prop · G80381 · 1984-12-31 00:00:00 — Inoralänsslyrelsen har de polisiära frågorna handlagts av en särskUd tjänsteman,länspolischefen, men också landshövdingen och styrelse har haftviktiga uppgifter på detta oraråde. Frågan om den regionala polisverksamhetensorganisation och arbetsuppgifter var en av de centrala arbetsuppgifterna för1975 års polisutredning. På grundval av uiredningens arbete fördes i 1980/81års proposition fram en rad förslag i syfte att skapa en större effektivitetoch smidighet såvitt avser den regionala polisverksamheten. 1 propositionenlades sålunda fram förslag rörande arbetsfördelningen meUan ochde lokala polismyndigheterna och också rörande arbetsuppgifternas fördelninginom länsslyrelsen. I1981 års riksdagsbeslut anges vissa principer för ledning av den regio- 1984/85:81 46 Beslutet innebär vidare bl.a. att länspolischefernas ställninginom skulle förstärkas och att de i vissa avseenden skulletilldelas nya arbetsuppgifier. 1 vissa län stannade också för en ivissa avseenden ny organisatorisk lösning för den regionala polisverksamheten(länspolisraästaralternativet). På gmndval av riksdagsbeslutet har polisberedningenutvecklat de lösningar sora har godtagit. Beredningen har såledesläranat preciserade förslag till fördelningen av uppgifter mellanlänsstyrelsen och de lokala polismyndigheterna liksom tUl arbetsfördelningeninora i polisiära frågor. Beredningen har vidare ingåenderedovisat de regionala enhetemas uppgifter och organisation. En särskild frågahar gällt den närmare utformningen av det s. k. länspoUsmästaralternativet. tidigare principbeslut har på grundvalav polisberedningens fortsatta arbete i vissa delar redan genoraförts. Genorapolislagen har således beslut fattats ora den gmndläggande regionalaorganisationen och ora de regionala uppgiftema och befogenhelema (6 §polislagen). Härigenom har också de s. k. ledningsfrågorna fått sinförfattningsmässiga lösning. Efter riksdagsbeslutet tidigare ompolisreformens första steg har vidare det s. k. länspoUsraästaraUernativetgenoraförts i tre län. Vissa andra delar av riksdagsbeslutet från år 1981återstår att genomföra. Hit hör den ändrade ställningen för länspoUschefen,den förstärkta ställningen för styrelse såviit avser polisfrågorliksom vissa organisatoriska frågor om de regionala enheterna. Jag tar i detföljande upp de två sist nämnda äranesorarådena. När det gällerlänspolischefens stäUning inora ser jag ingen anledning attriksdagen nu åter skall ta slällning till sararaa frågor, raå vara att dessahar utvecklats ytterligare genora polisberedningens raer detaljbetonadeförslag. I den delen avser jag alltså att återkoraraa till regeringen. 2.5.2Etl förstärkt medborgarinflytande på regional nivå Enligt 6 § polislagen (1984:387) är länsstyrelsenlänels högsta polisorgan. Den ansvarar för polisverksarahelen i länet och hartillsyn över den verksarahet som bedrivs av polismyndigheterna i länet. Det ankommer på att bestämma i vilkenutsträckning polispersonal skall ställas till förfogande för verksamhet sombedrivs geraensarat för flera polisdistrikt särat art generellt eller försärskilda faU i övrigt bestäraraa om sådan verksarahet. Vid behov fårlänsstyrelsen bestäraraa även ora annan polisverksarahet inora länet. Dettagäller dock inle i den raån annat har beslutats av regeringen. Med uttrycket"vid behov" har avsetts att raarkera att det - till skillnad från vadsora gäller ora den regionala polisverksarahelen - inle skall ankoraraa pålänsstyrelsen att fortlöpande raeddela direktiv om sådan polisverksamhet somprimärt faUer inora den lokala rayndighetens kompetensoraråde. Länsstyrelsenfår besluta ora polisförstärkning från etl polisdistrikt tiU 1984/85:81 47 ettannat inora länet eller till ett annat län särat begära förstärkning från ettannat län. Den får också heU eller delvis ta över ledningen av polispersonaleni länet, när särskilda förhåUanden föranleder det eller kravet på en enhetligledning inora länet annars är särskilt framträdande. Regeringen kan föreskrivaatt också i andra faU skall leda polisverksarahet. Närlänsstyrelsen leder poUsverksarahet, skall vad som i lag eller annanförfattning föreskrivs om polisrayndighet i tillärapliga delar gälla ävenlänsstyrelsen. leds enligt 14 §länsstyrelseinstmktionen (1971:460) av en styrelse. Landshövdingen är chef förlänsstyrelsen och ordförande i styrelse. Enligt lagen(1976:891) ora val av ledaraöter i styrelse bestårlänsstyrelsens styrelse utöver ordföranden av 14 ledaraöter, som väljs avlandstinget eller, i vissa faU, av kommunfuUmäk-tige. Enligt 26 § länsstyrelseinstmktionen avgörs istyrelsen viktigare frågor om samhäUsplanering eller andra för länetbetydelsefulla åtgärder, viktigare författningsfrågor, viktigare frågor oraorganisation, arbetsordning eller tjänsteföreskrifter, frågor i saraband raedtillsättning av vissa tjänster, anslagsfrågor och andra frågor av störreekonoraisk betydelse. Vidare avgörs i styrelsen frågor ora skiljande från annananstäUning än prov-anstäUning eller ora skiljande från uppdrag eller omdisciplinansvar, åtalsanmälan, avstängning eller läkamndersökning samt andrafrågor som landshövdingen hänskjuter tiU styrelsen. Ett ärende som rör polisensverk-sarahetsforraer, beslut ora polisförstärkning eller övertagande helt ellerdelvis av ledningen av polispersonalen i länet får hänskjutas till styrelsenendast ora det rör allraänna riktlinjer eUer föreskrifter för denna verksarahet. Länspolischefen beslutar ensara i ärenden soraenligt diarieplan skaU handläggas på länspolischefens expedition och sora inteskall avgöras av styrelsen. Sådana ärenden som enligt vad som har sagts nyssinte får hänskjutas tiU styrelse skall dock i vissa faU avgörasav landshövdingen och inte av länspolischefen. Så är fallet när det är fråga omallvarliga ordningsstörande händelser eller andra händelser som kräverextraordinär polisverksamhet eller fordrar särskilda överväganden rörandeanvändningen av polisstyrkoma eller när omständigheterna i annat fall kräverdet. Landshövdingens beslut fattas efter föredragning av länspolischefen. Landshövdingen beslutar också i ärenden sora avserförbud mot anordnande av offentiig tiUställning eller aUmän sararaankomstliksom i ärenden om föreläggande av vite för att upprätthålla allraän ordningoch säkerhet. Också andra ärenden sora handläggs på länspolischefens expeditionskall avgöras av landshövdingen när de är av särskUd vikt. principbeslut innebär attraedborgarinflytandel över polisväsendet skall förstärkas även på regionalnivå. 1 likhet raed vad som skulle gälla för de lokala polisstyrelserna beslötsatl beslutsrätten för 1984/85:81 48 länsstyrelsensstyrelse i princip borde uteslutas endast när det gäller utövandet avpolisledning i särskilt faU. Det var emellertid enligt riksdagsbeslutetnaturligt att polisfrågor inte kora upp till behandling i sararaa omfattningoch lika ofta i länsstyrelsema sora i de för ändaraålet särskUt utsedda lokalapolisstyrelserna. För detta talade inte bara länsstyrelsemas breda verksamhetsfält,som inte medger en lika ingående behandling, utan även det förhållandet attpolisverksamhetens tyngdpunkt - inte minst på sådana områden därmedborgarinflytandet är av särskild betydelse - är förlagd till det lokalaplanet. Det skulle således i första hand vara genom de lokala polisstyrelsernasom medborgarinflytandet borde komraa till uttryck. När det gäller typiska regionala polisfrågor är detenligt beslut eraeUertid viktigt atl raedborgarinflytandel ilänsslyrelsen kommer tiU uttryck. Det bör således bl.a. ankomraa pålänsstyrelsens förtroende-mannastyrelse att, på föredragning avlänspolischefen, besluta om hur många polismän som skaU ställas till förfogandeför regional polisverksarahet utöver den personal som ingår i den centraltbeslutade basorganisationen. Polisberedningen har med utgångspunkt frånriksdagens principbeslut om en förstärkt position för länsstyrelsensförtroendemannastyrelse närmare redovisat hur den framtidauppgtftsfördelningen mellan styrelsen, landshövdingen och länspolischefen börutformas. Beredningen utgår från att polisfrågoma raåsteberedas ett större utryrarae i styrelsens verksarahet än . Detta ärnödvändigt för att få ett vidgat medborgarinflytande på regional nivå. Det ärmot den bakgrunden enligt polisberedningen angeläget attförtroendemannastyrelsen mera fortlöpande håUs underrättad om polisläget istort i länet och informeras om förhållanden sora kan vara av mera väsenlligbetydelse för verksamheten. Remissinstansernahar i huvudsak godtagit beredningens förslag. Jag vUlför egen del först erinra om att beredningeninom detta område, liksom när det gäller frågorna om de lokala poUsstyrelsernasbefogenheter, har haft en begränsad uppgift. Beredningen har endast haft iuppdrag att på det praktiska planet omsätta de riktiinjer som riksdagentidigare har godkänt i fråga om en förstärkt ställning för de valdaledaraöterna i länsslyrelserna. Jag ansluter mig hell till principen om eltförstärkt medborgarinflytande även på regional nivå och de skäl som tidigarehar åberopats för detta. Den statsfinansiella situationen och de krav som finnspå insatser på prioriterade områden komraer för framtiden att leda tiU i mångaavseenden känsliga avvägningar mellan olika verksamhetsområden, kanske särskiltnär det gäller regional polisverksamhet. Som jag ser det är det därför heltnödvändigt att besluten ora verksamheten i polisorganisationen både på detlokala och regionala planet har en ordentlig förankring bland medborgarna. Enav förtroendemannastyrelsens viktigaste uppgifter inom polisområ- Prop.1984/85:81 49 detblir enligt rain uppfattning att besluta ora de regionala polisenheternasdimensionering utöver basorganisationen och att bestämma om de allraännariktiinjer som skaU gälla för denna verksamhet. Detta innefattar bl. a.ansvaret för att de beslut om prioritering av vissa verksamhetsgrenar somstatsmakterna kan ha fattat omsätts och anpassas tiU länets och distriktensförhållanden. När det gäller övriga frågor sora tar sikte på den egentligapoUsverksaraheten ankoraraer det på förtroenderaannastyrelsen att besluta iärenden som avser allmänna riktlinjer, t.ex. aUmänna principer förpolisförstärkning och samverkan såväl inora sora över länsgränserna. Liksom nu bör vidare ärenden sora gällertiUsättning av vissa poUs-chefstjänster och högre administrativa tjänster samtremissyttranden i viktigare frågor beslutas i styrelsen. Någon ändring är f.n.inte heller motiverad i fråga om förtroendemannastyrelsens befogenheter när detgäller disciplinärenden beträffande tjänstemän i den lokala polisorganisationen.Som jag har närant har polisberedningen för sedan läranat ett betänkanderaed förslag till en ny handläggningsordning rörande disciplinärenden. Det kanalltså finnas skäl för mig att återkomma till regeringen i denna fråga. När det gäller frågor om polisväsendetsorganisation bör de lokala polismyndigheterna, sora jag harutvecklat, få större befogenheter att själva besluta ora sin egen organisation,ora den territoriella indelningen och om stationering av vissa arbetsgrupper. 1dessa angelägenheter bör den lokala polismyndigheten ha samråd medlänsstyrelsen. Viktiga frågor i sådana ärenden bör i beslutas istyrelsen. Till denna kategori av ärenden hör också frågor omplaneringsprocessen. Frågor som gäller polisledning i särskilda fall böremellertid inte höra till styrelsens kompetensområde och, liksora beträffandepolischeferna och de lokala poUsstyrelserna, finns aUtså en yttersta gräns förvilka frågor sora landshövdingen kan hänskjuta tiU styrelsen för . 2.5.3De regionala enhelema 2.5.3.1 AUraän bakgmnd Enligt principbeslut behövs det inorapolisväsendet vissa perraanenta enheter för regional verksamhet, dvs.verksamhet sora av olika skäl inte ryras inora den lokala polisrayndighetensorganisation. I riksdagsbeslutet och i poUsberedningens betänkanden har pekatspå vissa aktiviteter som bör höra tiU denna kategori, näraligen trafikövervakning,be-kärapning av narkotikabrottsligheten och den ekonomiska brottsligheten,teknisk verksamhet, sjöpolisverksamhet och hundverksarahet. Det står enligt rain uppfattning klart att de nunäranda verksaraheterna, såsom delvis också är fallet, med hänsyn tillverksamhetens art är väl ägnade att ha en regional förankring. Det äremellertid inte uteslutet att det kan tillkomma andra verksamhetsgrenarsora kräver en regional 4 1984/85. 1984/85:81 50 organisationliksora att vissa av de nuvarande verksaraheterna kan falla bort från denregionala nivån på gmnd av ändrade fömtsättningar. När det gäller ledning ochplanering av den regionala verksaraheten kan man numera, som jag harnämnt, finna lösningar i polislagens regelsystera. Jag ser därför inget behovav att åter penetrera dessa frågor. Däremot har jag funnit det motiverat attnärmare redovisa de förslag som beredningen har lämnat rörande den fraratidaregionala trafikövervakningen och den regionala hundverksamheten, detta medhänsyn till att beredningen här har stannat för delvis nya organisatoriskalösningar. Jag tar därför i del följande upp dessa två områden. Polisens trafikövervakning utförs av enhetersora är speciellt inrättade för ändamålet men också av ordningsavdelningarnasövervaknings-sektioner. De speciella enheterna är länstrafikgmpperna ochtrafiksektionerna. Trafiksektionema är inordnade i ordningsavdelningarna.Arbetet inom trafiksektionerna inriktas huvudsakligen på sådantrafikövervakning som inte omfattas av det arbete som bedrivs avlänstrafikgmppema. Vid polismyndigheten i finns en särskildtrafikavdelning raed lokala uppgifter. bestäraraer vid vUkapoUsrayndigheter poUsraän skaU avdelas för tjänstgöring vid en länstrafikgrupp.En sådan grapp är en fristående, regional enhet och leds direkt avlänsstyrelsen. I adralnistrativt hänseende är den dock knuten tiU enpolisrayndighet i länet. Länstrafikgrupperna skall i första hand övervakatrafiken på de större vägarna medan polismyndigheterna skaU övervaka trafikeninom tätortema och på vägar där annan övervakning inte äger rum. principproposilion fann föredragandenatt frågoma på trafikorarådet inte blivit tillräckligt belysta avpolisutredningen för att ge underlag för ett bindande principbeslut. Dessaborde därför utredas vidare genora polisberedningens försorg. Oavsett vilkenlösning som väljs måste, enligt vad som anfördes i propositionen, enutgångspunkt vara att det i alla län behövs samraanhållna regionala enheter försådan trafikövervakning sora inte ryras inom den enskilda polisrayndighetensorganisation. Mot bakgmnd av detta gavs polisberedningen därefter i uppdrag attnärraare utreda frågorna om trafikövervakningens organisation. Det är enligt polisberedningen naturligt att betonaordningsavdelningarnas roll när det gäller den allmänna trafikövervakningen,särskilt då övervakningen i tätorter. Det blir en viktig uppgtft för de lokalapolismyndigheterna atl avväga ordningsavdelningarnas verksarahet så att de kanägna sig åt trafikövervakning i den orafattning sora krävs raed hänsyn tilldistriktets skiftande förhållanden och till det stöd sora kan ges genora denregionala trafikövervakningen. Beredningen har däreraot avvisat tanken på attinrätta en särskild enhet för trafikövervakning i basorganisationen vid varje 1984/85:81 51 polisrayndighet.Övervakningen av trafiken får enligt beredningen lösas inora raraen för de friaresurserna. Det är raot denna bakgmnd enligt beredningen naturligt atl ta bortden trafiksektion sora nu finns på orter utan länstrafikgmpp och låta den gå ini de fria resurserna vid polisrayndig- Lokal trafiksektion och länstrafikgmpp sora ärstationerade på samma ort bör enligt beredningen däremot slås sararaan ochbilda en regional trafikenhet. Beredningen anser att det från olika synpunkterär tveksarat ora det är rationellt att organisera fler än en sådan enhet ivarje län. Beredningen har därför funnit att, om inte stora avstånd i läneteller någon annan särskUd omständighet motiverar det, endast en enhet raedtrafik-övervakande uppgtfter bör inrättas i varje län. Enligt beredningen bör det vidare ankomma på varjelänsstyrelse att besluta huruvida den regionala trafikenheten skall arbeta medutredningsverksamhet. prövning av detta bör föregås av samrådmed polismyndighetema i länet och ske i saraband raed årligabeslut ora diraensionering av den regionala trafikenheten. Remissinstanserna har i allraänhet instärat iberedningens förslag och överväganden. , flera länsstyrelsersamt Föreningen och Föreningen till dem som har tillstyrkt förslaget. Några poUsrayndigheter i anser attdet är olyckligt om de lokala trafikenheterna skulle tas bort. De anser ocksåatt utredningarbete inte bör ankomma på trafikenheterna. Jag viUför egen del frarahålla atltrafikövervakningen utan tvekan blir en betydelsefull uppgift för polisväsendetäven i fraratiden. Även ora trafiken inte längre utvecklas på sarama sätt somunder har den fortfarande stor omfattning och kräverbetydande insatser av polisen. Den lokala polismyndigheten komraer inte alt fåen mindre framträdande roll såvitt gäller direkt trafikövervakningsverksamhet.Men även i övrigt är den lokala polisens arbete av stor betydelse förtrafikarbetet. Vid polisrayndigheterna förekomraer ett orafattandesaraarbete raed koraraunala myndigheter och vägmyndigheter i olika frågor sorarör trafiken. Det kan gälla hastighetsbegränsningar, avspärrningar,trafikplanering i nya bostadsoraråden och yttrande över trafiknärandens förslagtill lokala trafikföreskrifter. Jag delar alltså beredningens uppfattning attviktiga uppgifter på trafikområdet också fortsättningsvis bör ankomraa på denlokalt verkande polisrayndigheten. Jag delar också beredningens uppfattning attnuvarande trafiksekiioner på orter, där det inte finns en länstrafikgmpp, börupphöra och gå in i de fria resurserna vid rayndigheterna. Det bör, såsoraberedningen har funnit, ankorama på den lokala polismyndigheten atl inom ramenför de fria resurserna ordna den aUraänna trafikövervakningen och de mer administrativtbetonade uppgifter som hör till detta oraråde på del sätt som är lämpligt i varjepolisdistrikt. Prop.1984/85:81 52 Såvitt gäller den regionala trafikövervakningengodtar jag beredningens förslag att en regional enhet bör bildas genom ensammanslagning av den lokala trafiksektionen och länstrafikgruppen när de ärstationerade på sararaa ort. Saramanslagningen får naturligtvis inte medföraalt den lokala trafikövervakningen vid den polismyndighet där enheten ärstationerad eftersatts. Enheterna bör givetvis ha en sådan storlek att de kan arbetarationellt. 1 princip bör det finnas endast en sådan enhet inom varje län. Medhänsyn främst till skiftande geografiska förhåUanden kan det finnas skäl attgöra avsteg från denna princip. De regionala trafikenheterna bör organiseras somavdelningar vid polismyndigheterna och få StäUning som en självständig enhetvid sidan av ordnings- och krirainalavdelningarna. Härigenom markerasenheternas regionala uppgift. Planering och ledning av denna verksamhet börnaturligtvis ske i de former som följer av polislagens bestämmelser. a. att polismyndigheten norraalt har direkt ledning öververksamheten under det att har det s. k. indirektaledningsansvaret. När det gäUer frågan humvida utredningsarbete skallförekomma vid trafikenheten eller inte anser jag alt beredningen har koramhlill en flexibel och bra lösning. Det bör alltså ankoraraa på attbesluta ora detta Uksora ora hur ett sådant arbete inora enheten skallorganiseras. Polishundstjänsten fick en fastare organisatoriskförra först i saraband med polisväsendets förstatligande . Det fanns dåca 200 polishundar raen antalet har mer än fördubblats. F.n. finnsnärmare 450 övervakningshundar och ca 25 hundar för eftersökning av narkotikam. Dessutora finns en särskild organisation raed fiällräddningshundar. organisationen ingår tio av polisens övervakningshundar och elt 20-talhundar som ägs av privatpersoner men som är kontraktsbundna för . Avsikten var från början att samtligapolismyndigheter skulle tillföras tjänstehundar. Detta genomfördes eraellertidinte i praktiken. F.n. finns övervakningshundar vid 104 polismyndigheter underdet atl 14 polismyndigheter saknar tjänstehund. Vid 31 polismyndigheter finnsfem eUer fler övervakningshundar, vilket ger möjlighet tiU s. k. dygnstäckning.Vid flertalet poUsrayndigheter, 73 stycken, finns mellan en och fyraövervakningshundar. Vid dessa myndigheter har man således inte tillgång tilltjänstehund . En av tillsatt projektgrupppresenterade vissa överväganden och förslag om en fraratidapolishundsorganisa-tion. Gmppens rapport har överläranats till beredningen.Projektgruppen konstaterade att den nuvarande organisationen har flerasvagheter. flertal polismyndigheter saknar dygnstäckning för hundtjänsten.Vidare pekade projektgmppen bl. a. på en bristande samordning av tjänstgörings- Prop.1984/85:81 53 listormellan angränsande polisdistrikt och organisationens känslighet vidresursbortfall. Dessutom raenade projektgruppen att det fanns vissa brister iledningsorganisationen. På grundval av resultaten från en försöksverksamheiföreslog projektgruppen att hundverksamheten skulle bedrivas som en regionalverksamhet och följaktligen inte längre som en verksamhet begränsad tUl enviss polismyndighet. Fördelningen av hundar borde vidare ske länsvis och detborde därefter ankoraraa på resp. länsstyrelse att besluta om fördelningen inomlänet. Slutiigen föreslog projektgruppen en ordning med s. k. regionalahundbefäl. PoUsberedningen anser för sin del attförsöksverksamheten ger slöd för slutsatsen atl hundtjänsten bör organiserasför att omfatta etl större område än poUsdislriktet. Det är enligtberedningens mening naturligt alt söka en organisationsform sora raedger bättremöjligheter till samordning av hundtjänsten över såväl distrikts- soralänsgränser. Beredningen anser vidare att en sådan ordningskapar förutsättningar för en bättre dygnsläckning och ett effektivareutnyttjande av hundarna som behovet av beredskap ochövertidsljänslgöring minskar. Länet eller del av elt län utgör enliglberedningen elt lämpligare verksamhetsområde för en effektivtjänstehundsorganisation. Polishundsverksamheten bör därför organiserasregionalt med en ledningsslraklur som i stort setl molsvarar vadpolisberedningen föreslår beträffande övriga regionala enheter. Vidareföreslår beredningen att vid polisrayndigheterna i , Göieborg, Malmöoch och i saratiiga län utom , och ochJäratlands län samt Östergötiands och inrättas en tjänst somregionalt hundbefäl. Tjänsten bör ingå i basorganisationen och bör normalt varaplacerad vid den polismyndighet i länet där tjänstehundsorganisalionen har sintyngdpunkt. Något behov av lokala hundbefäl finns inte med en sådan ordning. Frågan om polishundstjänsten har väckt ett relativtstort intresse bland remissinstanserna. Flertalet är positiva till beredningensförslag. Till denna gmpp hör de länsstyrelser som har yttrat sig i denna del. Föreningen och FöreningenSveriges polischefer konstaterar att beredningens förslag bör leda till ettbättre resursutnyttjande och en effektivare tjänstehundsorganisation. /SRdelar uppfattningen att en rationell polishundsorganisation bör organiseras såatt den försörjer slörre områden än ett poUsdistrikt. Härigenom tillgodoseskraven på såväl bättre beredskap som på bättre utbildning. Ett mindre antal polismyndigheter är kritiska ochanser att det inte finns några fördelar med att regionaliserapoUshundsverksamhelen. För egen del villjag först konstatera att fråganora hundljänstens organisation har ett nära samband med frågan om hur hundarnaskall användas i polisverksamheten. Den sistnämnda frågeställningen kan kommaatt tas upp av polisberedningen i anslutning tUl dess arbete med olika s. k.melod-5 1984/85. 1984/85:81 54 Även om det följaktiigen kan finnas skäl att senare återöverväga hundverksamhetens organisation bör man enligt min mening på gmndval avberedningens material nu kunna ta ställning till vissa gmndläggande principerrörande dagens hundorganisation. Den första frågan gäller ora hundorganisationenskall vara regional eller lokal.