prop · G80389 · 1984-12-31 00:00:00 — Personer som skall omfattas av ersättningen Nuvarande ersättningsregler innehåller inga bestämmelsersom begränsar kretsen av företag eller personer som företagshälsovården kanerbjuda service. Parterna bestämmer själva i avtal vilka som skall omfattas avföretagshälsovården. I vissa lokala överenskommelser anges att även anhörigatill anställda samt pensionärer som har varit anställda vid företagetskall omfattas av företagshälsovårdens tjänster. Arbetsgruppen har föreslagit att endast de som ärsysselsatta vid ett Prop.1984/85:89 90 företag skall omfattas av det nya ersättningssystemet. Med"sysselsatt" avser man här inte endast anställda utan också egen- ochensamföretagare. Med ensamföretagare likställs den som utför yrkesmässigtarbete tillsammans med familjemedlemmar om dessa inte är att anse som arbetstagareoch det inte finns någon annan anställd i företaget. Arbetsgruppen motiverarsitt ställningstagande med att vid tillkomsten av arbetsmiljölagen vidgadeslagstiftningen till att i princip också gälla ensamföretagare och medhjälpandefamiljemedlemmar. Samhället har dessutom underiättat för ensamföretagare attansluta sig till företagshälsovård genom att kostnader för detta är avdragsgilla som omkostnader i rörelsen. Remissinstansernahar inte haft något att erinra mot arbetsgruppens förslag i dessa delar. Även jagansluter mig till arbetsgruppens uppfattning att en företagshälsovärdsenhetskall kunna erhålla ersättning endast för dem som är sysselsatta vid ettanslutet företag. Detta hindrar inte att de lokala parterna också ifortsättningen kan träffa avtal om att företagshälsovården skall erbjudaservice även ät andra än sysselsatta, t. ex. pensionärer eller anhöriga. Fördessa kommer emellertid ersättning inte att utgå. Jag har tidigare nämnt att den fortsatta utbyggnaden av företagshälsovårdenockså bör omfatta egen- och ensamföretagare. Jag delar därför arbetsgruppensuppfattning att dessa grupper på samma villkor som anställda bör omfattas aversättningssystemet. När det gäller deltidsanställda har arbetsgruppenifrågasatt om ersättning bör utgå för alla. Arbetsgruppen anser att omersättning skulle utgå oberoende av arbetstidens längd konimer arbetsgivare meden stor andel anställda med kort deltid att gynnas kraftigt framför övrigaarbetsgivare. Arbetsgruppen har därför föreslagit att en minimiarbetstid om igenomsnitt och anställd bör sättas som villkor förersättning. Arbetsgruppen anser vidare att ett krav bör vara att arbetsgivarenhar erlagt samma avgift till företagshälsovårdsenheten för deltidsanställda somför heltidsanställda. Några remissinstanser, t. ex. och , haravvisat arbetsgruppens förslag om att ersättning endast skall utgå försysselsatta som arbetar i genomsnitt minst . Socialstyrelsenanser t. ex. att sädana villkor kan uppfattas som orättvisa i vissa branscheroch på vissa arbetsplatser där de sysselsattas arbetstider avviker från detvanliga mönstret och där t. ex. säsongarbete är vanligt. Styrelsen anser vidareatt vissa administrativa fördelar skulle kunna uppnäs om samtliga sysselsattaomfattas av ersättningen. HCK anser att förslaget ytteriigare försvårar förhandikappade att träda in på arbetsmarknaden. Andra remissinstanser tillstyrkerförslaget men påpekar att denna regel inte innebär att sysselsatta med mindreän 15 timmars veckoarbetstid skall ställas utanför företagshälsovårdensservice. Arbetarskyddsstyrelsen har ifrågasatt om ersättning intebör utgå i för- Prop.1984/85:89 91 hällandetill antalet arbetade timmar i företaget. Även HCK anser att den totalaårsarbetstiden bör utgöra beräkningsunderlag för ersättning. Ett sådant systemskulle emellertid, enligt min mening, knappast gynna branscher med hög andel deltidssysselsatta.Ett system där ersättningen beräknas utifrån det totala antalet arbetadetimmar i företagen skulle tvärt om missgynna branscher som varuhandel, restaurang-och hotellrörelse, banker samt offentlig förvaltning. Enligt arbetsgruppensförslag utgår full ersättning för alla sysselsatta som arbetat minst 15 timmarper vecka. Detta innebär att högre ersättning per anställd kommer att utgå tillbranscher med många deltidssysselsatta enligt de regler arbetsgruppen föreslårän om ersättning utgår i förhållande till det totala antalet arbetade timmar. Ettersättningssystem baserat pä antalet arbetade timmar skulle också kunna öka deadministrativa kraven på såväl företag som företagshälso-värdsenheter. Jagvill i sammanhanget erinra om att även med det föreslagna kravet på engenomsnittlig arbetstid , kommer det absoluta flertaletsysselsatta att omfattas av ersättningsreglerna. harpå uppdrag av arbetsgruppen tagit fram uppgifter om andelen sysselsatta med engenomsnittlig arbetstid som understiger . Uppgifterna som ärhämtade ur arbetskraftsundersökningen () 1983 visar att ca 152000 personer,motsvarande 3,av de sysselsatta, arbetade mellan en och per vecka.Många av dem är dessutom sannolikt tillfälligt anställda, studerande osv.Offentligt anställda utgjorde en stor del av dem med mindre än 15 timmarsgenomsnittlig veckoarbetstid. Mot denna bakgrund är det av intresse att noteraatt i sitt remissyttrande accepterar den föreslagnagränsen och att övriga offentliga arbetsgivare inte har haft något att erinramot förslaget. Redani dag finns det i olika lagar och avtal begränsningar för anställda med kortadeltider. Exempelvis krävs för att erhålla medlemsskap i samt rätt tillersättning från erkänd arbetslöshetskassa att man arbetar eller är beredd attarbeta i genomsnitt minst . Samma arbetstidskrav gäller förkontant arbetsmarknadsstöd (KAS). På motsvarande sätt finns för olika avtalsregleradepensioner m. m. krav på en viss genomsnittlig arbetstid, t. ex. 16 eller 18timmar . Föregen del anser jag det således rimligt att en viss minimiarbetstid per anställdsätts som villkor för att ersättning skall utgå. Gränsen 15 rimmar ser jag somväl avvägd. Min ståndpunkt skall inte tolkas så att anställda med engenomsnittlig veckoarbetstid som understiger inte skall anslutas tillföretagshälsovård. Kravet om viss minimiarbetstid innebär endast att de inteskall ingå i beräkningsunderlaget när företagshälsovärdsenheterna ansöker omersättning. Vilka som skall omfattas av företagshälsovård är även ifortsättningen en fråga för parterna att bestämma. Ilikhet med arbetsgruppen anser jag att för deltidsanställda som arbetar mer än15 timmar bör ett krav vara att arbetsgivaren har erlagt 1984/85:89 92 sammaavgift till företagshälsovården för dessa som för heltidsanställda. Eftersomkravet inte är relevant för företag med inbyggd företagshälsovård bör detkompletteras med att endast personer som har sin huvudsakliga sysselsättning idet berörda företaget skall omfattas av ersättningen. Arbetsgruppenhar i sitt betänkande övervägt vilka villkor som en företagshälsovårdsenhetbör uppfylla för att omfattas av det nya ersättningssystemet. Arbetsgruppenföreslår att en principiell rätt till ersättning skall föreligga om enföretagshälsovårdsenhet uppfyller de villkor som har fastställts. I dagenssystem finns, som jag har redovisat, ingen sådan principiell rätt. Flertaletremissinstanser delar arbetsgruppens uppfattning att vissa villkor bör varauppfyllda för att ersättning skall utgå. råder stor enighet om attdessa inte får begränsa parternas handlingsfrihet att utforma och anpassaföretagshälsovården till förändrade krav och behov. Ävenjag delar arbetsgruppens grundläggande uppfattning att villkoren för ersättningmåste hållas allmänna för att inte begränsa parternas möjlighet att anordna enföretagshälsovård som är ändamålsenlig utifrån olika branschers speciellaförutsättningar och behov. Företagshälsovårdenhar vuxit fram som en gemensam angelägenhet för parterna på arbetsmarknaden.Verksamheten regleras genom centrala arbetsmiljöavtal mellan alla störrearbetsgivarorganisationer och deras motparter. I avtalen anges riktlinjer förföretagshälsovårdens innehåll, organisation och utbyggnad. I samtliga avtalslås fast att företagshälsovårdens huvuduppgift är att vara förebyggande. Jaganser, i likhet med arbetsgruppen, att ett centralt villkor for rätt tillersättning bör vara att förebyggande insatser utgör en viktig del avföretagshälsovårdens verksamhet. Därigenom kan ersättningsreglerna bidra tillatt innehållet i företagshälsovården utvecklas enligt de intentioner somparterna på central nivå har givit uttryck för. Deallmänna villkor som arbetsgruppen föreslår skall vara uppfyllda för attersättning skall utgå har hämtats från företagshälsovårdsutredningens sammanställningav företagshälsovårdens framtida arbetsuppgifter och arbetssätt. Dessa kansammanfattas enligt följande - opartisk, rådgivandeexpertfunktion, - medicinskt och tekniskt samtpsykiskt och socialt förebyggande med arbetsmiljön som utgångspunkt, - integrering i eller annansamordning med det lokala arbetarskyddet, - partsinflytandepå verksamheten, - ensammanhållen resurs sedd från nyttjarnas sida. Villkorenstämmer väl överens med de huvuduppgifter för företagshälsovården som finnsangivna i arbetsmiljöavtalen. Arbetsgruppen föreslår att ett ytterligare villkorbör vara att verksamheten skall drivas med för ändamålet utbildad personal. 1984/85:89 93 Jag delar arbetsgruppens uppfattning att de villkor somskall uppfyllas för att ersättning skall utgå bör häriedas ur dearbetsmiljöavtal eller motsvarande som har slutits pä central nivå. Det börankomma på regeringen att fastställa dessa i en särskild förordning. Kravet påpartssamverkan kan självfallet inte gälla företagshälsovårdsenheter som endastansluter egenföretagare och som i övrigt uppfyller ersättningsvillkoren. Jag har tidigare nämnt att vissa av de personalkategoriersom f.n. arbetar inom företagshälsovården inte har erforderlig utbildning föruppgiften. Det kan dessutom finnas vissa regionala skillnader när det gällertillgång till t. ex. företagsläkare och sjuksköterskor. Mot denna bakgrundanser jag att man övergångsvis måste acceptera att vissa företagshälso-vårdsenheterinte kan uppfylla kravet på ändamålsenligt utbildad personal, t. ex. omföretagssjukgymnasten eller företagsläkaren inte har genomgåttspecialutbildning av det slag som jag har behandlat. Ersättning börsåledes utgå om företagshälsovårdsenheten i övrigt uppfyller de angivnavillkoren. Vidare bör ersättningen till företagshälsovårdenförutsätta att ansluten arbetsgivare för varje anställd erlägger en fastårsavgift till anordnaren. Anordnaren skall härutöver inte debitera arbetsgivare förtjänster som normalt skall lämnas av företagshälsovården enligt centraltarbetsmiljöavtal för branschen. Risken är annars uppenbar att verksamheten gesen sådan inriktning att helhetssynen på bl. a. den förebyggande verksamhetengår förlorad. Företagshälsovården skall vara en gemensam verkställanderesurs för parternas verksamhet med arbetsmiljö- och anpassningsätgärder påarbetsplatsen. Det är således den samlade verksamheten - utformad i enlighetmed parternas avtal om företagshälsovård - som skall utgöra grunden förersättning till företagshälsovård. Jag återkommer i det följande till frågan ompatientavgifter. Jag delar arbetsgruppens uppfattning att det ovan nämndavillkoret som anger att företagshälsovården skall vara en opartisk, rådgivandeexpertfunktion inte är en fråga sorri kan lösas i samband med regleringen aversättningen. Denna fråga bör i stället vara en uppgift för parterna iföretagshälsovårdskommittén eller möts v. att bevaka i samband med avtal om ochanslutning till företagshälsovård. I likhet med arbetsgruppen anser jag också att de allmännavillkoren bör kompletteras med krav pä att företagshälsovården i nödvändigutsträckning har resurser och kompetens för olika slag av insatser.Arbetsgruppen har föreslagit att arbetarskyddsstyrelsen bör fä i uppdrag attnärmare utforma de regler som bör vara uppfyllda för att ersättning skall utgå.De insatser som arbetsgruppen anser att företagshälsovården skall kunna erbjudaär 1984/85:89 94 - miljöinriktade förebyggande insatser(t. ex. olycksfallsförebyggande verksamhet, ergonomisk utrednings- och ätgärdsverksamhet,arbete med kemiska och biologiska miljöfaktorer) - individ- och gruppinriktadeförebyggande insatser (t. ex. hälsoundersökningar, anpassning av arbete ocharbetsplatser, uppföljning av riskgrupper) - behandlande verksamhet (t. ex.behandling av olycksfall, arbetsrelaterad sjukvård, rehabilitering) - utredning av arbetsskadefall - information och utbildning. Någraremissinstanser, bl. a. SAF, och avvisarförslaget att arbetarskyddsstyrelsen skall få i uppdrag att utarbeta närmareregler för ersättningen. SAF och anser attmyndighetsföreskrifter skulle motverka den flexibilitet som behövs för attanpassa företagshälsovården till olika företags och branschers behov. Manmotsätter sig därför förslaget att arbetarskyddsstyrelsen skall styraföretagshälsovårdens innehåll genom föreskrifter. SAV anser att de allmännavillkor som utgår från arbetsmiljöavtalen är tillräckliga och att det intebehövs mer detaljerade regler. Sådana skulle endast hämma utvecklingen ochförhindra en flexibel verksamhet. Föregen del anser jag i likhet med arbetsgruppen och flertalet remissinstanseratt vissa krav bör ställas på företagshälsovårdens innehåll och resurser föratt ersättning skall utgå. Jag anser att de redovisade insatserna somföretagshälsovården bör kunna erbjuda, bör ligga till grund för utformningen avdessa krav. Medhänsyn till vad jag har anfört om företagshälsovårdens roll när detgäller anpassnings- och rehabiliteringsverksamhet på arbetsställena vill jaghär särskilt framhålla att ett viktigt krav för ersättning bör vara att företagshälsovårdenhar resurser för sådant arbete. Vidare bör företagshälsovården som ett led iarbetet med det förebyggande arbetarskyddet -medverka vid försäkringskassornasutredningar i arbetsskadeärenden. Motbakgrund av vad jag har anfört om nödvändigheten av anpassning tillolika branschers speciella förutsättningar och behov, är det viktigt att hänsyntas till de branschspecifika behov som de anslutna företagen har vid prövningenav om en företagshälsovårdsenhet uppfyller ersättningsvillkoren. Som jag fidigarehar pekat på finns det också mycket som talar för att många små företag harandra behov än störte företag när det gäller företaghälsovårdens tjänster. Jagfinner det naturligt att arbetarskyddsstyrelsen får i uppdrag att utformatillämpningsföreskrifter till dessa ersättningsvillkor. Jag delar härvidarbetsgruppens uppfattning att det är viktigt att parternas intressen ochönskemål beaktas i samband med styrelsens utformning av föreskrifterna.Styrelsen bör främst ta sikte på att med det nya ersättningssystemets hjälp stödjaparternas strävanden att utveckla och bygga ut företagshälsovår- 1984/85:89 95 Styrelsens föreskrifter bör därför, utöver deallmänna krav som jag har nämnt, reglera bidragsgivningen i första hand tillföretag som inte omfattas av kollektivavtal samt egen- och ensamföretagare. Iövrigt bör föreskrifterna främst avse den administrativa hanteringen aversättningen. Som jag har berört i samband med mitt förslag omföreläggande i vissa fall om anslutning till företagshälsovård, får interegelsystemet utformas sä att det begränsar parternas strävanden att utformaföretagshälsovården med hänsyn till behoven i olika branscher. Omkollektivavtal saknas bör, enligt arbetsgruppens mening, gälla att verksamhetenskall drivas enligt de riktlinjer för företagshälsovård som anges i centralaarbetsmiljöavtal på det privata området. För egen del kan jag ansluta mig tillatt arbetarskyddsstyrelsen vid sin utformning av tillämpningsföreskrifter utgårfrän dessa avtal. Arbetarskyddsstyrelsen har i sitt remissvar också pekat påatt kriterierna måste utgå från avtalens normer. Reglerna får, enligtstyrelsens mening, inte bli stelbenta utan tvärtom stimulera till en önskvärdutveckling mot en mer behovsanpassad företagshälsovårdsservice. Arbetarskyddsstyrelsen anser att företagshälsovårdsdelegationen,vars verksamhet jag tidigare behandlat, har en naturlig uppgift som rådgivandeorgan vid utformningen av ersättningsvillkoren. I delegationen finns företrädareför arbetsmarknadens parter och vissa statliga myndigheter. Som jag tidigarehar nämnt anser jag det angeläget att parterna ges stort inflytande istyrelsens arbete med dessa frågor. Hur detta samarbete skall organiseras anserjag emellertid vara en verksintern fråga. Oönskade effekter av systemomläggningen Arbetsgruppen har i sitt betänkande redovisat att detföreslagna ersättningssystemet kan skapa förutsättningar för ettdubbelutnyttjande av försäkringssystemet. Ett sådant dubbelutnyttjande blirmöjligt om företagsläkare - för vård som enligt arbetsmiljö- ellerföretagshälsovårdsavtal skäll utföras av företagshälsovården remitterarpatienter till sig själva i egenskap av privatpraktiker eller till andraprivatpraktiker. Genom de nya regler för ersättning tillsjukvårdshuvudmännen och privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster somträder i kraft torde möjligheterna till dubbelutnyttjandeminska på . Ersättningen från sjukförsäkringen till de offentligasjukvårdshuvudmännen kommer att beräknas schablonmässigt per invånare ochinnefatta all öppen sjukvård, dvs. även ersättning till privatpraktiker.Sistnämnda del kommer att avräknas vid utbetalning av sjukvårdshuvudmännens ersättning.För anslutning av nya privatpraktiker till sjukförsäkringens ersättningssystemskall i fortsättningen krävas tillstyrkan från sjukvårdshuvudmännen. Reglernakommer vidare att innebära att den ersättning som utgår från sjukförsäkringentill s.k. fritidspraktiker upphör. Ersättningen för dessa tjänster blir istället en fråga mellan sjukvårdshuvudmännen och den enskildefritidspraktikern. 1984/85:89 96 För att minska möjligheterna till dubbelutnyttjandeföreslår arbetsgruppen att det inte skall vara tillätet förföretagshälsovården att till någon del upplåta sina lokaler tillprivatpraktiserande läkare eller sjukgymnaster. Vidare bör parterna i företags-och skyddskommittéer söka motverka att försäkringssystemet dubbelutnyttjas. Några av remissinstanserna har avvisat arbetsgruppensförslag att inte tillåta uthyrning av företagshälsovårdens lokaler tillprivatpraktiker. KFO anser att kraven på att lokaler inte får upplåtas inte fårbli så hårda att ett rationellt kapacitetsutnyttjande och effektivbehovsanpassning förhindras. redovisar att man i flera fallinte har möjlighet att anställa sjukgymnaster på heltid. En vanlig lösning ärdärför att gymnasten på halvtid arbetar vid företagshälsovården och på halvtiddriver privatpraktik i samma lokaler. Lantbrukshälsan menar att detta är ettmycket praktiskt artangemang som måste beaktas i ett kommande ersättningssystem.SACO/SR påpekar att på mindre orter kan det vara nödvändigt att kombinera enläkartjänst med en privatpraktik i lokalerna. Ett direkt förbud mot dettaskulle få negativa konsekvenser för företagshälsovården. SAF, slutligen, anseratt det vore dåligt resursutnyttjande att förhindra uthyrning av lokaler underde tider då företagshälsovården inte utnyttjar dessa. Även jag anser att ett förbud mot uthyrning av lokalertill privatpraktiker skulle kunna få negativa konsekvenser förföretagshälsovården. Om en företagshälsovårdsenhet har bedömts uppfylla defastställda ersättningsvillkoren anser jag att den inte bör hindras attupplåta sina lokaler till privatpraktiker under de tider dä företagshälsovårdeninte utnyttjar dessa. Om det däremot vid en prövning visar sig attföretagshälsovårdsenheten vidtagit arrangemang för att utnyttja bådaersättningssystemen skall detta innebära att ersättningen tillföretagshälsovården reduceras eller slopas. Jag delar emellertid arbetsgruppens uppfattning att sådansjukvårdande verksamhet som enligt avtal normalt skall ingå iföretagshälsovården också skall utföras av denna organisation. Denna serviceskall således finansieras inom ramen för företagshälsovårdens ersättningssystemoch inte tas ut via sjukförsäkringens ersättning till privatpraktiker. kommer jag att föreslå att RFV ochförsäkringskassorna även i fortsättningen skall ansvara för utbetalningen aversättningen. Jag utgår från att man vid stickprovsgranskningen, i samråd medlandstingen, särskilt bevakar att företagshälsovårdsenheter inte systematisktköper tjänster utifrån. Jag avser då företagshälsovårdsenheter varsspecialister har liten tjänstgöringsgrad vid enheten, i förhällande tillverksamhetens omfattning enligt avtal, som de tjänstgör som privat-eller fritidspraktiker. Jag utgår vidare från att det bör vara i landstingensintresse att bevaka dessa frågor när de sluter samverkansavtal med privatpraktiserandeeller fritidspraktiserande läkare och sjukgymnaster. Som jag harberört avser jag att förelägga regeringen förslag till ändrad sammansätt- Prop.1984/85:89 97 ning av yrkesinspektionsnämnderna. Förändringen innebäratt såväl landstings- som primärkommunerna skall ha egen representation inämnderna. Därigenom bör landstingens kontroll av ett eventuelltdubbelutnyttjande av försäkringssystemet kunna underlättas. Slutligen anser jagi likhet med arbetsgruppen att det ytterst är en skyldighet för parterna iföretagshälsovårds- och skyddskommittéerna att bevaka att verksamheten har enlämplig inriktning och att förhindra ett dubbelutnyttjande av försäkringssystemet. 2.4.4 Administrativa rutiner m. m. Arbetsgruppen föreslår att yrkesinspektionsnämnderna skallpröva om företagshälsovärdsenheterna uppfyller ersättningsvillkoren. Flertaletremissinstanser har tillstyrkt arbetsgruppens förslag. Vissa remissinstanser,t. och /SR,understryker vikten av att nämnderna förstärks med representation fränföretagshälsovårdens olika personalkategorier. Några remissinstanser avstyrker arbetsgruppens förslag.SAF anser att det bör vaia tillräckligt att skyddskommittén ellerföretagshälsovårdskommittén tillstyrker en ansökan för att ersättning skallkunna betalas ut. anser att den föreslagna prövningenriskerar att likrikta och konservera företagshälsovårdens verksamhet. Liknandesynpunkter framförs av , SHIO-Familjeföretagen ochTidningarnas arbetsgivareförening. Även uttalar visstvekan. Jag anser, som jag har anfört, attföretagshälsovårdens innehåll och utformning även i fortsättningen skallbestämmas av arbetsmarknadens parter. Jag har också redovisat de villkor sombör vara uppfyllda för att ersättning skall utgå och därvid framhållit att debör härledas från parternas avtal om företagshälsovård. Skälet härför är attinte begränsa parternas möjligheter att utforma och anpassa företagshälsovårdentill förändrade krav och behov. Mot denna bakgrund kan jag inte dela denuppfattning som några av remissinstanserna har fört fram, nämligen attyrkesinspektionens prövning skulle innebära ett ingrepp i parternas möjligheteratt genom avtal eller på annat sätt fritt påverka företagshälsovårdensutformning. Jag anser emellertid inte att enbart utformningen avkollektivavtal skall avgöra om ersättning skall utgå eller inte. Det nyaersättningssystemet innebär, som jag har nämnt, att en principiellrätt till ersättning införs. Således kommer all verksamhet som uppfyllerfastställda villkor att ges ersättning, oavsett om den omfattas avkollektivavtal eller inte. Jag har tidigare belyst de villkor som böruppställas för företagshälsovård som inte 7 1984/85. 1984/85:89 98 omfattas av arbetsmiljöavtal. Vidare skall ersättningkunna utgå till egenföretagare m.fl., som inte omfattas av någotkollektivavtal. Vid prövningen av om en verksamhet uppfyllerersättningsvillkoren kan vissa tolkningsfrågor komma att uppstå. Lokal part kant. ex. komma att ifrågasätta om en viss företagshälsovärdsenhet fortfarandeuppfyller ersättningsvillkoren. Vid frågeställningar av detta släjg anser jagdet naturligt att beslut fattas av ett offentligrättsligt organ vars beslut kanöverklagas genom besvär hos högre instans. 1 detta sammanhang vill jag erinra om att också dagensersättningssystem innebär en prövning av företagshälsovårdens verksamhet innanersättning betalas ut.