prop · G803124 · 1984-12-31 00:00:00 — INederländema prövas frågan om faderskapet till bam till ogifta föräldrar avdomstol endast prejudiciellt i samband med en talan om underhåll, medan det iFrankrike förekommer både egenflig faderskapstalan och sådan talan om endastunderhåll som grundas på att det har förekommit samlag. Schweiziskatvistemålsdomar - alltså även faderskapsdomar - gäller under vissafömtsättningar i enligt lagen (1936:79) om erkännande ochverkställighet av dom som meddelats i . Den lagen är emeller-fid ingethinder för att den nu förevarande regeln tillämpas även på schweiziska domar.I de flesta fall kan till stöd för giltigheten av en schweizisk dom här ilandet åberopas både lag och den nu aktuella bestämmelsen. 1936 årslag förblir exklusivt fillämplig på schweiziska domar som innebär ett ogillandeav en talan i ett faderskapsmål. Vidare är lagen tillämplig på frågor om verkanpå en rättegång här av en i inledd rättegång (se specialmotiveringentill 10 §). Närdet gäller att avgöra om det fanns skälig anledning att talan prövades av denutländska domstolen kan hänvisas till vad som har sagts i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.4.1 jämfört med avsnitt 2.2.1) och ispecialmotiveringen till 4 § första stycket. Så bör i första hand anses varafallet, om barnet vid tiden för rättegången hade hemvist i den främmande stateneller om talan fördes mot en eller flera män som då hade hemvist i den staten.Det innebär att de principer som ligger fill gmnd för svensk domstolsbehörighet enligt 4 § första stycket 1 och 2 bör kunna vara vägledande även förde bedömningar som skall göras enligt förevarande paragraf. Ävenbestämmelsen i 4 § första stycket 3 bör kunna ge ledning för fillämpningen avförevarande bestämmelse. Som har framhållits i avsnitt 2.4.1 bör dockbedömningen när det gäller en ufländsk domstol vara friare än vid en bedömningav svensk behörighet. Har den ufländska domstolen varit behörig enligtexempelvis regler som alternativt bygger på hemvist eller medborgarskap, börden utländska domen knappasl underkännas utan vidare. I lagtexten framgår dettaav att uttrycket "skälig anledning" i förevarande paragraf är mindrerestriktivt än uttrycket "särskilda skäl" i 4 § första stycket 3. Tillskillnad från vad som gäller för svensk domsrätt, när denna bygger 1984/85:124 56 påmannens hemvist och flera män är instämda, bör det inte vara nödvändigt attkräva att samtliga män hade hemvist i domstolslandet. Det torde vara tillräckligtatt den man vars faderskap har fastställts eller hävts hade sådant hemvist. Detär inte nödvändigt att de omständigheter som den utländska domstolen själv haråberopat till stöd för sin behörighet utgör en behörighetsgmnd som är godtagbarfrån svensk synpunkt. Det räcker med att anknytningen till domstolen rentfaktiskt var sådan att dess behörighet framstår som acceptabel från svensksynpunkt. Liksomi andra sammanhang krävs det att domstolsavgörandet har vunnit laga kraft.Humvida så är fallet får bedömas enligt reglema i den stat där domenmeddelades. Ävenom de grundläggande fömtsättningar för giltigheten av ett utländskt avgörandesom anges i första stycket är uppfyllda, skall det utländska avgörandet ivissa fall ändå inte gälla i . Andra stycket innehåller en uppräkning avdessa fall. Erkännande av en utländsk dom kan vidare vägras enligt ordrepublic-regeln i 12 §. Någramera ingående undersökningar av om det föreligger hinder för att godta detufländska avgörandet bör den svenska myndighet, som skall ta ställning tillavgörandet, inte behöva göra. Endast om någon part framställer invändningarmot domen eller om omständighetema annars ger anledning till det bör sådanaundersökningar bli aktuella. Särskilt när det gäller punkt 1 är det i allmänhetfråga om förhållanden som det bör ankomma på parten, i detta fall svaranden,att åberopa. Hinder enligt punkterna 2-6 torde i många fall framgå avtillgänglig dokumentation. Ipunkt I anges vissa grova brister i det ufländska förfarandet som hinder föratt det utländska avgörandet skall godtas här i landet. Bestämmelsen tar siktepå sådana fall då svaranden inte har fått rimliga möjligheter att föra sintalan i den utländska rättegången. Som har berörts i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.4.1) är förfarandets inledningsskede, dvs. delgivningen ochavgivandet av svaromål, en särskilt viktig punkt. Men som också har framhållitsdär kan det även under det fortsatta förfarandet förekomma brister som gör attdomen inte bör erkännas. Det kan l.ex. gälla möjligheterna för en part attdelta i det processuella förfarandet. Iprincip bör krävas att svaranden har delgetts stämning i målet antingenpersonligen eller genom ombud (1956 s. 337). Delgivningen bör också haskett så att svaranden har fått rimlig tid på sig att avge svaromål. Det kanemellertid godtas att svaranden även på annat sätt än genom delgivning harfått kännedom om den väckta talan. Har delgivning t. ex. skett med någon somdomstolen har förordnat som ställföreträdare i rättegången (god man) och dennedärefter har undertättat svaranden, får detla anses tillräckligt, fömtsatt attsvaranden har mottagit undertättelsen . Prop.1984/85:124 57 avgörandeär att svaranden har fått kännedom om den väckta talan. Det krävs således inteatt delgivningen har skett enligt en viss lag, exempelvis domstolslandets lag. Myndighetensundersökning av hur det förhåller sig med svarandens kännedom om käromålet kanemellertid inskränkas ull de fall där svaranden inte har avgett någotsvaromål. Har svaranden gått i svaromål, innebär det att han eller hon har fåttkännedom om rättegången, förutsatt att svaromålet har avgetts av svarandenpersonligen eller genom ett ombud. Som företrädare för svaranden både vid delgivningav stämningen och vid lämnande av svaromålet får naturligtvis också accepterasen legal ställföreträdare. Ett exempel är att ett bam har företrätts av sinvårdnadshavare eller förmyndare. Somredan har angetts bör det i allmänhet ankomma på svaranden att åberopa deomständigheter som påstås utgöra hinder för att avgörandet skall gälla iSverige. Det blir sedan kärandens sak att bemöta svarandens påståenden ochmotbevisa dem. En sådan fördelning av åberops- och bevisbördan kan leda tillatt det slutligen blir en bedömningsfråga humvida avgörandet skall erkännaseller ej vilken får avgöras efter omständigheterna i vaQe särskilt fall. Avpunkt 2 framgår att en svensk dom alltid utgör hinder mot att ett ufländsktavgörande, som strider mot den svenska domen, blir gällande i . Så kanenligt punkt 3 även bli fallet när det åberopade ufländska avgörandet stridermot ett annat utländskt avgörande. Ett avgörande som sålunda har meddelats iett tredje land hindrar ett godtagande av det åberopade avgörandet underfömtsättning dels att det självt uppfyller villkoren för att godtas i -vilket får bedömas antingen enligt förevarande lag eller enligt NFL - dels attdet har meddelats i en rättegång som böQade tidigare än den rättegång som harlett till det åberopade avgörandet. Vid konkurtens mellan två ufländskaavgöranden, som båda uppfyller övriga krav för att godtas i , är detsåledes fidsföljden mellan de båda rättegångarnas böQan (inte mellanavgörandena) som bestämmer vilket av avgörandena som skall gälla här. Skulledet uppstå tvekan om en rättegång skall anses inledd, fårfrågan avgöras enligt lagen i den stat där rättegången har ägt mm. Föratt regeln i punkt 2 eller regeln i punkt 3 skall bli aktuell krävs alltså attde båda avgörandena strider mot varandra. Ett exempel är att det genom enåberopad tysk dom har fastställts att mannen A är bamets far, medan enkonkurterande svensk eller nordisk dom innebär att en mot A förd talan omfastställande av faderskapet har ogillats eller att en konkurterande dom,oavsett om den har meddelats i ett nordiskt eller utomnordiskt land, innebäratt mannen B har fastställts vara barnets far. Däremot strider inte enfaststälielse av A: s faderskap, som har skett genom den åberopade domen, moten dom som innebär bifall till en negafiv faderskapstalan mot en tredje man C. Prop.1984/85:124 58 Punkt 4 avser fall där det åberopade avgörandetstrider mot en här i landet giltig faststälielse av faderskap i annan form ängenom ett domstolsavgörande. Bestämmelsen stämmer i sak helt överens medmotsvarande regd i NFL (3 § 2). Regeln är tillämplig oavsett om den utomprocessuellafastställelsen är svensk eller ufländsk, fömtsatt att den gäller här (vilket ifråga om utländska fastställelser får bedömas antingen enligt 8 § i den nyalagen eller enligt motsvarande regler i NFL). När det skall bedömas om enfaststälielse som i och för sig uppfyller förutsättningarna för att bligällande här i landet skall gälla framför ett domstolsavgörande, är detavgörande vid vilken fidpunkt fastställelsen har kommit till stånd. Om den harkommit till stånd innan rättegången inleddes, har fastställelsen företrädeframför domstolsavgörandet. I andra fall gäller domstolsavgörandet. Däremot ärtidpunkten för påböQandet av det förfarande som har lett till denutomprocessuella fastställelsen utan betydelse. Har det exempelvis genom ett gilligt erkännandeunder medverkan av en svensk socialnämnd fastställts att mannen A är barnetsfar, utgör den fastställelsen hinder mot att godta en dom som innebär attmannen B har fastställts vara far till barnet och som har meddelats i en senareinledd utländsk rättegång. Innebär däremot den ufländska domen atl det av Alämnade erkännandet har förklarats ogiltigt, får domen godtas här - om den iövrigt uppfyller kraven för giltighet i - eftersom den då inte kananses strida mot den utomprocessuella fastställelsen. Punkterna 5 och 6 innebär att det åberopadedomslolsavgörandet inte skall godtas i i vissa fall då det ännu inteföreligger något konkurrerande avgörande men då en annan rättegång omfaderskapet pågår som kan antas leda till ett sådant avgörande. Reglerna byggerpå samma principer som dem som reglema i punkterna 2 och 3 utgår från. Som har angetts i den allmänna mofiveringen(avsnitt 2.4.1) överensstämmer det sakliga innehållet i punkterna 5 och 6 medmotsvarande bestämmelse i NFL (3 § 3) när det gäller fall där den konkurteranderättegången pågår utomlands (antingen i ett nordiskt land eller i ett utomnordisktland). I fall då den konkurterande rättegången pågår i skiljer sigreglerna däremot från 3 § 3 NFL på så sätt att den svenska rättegången alltidutgör ett hinder för att godta den utländska domen här i landet, alltså även omden har inletts senare än den utländska Qfr 10 §). En utländsk faststälielse av faderskap genomerkännande gäller i , om den är giltig enligt lagen i en stat därbarnet eller den som har lämnat erkännandet hade hemvist eller i en stat därnågon av dem var medborgare. Erkännandet skall även om det inte följer av förstastyckel anses gilligt till formen, om det uppfyller formföreskrifterna i lageni den stat där erkännandet lämnades. Denutländska fastställelsen gäller dock inte i , Prop.1984/85:124 59 1. om den strider mot ett här i landet giltigtavgörande i en rättegång som böQade innan fastställelsen skedde, 2. om den strider mot en tidigare,här i landet giltig fastslällelse av faderskap i annan form än genomdomstolsavgörande, 3. om det i pågår enrättegång om faderskapet som har böQat innan fastställelsen skedde, 4. om det utomlands pågår enrättegång om faderskapet som har böQat innan fastställelsen skedde och som kanantas leda till ett här i landet giltigt avgörande, eller 5. omerkännandet är uppenbart orikfigt. (Jfr 8 och 9 §§ i utredningens förslag) I enlighet med vad som sägs i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.4.2) är bestämmelsema i paragrafen begränsade tillfastställelser av faderskap som grundar sig på erkännanden. Den omfattar alltsåinte utomprocessuella fastställelser som har kommit till på annat sätt ängenom erkännande. Reglerna är också begränsade på det sättet att de endastomfattar erkännanden med konstitutiv verkan, dvs. sådana som innebär enfaststälielse av faderskapet. Härigenom utesluts sådana erkännanden som intehar annan verkan än att utgöra ett bevisfaktum. Humvida ett erkännande är avdet ena eller det andra slaget får bedömas med ledning av den lag enligt vilkenerkännandet har kommit fill stånd. Slufligen gäller bestämmelserna endastutomnordiska faderskapsfastställelser (se 1 § andra stycket). Reglerna tar enbart sikte på självafaderskapsfrågan och omfattar inte några rättsverkningar av fastställelsen. talrika fall där en man i en och samma handling dels har erkänt faderskapettill elt barn, dels har åtagit sig att betala underhållsbidrag till bamet blirreglerna således tillämpliga endast i den del som rör erkännande avfaderskapet. Enligt bestämmelsen är det tillräckligt för att enfaststälielse genom erkännande skall gälla här i landet att fastställelsenuppfyller villkoren enligt lagen i någon av de stater som anges. I sak liggerbestämmelsen nära nuvarande bestämmelser i den konvention angående frivilligterkännande av barn utom äktenskap som har utarbetats inom den internationellacivilståndskommissionen Qfr avsnitt 2.1 i den allmänna motiveringen). Om erkännandet exempelvis har lämnats av en franskmedborgare och det står klart att en giltig fastslällelse har skett enligtfransk lag, är det onödigt att undersöka hur det förhåller sig enligt mannenseller barnets hemvistlag eller enligt bamets nationella lag. Eftersombestämmelsen omfattar både de materiella och formella fömtsattningarna förerkännandets giltighet, är det emellertid nödvändigt att erkännandet i allaavseenden motsvarar de krav som ställs i någon av de angivna lagarna. Vissadelfrågor kan således inte bedömas enligt en lag, medan andra bedöms enligt enannan. Ett undantag gäller dock enligt bestämmelsen i andra stycket omerkännandets form. Prop.1984/85:124 60 Det har inte angetts uttryckligen vid vilkenfidpunkt anknytningen genom barnets eller mannens hemvist eller medborgarskapskall föreligga. När det som här väsentligen är fråga om giltigheten av enrättshandling synes det även utan en sådan regel vara klart att lagvalet skallgrundas på de anknytningsförhållanden som rådde när rättshandlingen företogs,dvs. när erkännandet avgavs. Barnets eller mannens hemvist eller medborgarskapvid tiden för barnets födelse är således utan betydelse, om det inte längre bestodvid erkännandet. I princip bör lagvalel inte heller påverkas av ett byte avhemvist eller medborgarskap som har skett efter det atl erkännandet lämnades.Har erkännandets fastställelseverkan enligt lagen i en främmande stat inträttvid en senare fidpunkt - l.ex. genom att erforderiiga godkännanden har lämnatsnågon tid efter själva erkännandet eller genom att erkännandet har registreratshos en myndighet - bör det dock vara tillräckligt om bamet eller mannen då harförvärvat hemvist eller medborgarskap i den staten. Om ett faderskapserkännandehar lämnats före barnets födelse eller efter det atl barnet har dött, fåranknytningstidpunkten när det gäller barnets hemvist eller medborgarskapbestämmas med ledning av 11 §. I den mån fastställelsens giftighet beror på enparts nafionella lag bör det, i fall då parten vid dettillfallet var medborgare i fler än en stat, anses tillräckligt omfastställelsen överensstämmer med lagen i någon av dessa stater. Detla börgälla även om ett av medborgarskapen är svenskt och fastställelsen har ägt mmenligt den andra statens lag. Liksom när det gäller fillämpningen i övrigt avufländsk rätt skall principen om renvoi inte beaktas (se avsnitt 2.1 i denallmänna motiveringen). Liksom i de fall då fastställelsen sker undermedverkan av en svensk socialnämnd är det enligt andra stycket fillräckligt atterkännandet uppfyller de formkrav som gällde enligt lagen i det land därerkännandet lämnades. Om gränsdragningen mellan formella och materiellafömtsättningar, se specialmotiveringen till 3 § tredje stycket. Liksom i fråga om utländska faderskapsdomar finnsdet vissa situationer där en ufländsk faststälielse av ett faderskap genomerkännande inte bör godtas trots att den uppfyller gmndvillkoren i förstastycket. Dessa situationer behandlas i detta stycke. Punkterna 1 -4överensstämmer i sak med motsvarande bestämmelser 13 § 1-3 NFL. När det gäller frågan hur långt en myndighet bör gåför att undersöka om det finns något hinder för att godta fastställelsen här ilandet kan hänvisas fill vad som sägs i specialmotiveringen fill 7 §. I likhet med vad som gäller beträffande utländskafaderskapsdomar kan det inträffa att en ufländsk faststälielse genomfaderskapserkännande inte blir gällande i på gmnd av ordre public (12§). Prop.1984/85:124 61 Punkt 1 är fillämplig oavsett om det konkurterandedomstolsavgörandet är svenskt eller utländskt. Ett konkurterande utländsktavgörande utgör dock hinder för att godta fastställelsen genom erkännandeendast om avgörandet gäller här i landet enligt 7 § eller enligt motsvaranderegler i NFL. Om en faststälielse genom erkännande har kommit till stånd efterden tidpunkt då rättegången inleddes, gäller det avgörande som rättegången harlett fram till framför fastställelsen. förfarandet för attfå fill stånd en faststälielse genom erkännande har påböQats har däremot ingenbetydelse. Omfastställelsen genom erkännande har skett innan rättegången började, utgördomstolsavgörandet inte något hinder mot att godta fastställelsen. Tillskillnad från vad som gäller vid konkurterande domstolsavgöranden (7 § andrastycket 2) finns inte något undantag för svenska domar. Detta beror på att en iSverige giltig faststälielse genom erkännande utgör hinder för en talan vid ensvensk domstol om fastställande av faderskap, varför någon dom som strider motfastställelsen inte bör kunna meddelas här i landet. Beträffande vad som menas med att de bådaavgörandena strider mot varandra kan hänvisas till specialmotiveringen till 7 §andra slycket 2 och 3. Punkt 2 är också tillämplig oavsett om denkonkurterande fastställelsen är svensk eller utländsk. Regeln innebär att densenare fastställelsen får vika för den tidigare. Vid vilken tidpunktförfarandena har inletts är här, hksom annars när det gäller utomprocessuellafastställelser, utan betydelse. Bestämmelserna i punkterna 3 och 4 ansluter tillbestämmelsen i punkt 1. Hinder mot att godta den utomprocessuellafastställelsen föreligger när den har skett först efter det att rättegångeninleddes. Till skillnad från vad som gäller i fråga omrättegång utgör ett pågående utomprocessuellt förfarande angående faderskapetinte något hinder mot den åberopade fastställelsens giltighet i . Ävenom en faderskapsutredning redan har inletts i enligt 2 kap.föräldrabalken när den utländska fastställelsen kommer till stånd genomerkännande, skall denna faststälielse godtas här. Genom punkt 5 får svenska myndigheter en möjlighetatt pröva om ett faderskapserkännande överensstämmer med den biologiskasanningen utan att en ogiltighetstalan behöver föras vid domstol. Bakgrundentill bestämmelsen är att ufländska erkännanden i en del fall inte motsvarar detbiologiska förhållandet (se avsnitt 2.4.2 i den allmänna motiveringen). Vidfillämpning av bestämmelsen får med etl biologiskt faderskap jämställas ettfaderskap som i rättsligt hänseende gmndas på insemination. Som framhålls i den allmänna motiveringen skallbestämmelsen tillämpas endast i sådana fall då det är ostridigt mellanparterna eller i övrigt är helt klart att faderskapserkännandet är oriktigt.Del är inte meningen att Prop.1984/85:124 62 svenskamyndigheter som ställs inför frågor om giltigheten av en utländsk faststälielsegenom faderskapserkännande normalt skall behöva ge sig in på en bedömning averkännandets riktighet. Blir detta nödvändigt bör fastställelsen tills vidaregodtas, om förutsättningama i övrigt är uppfyllda. Den part, som påstår atterkännandet är oriktigt, får hänvisas till att väcka talan om ogiltighet viddomstol. Frågan humvida ett avgörande som avses i 7 § skallgälla i kan prövas av på ansökan av någon som har varitpart i den utländska rättegången och vars rätt frågan rör. Uppkommer en sådanfråga inför en annan svensk myndighet än en domstol, får även myndighetenbegära en sådan prövning av hovrätten, om myndigheten anser det nödvändigt. Innan hovrätten prövar frågan skall sökandensmotpart få lillfälle att yttra sig över ansökningen, om det kan ske. Harhovrättens prövning begärts av en myndighet, gäller detsamma var och en som harvarit part i den utländska rättegången och som kan vara part även i hovrätten. (Jfr10 § i utredningens förslag) Utgångspunkten för bestämmelserna i förevarandeparagraf är att frågor om gilfigheten här i landet av etl utländsktfaderskapsavgörande normalt skall prövas av den myndighet och i det sammanhangdär de i vaQe särskilt fall förekommer (se avsnitt 2.4.1 i den allmännamofiveringen). I paragrafen öppnas ernellertid en möjlighet att i vissa fallfå en prövning av om ett utländskt domstolsavgörande skall gälla iSverige. Bestämmelserna i paragrafen är begränsade till falldär det utländska avgörandet är ett sådant domstolsavgörande som avses i 7 §,dvs. ett avgörande som har meddelats i ett utomnordiskt land och som innebäratt faderskapet till ett barn har fastställts eller hävts. Hovrättens prövningomfattar inte andra frågor som kan ha avgjorts i domen, exempelvis frågor omunderhåll eller vårdnad Qfr specialmofiveringen fill 7 §). Av första meningen framgår vilka avgöranden som kanbli föremål för hovrättens prövning och vilka personer som kan begära en sådanprövning. Hänvisningen till 7 § medför all prövningen inte kan omfatta domstolsavgörandensom innebär ell ogillande av en faderskapstalan. Om en faderskapstalan i enufländsk rättegång mot en viss man har ogillats, kan denne man sålunda inte fågiltigheten av detta avgörande i prövad i hovrätten. Ansökan kan göras av någon av parterna i denufländska rättegång som har lett till avgörandel. Fömtom av barnet och mannen kanansökan göras av bamets mor om hon, som är fallet enligt vissa utländska lagar,hade ställning av part i den ufländska rättegången. Även andra personer kanenligt en del utländska lagar ha sådan ställning. Ett krav för att en partskall 'Lagtexten i paragrafens första stycke har jämkats något ipropositionsförslaget. Prop.1984/85:124 63 ha rätt att begära hovrättens prövning är emellertid attfrågan humvida det utländska avgörandet gäller i rör denna part. Har enpositiv faderskapstalan förts mot flera män är det alltså endast den man, varsfaderskap har fastställts, som kan få avgörandet prövat. Rätten till prövning är sålundainte begränsad på så sätt att endast den part vars talan har bifallits i denutländska rättegången har denna rätt. Även den part mot vilken den bifallandedomen har meddelats får begära hovrättens prövning. De yrkanden som en partframställer i hovrätten kan gå ut på antingen att avgörandet skall förklarasgälla här i landet eller att avgörandet inte skall gälla här. Parternas rätt att få domen prövad i hovrätten är avseddatt i motsvarande mån utesluta möjligheten att föra fastställelsetalan omsaken vid en tingsrätt. Så länge ingen av parterna har begärt hovrättensprövning av om avgörandet gäller i är det däremot ingenting som hindraratt faderskapsfrågan på vanligt sätt prövas prejudiciellt av en domstol ellernågon annan myndighet som får anledning att ta befattning med den. En sådanprövning leder emellertid inte till någol rättskraftigt avgörande i faderskapsdelenoch hindrar alltså inte en senare ansökan lill . Däremot blir detavgörande som meddelas av hovrätten - eller av högsta domstolen efteröverklagande av hovrättens avgörande - bindande i alla sammanhang där frågansedermera kan bli aktuell. Detta gäller oavsett utgången i hovrätten (resp.högsta domstolen). Bestämmelsen i andra meningen ommöjligheten för en myndighet att begära prövning av en utländsk faderskapsdomtar sikte på de situationer där frågan om domens giltighet har avgörandebetydelse i ett ärende hos myndigheten. Prövningsmöjligheten är avsedd attanvändas endast i undantagsfall. Del normala bör vara att myndigheten självtar ställning till frågan.