prop · G803213 · 1984-12-31 00:00:00 — SCB hade ansvaret fördet praktiska genomförandet av projektet. Det nordiska projektet följdes i av ell flertalmindre projekt som bedrevs i samarbete med olika myndigheter - framföralltkonsumentverket - och särskilt intresserade sjukhus. SCB har även tagit framolycksfallsstatistik i form av uppdrag, l.ex. i samband med barnolycksfallsutred-ningen.Registreringen av olycksfall har ibland omfattat alla åldrar, ibland endastbarn och ungdomar. Några direkta skillnader ur metodsynpunkt mellanregistrering av de olika åldersgrupperna finns dock inte. SCBs arbete påområdet ledde till äskanden om medel i två anslagsframställningar och till ensärskild hemställan tillsammans med om att få till stånd enlöpande registrering och statitikfrumsiällning. Information om inträffade olycksfall är en förutsättningför att kunna bedriva ett meningsfullt olycksförebyggande arbete. Dessutom ärdet angelägel att informationen ger en rättvisande bild av olyckssituationen.Först genom representativa data pä riksnivå fås exempelvis tillräckligtbeslutsunderlag för konsumentmyndigheters prioriteringar mellan olikaförebyggande åtgärder. Även i olika förhandlingssituationer med näringslivetsrepresentanter krävs sådan information. Representativ information är någol somdessutom blir alltmer nödvändigt ju mer de ekonomiska resurserna i samhälletbegränsas. Ju färre satsningar som kan göras desto viktigare är det att de görsdär det är mest angelägel. Olycksfallsinformation efterfrågas på många håll isamhället. Förutom de användare som nämns i betänkandet har SCB under arbetetsgång kommit i kontakt med bl. a. följande myndigheter, organisationer ochintressenter i övrigt: barnmiljörådel, statens brandnämnd, ,landsting. Röda korset, Rädda barnen, riksförbundet hem- och skola, samtepidemiologisk och medicinsk forskning. När man diskuterar ettregistreringssystem av denna kraktär bör också understrykas att det finns ettstort intresse för alt systemet även skall omfatta trafik- och resp. arbetsolyckor.Trots att dessa olyckstyper redan registreras finns det ett stort behov av attfä kompletterande uppgifter frän främst sjukhus. Härigenom kan en stor del avbortfallet i dagens registrering täckas. Behovet av olycksfallsinformation har bl. a. lett till attdel har genomförts och genomförs begränsad registrering i olika former päskilda håll i landet. Det år SCBs uppfattning att ett nationellt system oftastär att föredra framför sådana begränsade insatser. Det gäller såväl ur kvalitets-somresurssynpunkl. Del finns dock situationer där regionala eller lokala system ärförsvarbara - framför allt då man i direkt anslutning till systemet arbetarmed förebyggande åtgärder. Dessutom kan sädana system ge viss kompletterandeinformation till ett nationellt system, l.ex. vid analys av vissa olyckstyper. Prop.1984/85:213 190 SCB och andra myndigheter har således skaffatsig kunskaper vad avser metoder för insamling. Klassificering, bearbetning ochpresentation av olycksdata. Del är därför möjligt att utan större utredningsinsatsertillsammans med statistikanvändare och sjukvårdens huvudmän komma fram till endefinitiv utformning av ett dylikt syslem. Frågor som behöver utredas är l.ex.urvalet av registreringspunkter för att få en representativ statistik,organisatoriska frågor avseende vem som skall ha registeransvar, innehällsansvaro. Mot denna bakgrund vill SCB framhålla alt underförutsättning att särskilda medel ställs till förfogande är SCB beredd atttillsammans med medverka till att en systematisk registreringoch slati-stikframställning rörande hem- och friiidsolyckor kommer till stånd.1 betänkandet nämns att en alternativ finansiering av verksamheten vore altomfördela resurser hos de myndigheter som kan dra nytta av informationen frånregistreringssystemet. SCB nämns som en sådan myndighet. Då SCB är enservicemyndighet med uppgift alt tillgodose informationsbehov i samhälletgrundar sig SCBs behovsframställningar alltid på externa behov, dvs. SCB drarinte själva nytta av den information som produceras. SCBs tidigareanslagsäskanden i frågan har helt grundat sig på behov som funnits hos dem somefterfrågat informationen. 3.4.9 Statskontoret: 1 betänkandet redovisas enutvärdering av lagstiftningen inom det konsumenlpoliliska områdei och förslaglämnas om vissa ändringar i formellt och materiellt avseende. Däremot berörsinte och konsumentombudsmannens organisalion eller den regionalahemkonsulenlorganisationen. Vi begränsar mot den bakgrunden värl yttrande lillkommitténs förslag om införande av ett skaderapporteringssystem (avsnitt11.1). Förslaget förs fram mot bakgrund av alt statistik överhem- och fritidsolyckor saknas ett sådant system anses vara ett nödvändigthjälpmedel i det långsikliga arbetet inom produktsäkerhetsområdet. Kommitténanser det uppenbart (sid. 262) att den samhällsekonomiska vinsten (om än avokänd storlek) av en tillförlitlig skaderapporiering vida överstiger de direktakostnaderna för systemet. Vi utgår från att det är meningen att det föreslagnasystemet skall bygga pä automatisk databehandling (ADB) och anser det inteuteslutet att systemet kan leda till samhällsekonomiska vinster. Grunden föratt närmare bedöma detta är dock enligl vår mening osäker.Ytterligare beräkningar och bedömningar av systemets utformning och effekterkrävs därför före ett ställningstagande till ett eventuellt införande.Kostnaderna för systemet, enligt kommittén 1,per är enligt en skattningfrån och , är t. ex. minst sagt osäkra och utvecklings-och genomförandekostnaderna har överhuvudtagel inte berörts. Prop.1984/85:213 191 Andra system, liknande del kommittén troligen strävarefter, har tidigare utvecklats och tagits i drift inom statsförvaltningen.Erfarenheterna har visat att det kan vara komplicerat och dyrt att utveckla,införa och driva sådana system. Vi kan därför på det underlag kommitlén presenterat, intetillstyrka alt man nu beslutar om införande av ett skaderapporteringssyslem. Omdel blir aktuellt att gå vidare i frågan är vi beredda att diskutera enmedverkan i en förstudie för att utreda ulformning, kostnader för och effekier m.m. av ett sådant syslem, 3.4.10 Riksrevisionsverkel (RRV): Kommiltén beräknar altett permanent system för registrering av olyckor i hemmen och på fritid skulle kosta ca . Den samhällsekonomiska vinsten av en sådan registrering med därav följande förbättrade möjligheler att vidla åtgärder skulle enligt kommitténs mening vida överstiga kostnaden för systemet. Som motiv för skaderap- porteringssystemet anges även alt delta är en förutsättning för en långsik tig rationell konsumentpolitik på produktsäkerhetsområdet och att för handlingarna mellan och företagen borde kunna förenk las med ett bättre faktaunderlag. RRV delar kommitténs uppfattning att prioriteringen av riktlinjearbetelbör baseras pä ett bra faktaunderlag. Erfarenheterna frän områden där permanentskadestalistik förekommer visar dock alt det är svårt att bygga uppstatistiksystemet, så att det kan användas praktiskt i normeringsarbetet. I frägaom konsumentprodukter kan det också inträffa alt företagel ellerkonsumentverket på andra vägar fått veta att en produkt orsakat sådana skadoratt den bör utgå ur marknaden. Detta kan dä ha skett innan skadorna fått ensådan omfattning att de kommil till uttryck i statistiken. Nyttan i riktlinjearbetelav den föreslagna olycksregistreringen torde således vara begränsad. RRV anserdärför alt ett permanent skaderapporteringssyslem inte nu bör införas. Istället bör en utvärdering göras av nyttan och kostnaderna för bl. a.sjukvårdshuvudmännen av de försök med skaderapportering som genomförts under1982 och 1983. 3.4.11 i län:Kommitténs uppfattning om nödvändigheten av ett permanentskaderapporteringssystem över hem-och fritidsolyckor delas av länsstyrelsen.Avsaknaden av ett övergripande system för rapportering utgör en brist ivårt konsumentskydd. och bör därförfå uppdraget att bygga upp ett rapportsystem som skulle ge oss enrepresentativ bild av vilka skaderisker som är allvarligast. Därigenom skulleman snabbare få veta problemen och kunna göra prioriteringar. 3.4.12 Flens kommuns konsumentnämnd:Utredningen föreslår i sitt betänkande att ett system för skaderapporteringinförs som ett hjälpmedel i Prop.1984/85:213 192 instämmer lillfullo i detta krav. Det är en uppenbar brist i samhällets skydd för konsumenteratt inte ett fungerande rapporteringssystem finns uppbyggt. Nämnden vill i sillyttrande understryka att del är av yttersta vikt att erforderiiga medel ställstill förfogande så att ett sådant syslem införs. Nämnden vill inteförorda att medel omfördelas från andra håll för att täcka kostnaderna. Ettsådant förfarande torde kunna fördröja inrättandet. 3.4.13 i län:Länsstyrelsen delar kommitténs uppfattning, att ett skaderapporteringssystemsåsom det beskrivs önskvärt för alt få kunskap om allvarligasäkerhetsrisker pä hem-och fritidssidan. Genom ett sådant system undanröjsrisken för alt ansträngningarna på säkerhetsområdet görs inom mindreväsentliga områden. Ett skaderapporteringssystem skulle myckel snabbi kunna geindikationer om var resurserna skall satsas, vilket skulle ge en effektivanvändning av såväl offentliga myndigheters som näringslivets satsaderesurser. 3.4.14 i Västernorrlandslän: Ett av förslagen, som 1 likhet med utredningen anser varaviktigt, är ett permanent skaderapporteringssystem. Enligt uppgift ibetänkandet finns sådana system redan i flera länder. Det torde inte finnasnågot tekniskt hinder för att införa ett sådant även i vårt land. Viktigt äremellertid alt ett rapporteringssystem inte blir en ytleriigare administrativbelastning. Detla bör övervägas l.ex. i samråd med landslingens företrädare,som, i sin egenskap av huvudmän för sjuk- och olycksfallsvården, borde kunnatillföra systemet värdefull information. 3.4.15 kommuns konsumentnämnd:Konsumentnämnden stödjer förslaget att KOV beviljas ett särskilt anslag för attinrätta ett permanent skaderapporteringssystem. Produktåterkallelsekommitlén (PÅK) har enligt sina direktiv att -som ett komplement lill gällande lagstiftning om produktsäkerhet - övervägafrågan om en lagstiftning för att möjliggöra återkallelse av farliga varor.Begreppet återkallelse har därvid använts för att läcka ett vitt fäll avåtgärder. I direktiven framhålls att bl. a. resursskäl talar för att, om enreglering på området finnes påkallad, de myndigheter som f. n. har ansvaretför produktsäkerhelsfrågor också utnyttjas för uppgifter i en utbyggdproduktsäkerhetsreglering. Värt arbete är i enlighet med vad nu sagts inriktat bl. med utgångspunkt i gällande lagstiftning och rådandemyndighetsorganisation på produktsäkerhetsomrädet, utreda vad som kan behövagöras för att stärka produktsäkerheten genom en reglering av återkallelseinstitutet.Vi har därvid särskild anledning alt uppmärksamma de befogenheter som Prop.1984/85:213 193 (), konsumentombudsmannen (KO) ochkonsumentverket (KOV) nu har på områdei och de roller som dessa myndigheterkan tänkas spela i ett system för ålerkallelse av farliga varor. Riktlinjekommitténsbetänkande är därför av stort intresse för oss. Värl inlresse knyter sig av naturiigaskäl särskilt till de avsnitt i belänkandel som direkt berörproduktsäkerhetsfrågor, men även andra avsnitt däri är av betydelse för värt arbele.Över huvud taget kan alla de konsumentpolitiska styrmedel som kommitténbehandlar tänkas bli användbara vid en eventuell äterkallelsereglering. Emellertid har vårt arbete inte hunnit längre än lillkartläggningen av gällande ordning och de problem som är förenade med denna. Vihar ännu inte fått den överblick av området som vi anser erforderlig och änmindre kunnat ta ställning till reformbehovet. Värt yttrande över riktlinjekommitlénsbetänkande måste begränsas i enlighet med dessa förutsättningar och i vissutsträckning bygga på antaganden. Produktsäkerhet (avsnitten 7 och 11 i betänkandet) I våra direktiv erinras om att återkallelsesystemet i USAinnefattar en särskild skyldighet för näringsidkare att rapportera tillansvarig myndighei när de fär vetskap om all en vara är defekt, sä alt enväsentlig säkerhetsrisk föreligger. Det anges att vi bör överväga om sädanaregler bör ingå även i ett eventuellt svenskt älerkallelsesystem. 1 riktlinjekommitténs betänkande föreslås nu ettskaderapporteringssystem av annat slag: en systematisk rapportering av olyckori hemmet och innefattande uppgifter från sjukhus m. fl. Det kanframhållas att i , vid sidan av rapporteringsskyldigheten för näringsidkare,finns ett rapporteringssystem som bygger pä fortlöpande olycksrapporter fränett stort antal sjukhus. Erfarenheterna av delta syslem är enligl uppgift goda.Man har på grundval av rapportmaterialet kunnat göra upp skadeindex, ochmaterialet har kunnat utnyttjas för prioriteringar i säkerhetsarbetet. Man harmed hjälp av systemet kunnat få uppmärksamheten riktad pä de verkligt farligaprodukterna. Vi är angelägna om att framhålla all de båda typer avrapporteringssystem som det här gäller inte utesluter utan tvärtomkompletterar varandra. Frän våra utgångspunkter är det synnerligen angelägetatt ett skaderapporteringssyslem av det slag som riktlinjekommitién förordarkommer till stånd möjligt. Vi ansluter oss alltså helt till bedömningenatt ett sådant system ulgör ett nödvändigt hjälpmedel i produktsäkerhetsarbeiet.Och vi menar att detta kommer att gälla i än högre grad för det fall alt en äterkallelseregleringgenomförs. 3.4.17 (): KF stöder helhjärtatkommitténs förslag alt inrätta ett permanent skaderapporteringssyslem. Del harmed åren allt tydligare visat sig alt ett sådant är nödvändigt, för alt etteffektivt 1.1 1984/85. Nr 2/3 Prop.1984/85:213 194 produkisäkerhelsarbete skall kunna bedrivas. Som kommilténpåpekat kan ett skaderapporteringssystem sannolikt bli till nytta för fleramyndigheter och institutioner än . Det är därför viktigt allsamråd sker mellan alla tänkbara intressenter, innan systemet ges slutligform. KF vill understryka att systemet naturligtvis i första handmåste få sådan utformning och omfattning, att det ger adekvat och tillräckliginformation för sitt egentliga ändamål - alt underlätta arbetet på att utvecklasäkrare konsumentprodukter. 3.4.18 : Förbundetdelar helt kommitténs uppfatlning att ett permanent skaderapporteringssystemöver olyckor i hemmet och kan bidra till att effektivisera produktsäkerhetsarbeietinte bara hos berörda myndigheter utan också hos de tillverkande förelagen. a. därför all anledning att ge denna fråga högsta prioritet. Därvidmåste självfallet stor omsorg ägnas åt de metoder som skall ligga till grundför skaderapporteringen. 3.4.19 : Föreningendelar kommitténs uppfattning all ett permanent skaderapporteringssyslem är ellofrånkomligt krav för ett tillfredsställande underlag förproduktsäkerhetsarbetet. 3.4.20 Näringslivets Delegation förmarknadsrätt (NDM): NDM anser att man även i måste få till stånd ettövergripande permanent system för rapportering av och statistik över olyckor ihemmet och . NDM delar kommitténs uppfatlning att ett sådant systemär ett nödvändigt hjälpmedel i produktsäkerhetsarbeiet. NDM saknar möjlighetatt här närmare ange hur ett sådant rapporteringssystem bör utformas. Ensamverkan mellan KOV och andra myndigheter som har till uppgift att bedrivaskadeförebyggande verksamhet förefaller emellertid önskvärd. Enligt NDMs bestämda mening är frågan om ellskaderapporteringssystem sä viktig att den bör ges högsta prioritet i produktsäkerhetsarbeietinom KOV. NDM utgår från att verket kommer att hålla nära kontakt medföreträdare för näringslivet i ärendet. Del är nämligen angeläget all metodproblemengranskas också från producentsynpunkter sä att inte brister i melodhänseende,oavsiktligt, leder till felinriktade produktsäkerhetsin-salser med snedvridningseffeklerpä produktutvecklingen. Om statsmakterna i nuvarande ansträngda ekonomiskaläge inte anser sig kunna avsätta särskilda medel för ett ändamålsenligt skaderapporteringssyslemanser NDM att systemet bör finansieras genom en omfördelning av resurser hos demyndigheter som kan dra nytta av detta, främst KOV. 3.4.21 Hemkonsulenternas samrådsgrupp: Kommitténsuppfattning om nödvändigheten av ett permanent skaderapporteringssyslem över hem- och friiidsolyckor delas av hemkonsulenterna. Avsaknaden av ett övergri- Prop.1984/85:213 195 pande system för rapportering utgör en brist i vårtkonsumentskydd. och bör däriör fäuppdraget att tillsammans med landstingen bygga upp ett rapporisystemsom skulle ge oss en representativ bild av olika skaderisker. Därigenom skulleman snabbare få veta problemen och kunna arbeta med förebyggande insatser. 3.4.22 : Viinstämmer i uppfattningen att skall ges ett särskilt anslagför att inrätta ett permanent skaderapporteringssystem. 3.4.23 Kooperativa konsumentgillesförbundet:Kooperativa konsumentgillesförbundet vill framhålla behovet av ettpermanent skaderapporteringssystem som ell led i arbetet för produktsäkerhet. 3.4.24 i (LO):Ca 2 200 personer omkommer vaoe är vid hem- och fritidsolyckor. Kommitténföreslår därför att KOV tillsammans med SCB beviljas ett särskilt anslag föratt bygga upp ett skaderapporisystem för hem- och fritidsolyckor. LO ärmedveten om avsaknaden av ett likadant skaderapporisystem för dessa olyckor somför arbetsolyckor. LO har i tidigare remissyttrande tagit ställning för au ett skaderapporteringssyslemför hem- och fritidsolyckor inrättas och tillstyrker således kommitténsförslag. 3.4.25 : bör beviljas ett särskiltanslag för alt inrätta ett permanent system för skaderapportering medinriktning på konsumentvaruområdet. 3.4.26 (): I kapitel 11 behandlas frågor rörande produktsäkerhet. TCO tillstyrkerde förslag som läggs i della kapitel. Således bör det inrättas ett permanentskaderapporteringssystem för hem- och fritidsolyckor. I motsats till kommitlénanser dock inte TCO det vara självklart att ett sådant system skalladministreras av tillsammans med Statistiska Centralbyrån.Andra huvudmän är också tänkbara. 4 Processen i , m.m. 4.1.1 Hovrätten för Nedre : Hovrätten är kritisktill det sätt pä vilket paragrafer i flertal anges i föreslagen lagtext.1 l.ex. 10 8 marknadsföringslagen anges i första meningen bl.a.""enligt 2, 3 eller 4 8". Hovrätten anser att skrivsättet försvårar läsningen ochdessutom anges paragrafer i flertal på annat sätt i den övriga lagtexten imarknadsföringslagen. 118 används skrivsättet ""2-48"'. Ett tredje säll att ange paragrafer är att skriva ""2-488"". Hovrätten förordar det sist exemplifierade skrivsättet. 4.1.2 (): Enskildanäringsidkare härför närvarande endast s. k. subsidiär talerätt i ärenden somgäller otillbörliga marknadsföringsåtgärder enligt 2 8 MFL. Kollegiettillstyrker därför kommitténs förslag alt en näringsidkare som berörs av enhandling som avses i 2 8 MFL skall ha möjlighet att vända sig direkt tillmarknadsdomstolen ulan att först göra anmälan lill konsumentombudsmannen. 4.1.3 : Förnärvarande gäller att en enskild näringsidkare endast har subsidiär lalerätt iärenden som gäller olbillbör-liga marknadsföringsåtgärder. Handelskammarenvälkomnar därför förslaget om att näringsidkare som berörs av handling somavses i 8 2 marknadsföringslagen skall ha möjlighet alt vända sig direkt alt först göra anmälan till konsumentombudsmannen. 4.1.4 (): 10 §marknadsföringslagen tillstyrker förslaget. 4.1.5 (): Kommilténföreslär att den subsidiära lalerältén i ärenden enligt 2 8 MFL ersätts med enprimär talerält för den enskilda näringsidkare som är berörd av del aktuellaförfarandet. Kommiltén ger flera olika motiv for förslaget. T. ex. konstaterar kommilténatt KOV av resursskäl måste koncentrera sina insatser till problem som direktavser konsumenterna och därför i större utsträckning lämna klagomål frånnäringsidkare ulan åtgärd. I ett läge där näringsidkare som vänder sig till KOV/KOi många fall får räkna med att ärendel inte förs vidare till MD på grund avnödvändig prioritering hos KOV/KO, urholkas näringsidkarskyddet i olillbörlighetsklausulen.Detta talar enligt kommittén för att näringsidkare ges en primär lalerätt. NO instämmer i kommitténs bedömning att utformningen avden nuvarande talerätlen har flera brister och tillstyrker därför delframlagda förslaget. 4.1.6 (): Talerätlen som konstaterasi betänkandet koncentrerar och kommer KOV alltmera att koncentrera sina insatser till problem som direkt avser konsumenterna. Detta har haft och kommer att ha lill följd att allt fler ärenden kan komma att avskrivas med hänvisning till att de saknar betydelse ur allmän synpunkt. Verket vill dock i samman hanget upplysningsvis nämna, alt i vaije ärende viss skriftväxling äger 1984/85:213 197 rum, om uppsåtligl vilseledande marknadsföring kanmisstänkas. Kommiltén lar som en nackdel med nuvarande ordning upp attförfarandet hos konsumentombudsmannen medför en besvärande och från allmännasynpunkter olycklig försening av handläggningen. Det rätta förhällandet ärdock all en bedömning av om en konkurrentanmälan skall avskrivas eller ejrelativt snabbi kan göras hos verkei. Denföreslagna direkta talerätlen för enskild näringsidkare, tar, även om denformellt läcker fler fall, primärt sikte pä s. k. konkurrentanmälningar. Dessarör till stor del efterbildning av produkter, oriktig ursprungsangivelse,vilseledande jämförelser och negativ säljmelod. Skälet till att de ärenden somnu berörs avskrivs med hänvisning lill 22 8 i verkels instruktion ärsjälvfallet inte enbart att de är s. k. konkurrentanmälningar. Mänga avärendena gäller, som anges i betänkandet, komplicerade företagsärenden somkräver betydande myndighelsresurser vid handläggningen. 1 vissa ärenden skulledet till och med vara nödvändigt alt för en framgångsrik bedömning anlitautomstående expertis för utredning. Mot dennabakgrund ter det sig principiellt naturligt att införa en regel om direkl lalerättför näringsidkare. En sådan talerält har dock även nackdelar. Många ärendenberör både näringsidkares och konsumenters intressen. Detta finns del fleraexempel på hos såväl KOV som i MD:s praxis. Genom all alla ärenden f. n.passerar genom KOV finns emellertid en garanti för alt konsumentintressena blirbevakade. Verket får även som central myndighet för konsumentfrågor enöverblick över den marknadsföring som förekommer. Med en direkt talerätt förenskild näringsidkare kommer denna garanti att saknas i systemet. Enytterligare nackdel med en direkt talerält kan vara risken för en ökadanhopning av ärenden till MD. Utvecklingen kan ej förutses men verket hyserstörre farhågor för en ökad ärendetillströmning än kommittén redovisar. Sammanfattningsvisfinner dock KOV alt övervägande skäl lalar för en direkl talerätt. En sådan börsåledes införas, dock att en ändring bör vidtas i 14 8 MFL på sätl somkommittén föreslär. I betänkandet diskuteras, sid. 298, olika tänktahandläggningsformer hos MD vid en sådan ändring. Det framgår - om än delvismellan raderna - att KO:s agerande kan komma all variefa högst avsevärt i deenskilda fallen. innebär självfallet skiftande handläggningsformer hos MD.Bl. a. beskrivs i belänkandet situationen, då KO vill framställa egna yrkandenmed anledning av den påtalade marknadsföringen. Enligt kommittén bör MD"dä kunna handlägga KO:s yrkanden gemensamt med en näringsidkaresyrkande"". Enligt verkets uppfattning bör klart framgå av lagtextenatt KO kan vara part i ärenden, där anmälan till gjorts avenskild näringsidkare. Det är inte tillfyllest att '"formaliaproblemaiiken""i lagen endast uttrycks .så att KO skall "ges tillfälle alt yttrasig"'. Överhuvudtaget måste KO:s processuella roll bättre klarläggas. Prop.1984/85:213 198 Till frågan angående den direkta talerätlen skallslutligen sägas att KOV vid sin tidsplanering och resursbedömning till en delkommer att styras av eventualiteten av "direkta anmälningar" till MD.Dessa kan. som framgått, vara andra än rena konkurrenlanmälningar. Verket mästeäven räkna med en ökad beredskap på grund av alt KO:s processuella"sits" från början kan vara sämre, då den direkta lalerältén används,än dä KO själv väckt talan.