remissinstanserna som yttrat sig i frågantillstyrker kommi-léns förslag. Nägra instanser förordar au laxeringen ävenfortsättningsvis sker i regionala nämnder. Kammarrätten i Siockholm anför: Kommitténs förslag innebär alt laxeringen av kraftverksfasligheieri fortsättningen skall handläggas av en för rikel gemensam nämnd. förslaginnebär ell avsteg frän den lokala anknytning i laxeringsorganisalionen som ärgängse vid såväl fasiigheisiaxeringen som vid inkomsi- och förmögenhelslaxeringen.Kammarrätien har emellertid noterat atl taxeringen av kraftverk, som omfattarca I 300 taxeringsenheter, redan med nuvarande organisation sker i 24länsnämnder. De av dessa nämnder anlilade konsulenterna, totall 10-15 personer,är i flertalet fall bosalla utanför det län, där de är verksamma. Något större mått av lokal anknytning är alltså inte förhanden ens i den nuvarande organisationen. De tekniskt kompliceradevärderingsreglerna om kraftverkslaxering är också sä utformade atl behovel avkännedom om lokala förhållanden inte är särskilt framträdande. Med en cenlral nämnd, som ges en lämplig sammansättningmed säväl kvaliflcerade värderingstekniska ledamöter som representanter för ägar-ochkommunintressen, skapas garanti mot de ojämnheter och skillnader i bedömningen,som kan förekomma mellan olika länsnämnder. Med beaklande av det anförda och av de inle oväsentligarationaliseringsvinster, som förslagel onekligen inrymmer, tillstyrker kammarrätieninrättandet av en central medvatten- och värmekraflanläggningar. Kommittén har vidare föreslagit atl den centrala nämndenskall förläggas lill och att den liksom konsulentorganisationenskall ha silt kansli hos . Kammarrätten utgår från att nämndeni övrigt skall inta en helt självsländig ställning i förhållande till verketoch anse förslaget i denna del ändamålsenligt, Slalens , ochSvenska anför: Med tillfredsställelse noteras förslaget atl en för helariket gemensam fastighetstaxeringsnämnd skall inrättas för taxering av vatten-och värmekraflanläggningar. Därvid understryks viklen av atl erforderligsakkunskap och nödvändiga resurser blir tillgodosedda. Prop.1984/85:222 236 Med hänsyn lill de speciella viiideringsregler som gällerför induslrifas-ugheier med vallen- och värmekrafisanläggningar och densärskilda sakkunskap som ert'oi"di'as för Uixering av sädana enheier bör doekdessa indusirienlieiei' sammanföras lill eli för rikel gemensamt distrikt på sällsom kommillén föreslagil. i lön anför; Förslaget atl vallen- och värmekraflanläggningar skalltaxeras av cn för riket gemensam nämnd har länssiyrelsen ingel an mol. Länssiyrelsen i Norrbotiens län anför; Kommillén föreslär en för rikel gemensam vaiien-och värmekraflanläggningar med placering i Siockholm. Nämndenföresläs beslå av ordförande och 8 ledamöier som utses av regeringen. Vid allmän faslighelsiaxering (AFT) 1981 taxerades nämndaanläggningar av särskilda indusirinämnder i länen och med konsulenlsiöd från experlerpå områdel. Delta syslem fungerade bra. Fördelama med det nya sysiemel skulle enligl kommillénvara aii antalet konsulenter nedbringas och all en mer likformig och ralionellhandläggning skulle uppnås. Enligt tillgänglig statistik från AFf 81 hade länelnärmare av landets totala taxeringsvärden för vattenfallsfasiigheter,nämligen av totalt för hela rikel.För värme-kraftverken var motsvarande siffror 0,eller 17,5 miljoner kronorför länet och för landel i dess helhel. Nortbottensdominans på vattenkraftens område är alltså väl dokumenterad. De möjlighetersom finns atl i en central nämnd av ovan angivet slag kunna hävda regionalaintressen vid värderingen lorde bli högsl begränsade. föreslår atlvärderingen av vatten och värmekraflanläggningarna sker regionall såsom vid AFT81. i län anför; Kommittén föreslår inrätlandel av en för rikel . Denna borde förläggas till Siockholm och hasill kansli hos RSV. Dei kan diskuleras om en för rikel gemensam nämnd i dettaavseende är att föredra framför en särskild nämnd. En lösning skulle kunna varaatt taxeringen sker på LSM med omprövning i en för rikel gemensam nämnd. Frånorganisatorisk synpunki skulle delta ha vissa fördelar. Länssryrdsen i anför: Kommitténs förslag atl vatten- och värmekraftverken skalltaxeras i en särskild nämnd med kansli på RSV avvisas av . Medhänsyn till vad som tidigare sagls om problemen atl skilja delar avregisterfastigheter bör deklarationerna inte lämna länel. På länen finns denkompetens som erfordras för taxering av dessa fastighetstyper. Att centraliserataxeringen av vattenfallen medför inte likformigare laxering, eftersom denna Prop.1984/85:222 237 sker efter detaljerade föreskriftei' och anvisningar. Bes\'ä. "sproeessenfiiir dessÉi fiisiigheier bör ocksä följa processen fbr andra läsligheter. Kommittén föreslär au den gemensamma nämndens beslul skallkunna överklagas direkl lill kammarriiiieii i Siockholm. I andra hand föreslåi'kommiuén all besvär över kraftverksniiinndens beslui skall föi'as hos länsriilleni Siockholm. Kammarrälten i anföi"; Kommittén har ocksä föreslagil aii besvär över niimndens beslulskall foras diieki lill kammartätten i . Förslaget i denna del brylermot rådande besvärsordning. Denna ordning har den fördelen för den klagande atthan har räll till domstolsprövning i två inslanser. För kammartätten innebärdet rådande systemet en avlastning genom atl majoriteten av mälen slannar iunderinstansen. Dessa fördelar med den nuvarande insiansordningen gäller nalurliglvisäven för kraftverkstaxcringen. Inrättandet av en central nämnd förutsättsemellertid minska risken för feltaxeringar och i stort sett, som anförts ovan,eliminera olikheter i bedömningen. En tanke bakom förslaget mäste antas vara allnämnden skulle arbela i sådana former och få en sådan sammansättning alt denskulle kunna sägas fylla bäde fastighetstaxeringsnämndens och länsrättensfunktioner. Mot denna bakgrund skulle behovel av två besvärsinstanser minska.En annan fömtsättnng för att systemel skall fungera är atl besvär framdelesenbart kommer att föras om mer väsentliga frågor, Kammartätten vill emellertid starkt ifrågasätta om en ivåinslanspröv-ningkan undvaras. Kammarrätten vill inte tillstyrka detta kommitténs förslag, 1 sammanhanget bör påpekas atl kammarrätten i realitetenär slutinstans i flertalet fastighetstaxeringsmål, eftersom värderingsfrågor därom är tvist i del övervägande antalet mål - inte är lämpade förregeringsrätten såsom varande prejudikatinstans, I andra hand föreslår kommittén atl besvär överkraftverksnämndens beslut skall föras hos länsrätten i , Kammartättenhar ingen invändning mot kommitténs andrahandsförslag. i län anför; Kommittén föreslår vidare atl nämndens beslul i förstahand bör överklagas direkt till kammartätten i Siockholm, 1 andra handföreslås alt besvär över kraftverksnämndens beslut går till länsrätten iStockholm, är tveksam till kommitténs förstahandsförslag då dettainnebär att mål avseende sådana fastighetstaxeringar kommer att prövas i enbesvärsinstans mindre än övriga fastighetslaxeringsmål. Del framstår som mestnaturligt att besvär över beslut som fattats i den för riket gemensammanämnden skali kunna överklagas till länsrätt eller molsvarande. Länsstyrelsenförordar därför kommitténs andrahandsförslag eller alternativt mellankommunalaskatterätten om denna kommer att finnas kvar. 1984/85:222 238 Slutens VuitcnfaUsverii, Svensko Krufiverk.sförcniiigcnoch Svensku El-verk.sfö.reningcn iinibr: ,4ven Ibrslaget att besväi' över laxering genom denna niimndförs hos kammarriitien i Siockholm är iillfredssiiillande. Förslagel aiiregeringen skali fasisiälia index och andra fakiorer är välmoiiverai, efiei'somfakiorer-na har en avgöiande betydelse för iaxei'ingsvärdena, Kommittén föreslär all besvär över fastighelstaxeringsnämndensför värme- och valienkrafianliiggningar beslul fär anföras av ägare av den fasiigheibeslulel rör saml av vederbörande kommun och laxeringsinlen-desit. Kammarrätien i Siockholm anför: Normall vilar ansvarei för fasiigheisiaxeringen inom länenpå länsslyiel-serna, i försia hand genom, skallecheferna. Kommiitén har i sittbetänkande inle närmare diskuterat hur skallechefernas verksamhel skall ulövasi förhållande till den centrala nämnden eller vem som skall föra del allmännaslalan i mål om taxering av kraftanläggningar. Den föreslagna lydelsen avbesvärsreglerna i 21 kap I § ger vid handen atl besvär över den centralanämndens beslul skall föras av taxeringsintendenlen i del län där taxeringsenhetenär belägen. Kammarrälten ifrågasäller om inle de skäl, som anförts lill stöd förinrättandet av en central av kraftanläggningar, också talarför att man låter en särskild tjänsteman lex ett allmänl ombud föra detallmännas lalan i dessa mål. Denne ijänslemän skulle även i övrigl utöva defunktioner som annars ankommer på skattechefen. De stadganden i förslaget somrör nämndernas samarbete med skallechefen - denne skall t ex undemältasom tid och plats för nämnden., sammanträden och fa närvara vid dessa -förefaller med den nuvarande taxeringsintendenlorganisationen , I dessa delar bör ytterligare överviiganden ske. Länssryrdsen i län anför: 1 detta sammanhang vill emellertid fästauppmärksamheten på frågan om partsförhållandet. har inte kunnatfinna atl kommittén klarlagt vem som skall föra det allmännas talan i denna typav mål. Vid antagandet att den föreslagna nämnden kommer att föriäggas till riksskatteverketär det rimligt atl tänka sig att den uppgiften ålägges en i dylika fastighetstaxeringsfiågorerfaren taxeringsintendet vid i altemativtfastighetstaxeringsexperten därstädes eller allmänna ombudet vid mellankommunalaskatterätten. Kommittén fömtsätter att krafflndustrin strävar efter attbestämma eltarifferna så att avkastningen hålls på en sådan nivå attrealvärdet på produkflonsapparaten bibehålls. Därför anser kommittén att detbeträffande vatten- och värmekraffinduslrin torde vara lämpligt att bestämmaindex Prop.1984/85:222 239 fbr omräkningen så att det moisvai"ai' förändringen iFionsumeniprisiudex . 1 betiinkandel diskuleras olika meloder au besuimmii ettindex för vallen- och värincknifiauläggningar. Eflersom inte hellei' konsumenlpiisindexkan ålerspegla den vci'kliga värdeulvecklingen pä niimnda anläggningar, fordrasi detta avseende siirskilda uiredningar. Krafiindusirin är härvid beredd attliksom vid tidigare allmiinna faslighelstaxeringar medverka. Kommillén anser atl de värdefaktorer som lillämpades vid .AFT8! bör bli föremål för viss översyn samt all även en viss översyn avtaxeringsförfarandet är påkallat. I samband med ändringarna i faslighelstaxeringslagen bordeövervägas om inte kraftinduslrins produktionsanläggningar kunde ses som specialbyggnaderenligl 2 kap 2§ i denna lag och därmed inle åsättas taxeringsvärde.Distributionsbyggnader hänförs redan nu till specialbyggnader. En sådan ändringkräver dock ytterligare utredningar om konsekvenserna av slopade taxeringsvärden,eflersom laxeringsvärdena används inom ell fler-lal rättsområden vid sidan av uppgiflenalt uigöra underlag vid beskattning. Sådana utredningar bör igångsällas för atlerhålla underlag för slällningstagande om slopande av taxeringsvärden,