prop · G803181 · 1984-12-31 00:00:00 — Jag vill därvid nämna atl i propositionen(1984/85:166) om livsmedelspolitiken framhåller chefen förjordbruksdepartementet att de av livsmedelskommilténs expertgrupp för kost- ochhälsofrågor förordade koslförändringarna, dvs. främsl minskad konsumtion avfett och socker och ökad konsumtion av spannmålsprodukter och potatis, börbeaklas inom den framtida livsmedelspolitiken. 1 propositionen redovisas ocksävissa åtgärder som kommer alt vidtagas för all få lill stånd en ralionell ocheffekiiv kosiinformaiion. Inom inrättades 1978 beredningen förlivsmedels- och näringsfrågor, den s.k. livsmedelsberedningen. Den är ettsamrådsorgan och forum för överläggningar och diskussioner mellan regeringenoch experter på livsmedelsområdet. I livsmedelsberedningen har bl.a. frågan omhur hälsoaspekter skall beaktas i livsmedelspoliliken diskulerats vid olikatillfällen. och livsmedelsverket bör gemensamt följakunskapsutvecklingen inom området kost och hälsa. Särskild uppmärksamhel börägnas ändrade konsumtionsvanor hos riskgrupper som äldre ensamslående personermed kraftig övervikt, diabetiker m.fl. Uppmärksamhel bör även ägnas ekonomisklsvaga konsumenters möjligheter atl köpa en hälsomässigl lillfredsställandekost. Det är särskilt angeläget att följa huruvida beslutade ändringar ikostrekommendalionerna fär genomslag i fakiiska förändringar i kostvanorna.Undersökningar bör också göras för atl studera eventuella hälsoeffekter. Nya medel och meloder för produklion och förädling avlivsmedel införs inle sällan ulan atl de hälsomässiga konsekvenserna utrettstillräckligt. Från hälsosynpunki är det angeläget med en effekiiv konlroll avlivsmedel och av efterlevnaden av olika föreskrifier ilivsmedelslagstiftningen. Del kan nämnas atl en särskild ulredning, den s.k,livsmedelskontrollulredningen, har i uppdrag atl se över livsmedelskontrollensinriktning och omfallning, Hälso- och sjukvårdshuvudmännens ansvar all främja godakoslvanor Min bedömning: Hälsoupplysning ingår som en viklig del ihälso- och sjukvårdshuvudmännens ansvar enligt hälso- och sjukvårdslagen förförebyggande ålgärder. Ökade kunskaper inom befolkningen om koslvanor sombefrämjar en god hälsa bör vara etl cenlrall mål för hälsoupplysningen. Utredningarnas (HS 90 och cancerkommittén) förslag: Överensstämmermed min bedömning. Prop.1984/85:181 49 Remissinstanserna instämmer allmänt i förslagen. Skalen för min bedömning: Kostupplysning ingår som ettintegrerat led i hälso- och sjukvårdens kontakler med de vårdsökande. Primärvården har här en viktig uppgift. Kostupplysning harlänge varil ett naturligt inslag inom barnhälsovården där barnavårdscentralernarutinmässigt följer barnens näringsstalus och ger råd om kosl- ochuppfödningsfrågor. Det är angeläget atl nå även andra målgrupper än spädbarn medsådan information. Ohälsosamma koslvanor förekommer ofla bland äldre, vissagrupper av ensamstående m.fl. Inom landstingens olika instilulioner är kosten en viktigdel av omvårdnaden. Det är viktigt att kosten är säväl näringsanpassad somsmakfullt tillagad och serverad samt lämpligt fördelad över dygnet.Kostrekommendaiioner har utarbetats av livsmedelsverket i samråd medsocialstyrelsen. Kostfrågor inom vården har diskuterats och utretts under enföljd av år bl.a. av Spri. Del är också av grundläggande betydelse atl skolmåltidernahar en lämplig näringsmässig sammansättning och en utformning i övrigl så atlde bidrar till att grundlägga goda kostvanor hos barn och ungdomar. Även inom barnomsorgen och vid hem för värd och boende börmathållningen bidra lill att goda kostvanor utvecklas. Genom börockså kostsituationen för olika målgrupper kunna förbättras. Kostupplysning genom centrala kampanjer,studieorganisationer och i övrigt genom upplysning från landstingenshälsoenheter kan vara etl viktigt komplement till den ordinarie meralångsiktiga verksamhelen. Slockholms läns landsling bedrivs elt projeklsom syftar till alt förbättra befolkningens kostvanor. Delta projekt innefattarbl. a. en dialog med storkök exempelvis vid personalmatsalar och skolor samlolika livsmedelskedjor för atl förbällra möjligheterna att erhålla en välavvägd och sammansatt kost. Ökade insatser för kostforskning Mot bakgrund av det nya underlag i fråga om kost- ochnäringsfrågornas stora betydelse för hälsan som framkommil genom cancer- ochlivsmedelskommittéernas arbete är det enligt min mening angeläget att ökainsatserna för kostforskning. Jag vill därvid särskilt peka på atlcancerkommitlén i silt betänkande framhåller att epidemiologiska och experimentellaundersökningsresultat övertygande visar att koslen har stor betydelse i frågaom den lolala cancerförekomsten men att sådan detaljkunskap ännu ej finns sommedger en noggrann kvantifiering. Kommittén har därför föreslagil atl enintensifierad forskning inom della område kommer lill slånd. I detta sammanhang vill jag erinra om att regeringen, påförslag av chefen för , tidigare i vår har lagt frampropositionen 4 1984/85. 1984/85:181 50 (1984/85:121) om livsmedelsforskning. I propositionenuppmärksammas särskilt behovet av ökade insatser inom näringsforskningensområde. Jag förutsätter att berörda forskningsorgan, vidplaneringen av sin verksamhel, beaklar de utredningsförslag som föreligger ombehovet av en intensifierad kostforskning. De ökade resursbehov somforskningsråden kan bedöma föreligga bör aktualiseras på sedvanligt sätl. 3.6 Ökad tvärsektoriell samverkan Min bedömning: Jag vill betona betydelsen av elltvärsektoriellt samarbete kring hälsofrågorna. Hälso- och sjukvärdens uppgift idetta sammanhang bör främst vara all ta fram och förmedla kunskaper om ohälsansorsaker och fördelning i befolkningen som underlag för insalser inom andrasamhällssektorer. Utredningarnas (HS 90 och cancerkommittén) förslag:Överensslämmer med min bedömning. Remissinstanserna: De bedömningar som HS 90 ochcancerkommitlén gjort om det tvärsektoriella samarbetets betydelse för denhälsopolitiska utvecklingen har vunnit bred anslutning blandremissinstanserna. Skälen för min bedömning: Jag har i det föregåendeframhållit all de hälsofrämjande insatser som är av betydelse för befolkningenshälsa till mycket stora delar mäste genomföras av andra organ i samhället änhälso-och sjukvården. Slaten har elt övergripande ansvar för kunskapsuppbyggnadenvad avser denna samhällsinriktade förebyggande verksamhet. I della arbele måslede sektorsansvariga dock ofta ta del av de kunskaper och erfarenheter omohäl.sans fördelning och orsaker som kommer fram inom hälso- och sjukvården.Hälso- och sjukvården har i detta kunskapsavseende en unik roll. Den bör enligtmin bedömning kunna öka sina insatser i denna tvärsektoriella samverkan. Hälso-och sjukvården måste la fram kunskaper om ohälsans förekomst och fördelning ibefolkningen genom sammanslällningar av erfarenheterna från det löpande hälso-och sjukvårdsarbetet. Med utgångspunkt i resultatet från systematiskaepidemiologiska sludier bör man ge de ansvariga samhällsorganen fakta ochförslag till ålgärder så atl erfarenheterna och kunskaperna på bästa sättnyttiggörs i samhällsplaneringen. Del bör vara en självklar skyldighel för varjesamhällssektor, vars beslut kan fä hälsomässiga konsekvenser, all ibeslutsunderlaget våga in även hälsoaspekter. Jag vill erinra om den stora vikl WHO lägger vid enförstärkt tvärsektoriell samverkan i hälsoarbetet. WHO förordar en nationellpolicy som säkerstäl- 1984/85:181 51 ler alt lagstiftande, administrativa och ekonomiska organger ett brett tvärsektoriellt stöd och avsätter resurser för alt främja sundalevnadsvanor och garantera människors aktiva deltagande på alla nivåer iplanering och utveckling av en sådan politik. Medlemsländerna tillråds avorganisaiionen att ha multisekloriella handlingsprogram som effektivt skyddar denmänskliga miljön mot hälsorisker och slärker samhällets medvetenhet ochengagemang i delta arbele saml effektivt slöder internationella anslrängningarför att begränsa sådana risker som påverkar mer än etl land. Detta är eninriktning som den fullt ut slöder, bl.a. genom vårl arbetei kampen mot spridning av narkolika och mol försurning av naturen. Några remissinstanser pekar på risken för oklara ochdärmed handlingsförlamande ansvarsförhållanden vid ell sådani tvärsektorielltsamarbeie. Jag vill därför klarlägga alt det inte är fråga om alt förändra derådande ansvarsförhållandena för atl älgärder vidtas. Del är alltid den närmaslberörda samhällssektorn - myndigheten etc. - som svarar för sammanvägningen avde olika intressen som skall beaktas i sammanhanget. Men del innebär att hälso-och sjukvården har att vidareutveckla och förmedla kunskaper om olikahälsorisker för atl därigenom underiätta för dessa sektorer att väga in dehälsomässigl betingade kraven i sina ställningstaganden. Det förebyggande arbetet kräver en tvärsektoriellsamverkan på alla nivåer. I del lokala hälsoarbetet är del angeläget altprimärvården gär in i en sådan samverkan. Jag återkommer till detla i detföljande. 3.6.1 Landstingens samhällsmedicinska verksamhel De hälsopolitiska målen som anges i HSL förutsätter enuppbyggnad av samhällsmedicinsk kompetens hos landstingen. Landstingens ansvaratt förebygga ohälsa avser såväl individinriktade som samhällsinriktade insalser. Landstingens ansvar när del gäller samhällsinriktadeåtgärder innefattar insatser i syfte atl fasllägga hur faktorer i den yttremiljön samt levnadsvillkor inverkar på befolkningens hälsotillstånd. En viktigdel av landstingens arbete härmed är alt kartlägga och analysera hälsoproblemoch därvid beakla både sociala och fysiska hälsorisker. Detla arbeleförutsätter en tvärsektoriell samverkan med andra samhällsseklorer.Socialstyrelsen och slatens miljömedicinska laboratorium har alt slödjautvecklingen av landstingens samhällsmedicinska arbete. Landstingen bör i silt samhällsmedicinska arbete stimulerautvecklingen av hälsopolitiska handlingsprogram och seklorsprogram saml metoderför behovsbaserad planering och resursfördelning. Allt detta arbele kräver kompetens inom miljömedicin,socialmedicin, samhälls- och beleendevetenskap, ekonomi samt epidemiologiskmetodik. 1984/85:181 52 likhel med den praxis som växt fram i de nordiska ländernaoch i inom medicinska forskningsrådei, universitets- ochhögskoleämbetet och i HS 90-utredningen benämner jag detta tvärvetenskapligakunskapsområde samhällsmedicin. Jag vill i delta sammanhang erinra om att propositionen1979/80:6 om uppgifier och organisation m.m., som bl.a.behandlade avvecklingen av de slatliga länsläkarorganisalionerna, utgick frånalt landstingen i framliden skulle svara för vissa uppgifier inom epidemiologi,miljömedicin och smittskydd. Jag vill också erinra om den förhandlingsöverenskommelsemed landslingen som slöts i anslulning härlill. Flera landsling arbeiar nu inomelt brett samhällsmedicinskt arbetsfält. Jag anser del myckel angelägel attdenna verksamhet vidareutvecklas. Jag återkommer senare till de krav på utbildning m.m. somen vidgad samhällsmedicinsk verksamhel förutsätter. 3.6.2 Hälso- och sjukvårdsberedningen förstärks med entvärsektoriell expertgrupp Min bedömning: I syfte att stärka det förebyggandearbetet, särskilt del tvärsektoriella samarbetet, bör en rådgivandehålsopolitisk expertgrupp med representanter frän berörda samhällssektorerknylas till hälso- och sjukvårdsberedningen. Utredningarnas (HS 90 och cancerkommittén) förslag: HS 90föreslår alt uppgifterna för hälso- och sjukvårdsberedningvidgas så atl den blir elt forum för tvärsektoriell samverkan kringhälsofrågorna. Lämpligl sammansatt kunde beredningen fullgöra funklionen av ellnationellt hälsopoliliskl råd enligt de allmänna rekommendationer som WHO gettut i anslulning till HFA 2000-strategien. Cancerkommitlén föreslår, frän sina ulgångspunkler, alt enrådgivande grupp för hälsofrågor knyls lill regeringen, lämpligen til!socialdepartementet, som kan benämnas anser att delegationen bör behandla även andra hälsofrågor änsådana som direkt berör cancersjukdomarna. I fråga om cancer skulledelegationen vara ett instrument för regeringen alt forllöpande följautvecklingen i slort inom cancerområdet, inte minsl i fråga om vetenskapligtgrundade möjligheter lill förebyggande arbete, och att även i övrigl följa uppcancerkommitténs förslag. Kommittén anser att delegationen bör vara sammansattav representanter för vetenskapssamhället, hälso- och sjukvårdshuvudmännen,primärkommunerna samt de departement och statliga myndigheter varsansvarsområden är av strategisk betydelse för hälsopolitiken och därmed förfolkhälsan. 1984/85:181 53 Remissinstanserna: De remissinslanser som berör deltaförslag är i regel posiiiva lill förslagel. Några remissinslanser är tveksamma.UHÄ avstyrker efter hörande av de medicinska fakulteterna förslaget. Skälen för min bedömning: Jag anser utredningarnas förslagvälgrundade och kommer därför att inrätta en rådgivande expertgrupp knuten lillden nuvarande hälso- och sjukvårdsberedningen med uppgift att i försia handbehandla tvärsektoriella hälsopolitiska frågor. Uppmärksamhet bör därvid ägnas bl.a. den typ avhälsopolitiska handlingsprogram och seklorsprogram samt folkhälsorapport somredovisas i denna proposition liksom frågor rörande hälsopoliliskl forsknings-och ulvecklingsarbele av tvärsektoriell karakiär. Jag vill i detta sammanhang erinra om atl i direkliventill den nuvarande hälso- och sjukvårdsberedningen har skrivits in följande(Dir 1983:37): "Hälso- och sjukvårdslagens hälsopolitiska inrikiningförutsätter elt tvärsektoriellt samarbete mellan olika verksamheter i samhälletför att minska hälsorisker och förebygga ohälsa. Del innebär bl.a. attkunskaper om hälsorisker och ohälsa i ökad utsträckning måsle beaklas vidplaneringen av exempelvis arbets- och boendemiljö samt vid ulformningen avlivsmedelspolitik och vid utarbetandet av arbetsmarknads- och näringspolitiskaåtgärder. I syfte alt åsladkomma en övergripande samordning avhälso- och sjukvården samt mellan denna och de seklorer i samhället som är avbetydelse för en samlad hälso- och sjukvårdspolitik bör ett nytl organ församråd mellan slaten och sjukvårdshuvudmännen inrättas. Del nya samrådsorganetbör kallas hälso- och sjukvårdsberedning. En sådansamordning och samverkan är i linje med vad som beslutals ivärldshälsoorganisationen (WHO). har där ställt sig bakom målsättningenalt det i varje land skall finnas en fortlöpande samverkan mellan olikadepartement och fackområden som sysslar med bl.a. föda, vatten, boende,utbildning, kommunikationer och miljö". För att öka hälso- och sjukvårdsberedningens möjligheteratt fylla denna tvärsektoriella samrådsfunktion avser jag således att knyta enrådgivande hälsopolitisk expertgrupp till hälso- och sjukvårdsberedningen. Expertgruppenbör bestå av företrädare för bl.a. berörda deparlemenl, socialstyrelsen.Landstingsförbundet, Svenska kommunförbundel samt vissa forskare eller andraexperter. Hälsoupplysning ingår som en av flera verksamheter isamhällets strategi för en förbättrad folkhälsa. Del är en service tillmedborgarna som kan öka deras möjligheter all främja hälsa och förebyggaohälsa. Det går självfallet inte att dra någon skarp gräns till sådaninformalion som inle uttryckligen har detta syfte, t.ex. renkunskapsförmedling, nyhetsinformation m.m. Inte sällan lorde nyhetsinslag imassmedia om någon hälsorisk få stora återverkningar pä människors attityderoch värderingar - oberoende av om informationen varil "riklig" eller"felaktig". 1984/85:181 54 Många myndigheler och organisalioner i vårl land lämnarinformalion om frågor som berör vår hälsa. ulgör informalionen renkunskapsförmedling om olika hälsorisker som regleras i speciallagsliflningeller på annal säll och berör då endasl i begränsad ulslräckning individenslevnadsvanor. Hälsoupplysning ingår - eller bör åtminstone ingå - sometl integrerat led i ulbildningen i skola och förskola, i högskolansvårdyrkesulbildning m.m. Etl särskilt program för hälsofostran har utarbetats avskolöverstyrelsen. 1 arbelel med att föra ul hälsofrågorna till befolkningenspelar ideella organisalioner en slor roll. Denna verksamhet möjliggörs oflamed bidrag från slal och kommun. Socialslyrelsens uppgifl inom hälsoupplysningen är att pågrundval av slyrelsens verksamhel saml nationella och internationella rön omhälsorisker och hälsofrämjande åtgärder prioritera viktiga områden och utvecklametoder för hälsoupplysningsarbetet och förse hälso- och sjukvårdshuvudmännenmed underlag för deras hälsoupplysning. Styrelsen svarar för en samlad uppföljning avhälsoupplysningens omfattning och inrikining saml medverkar till enfortlöpande utvärdering. insatser för hälsoupplysning koncenlrerasför närvarande främst till information om tobakens skadeverkningar, om sexual-och samlevnadsfrågor samt om kost- och näringsfrågor. Anslagel till hälsoupplysninguppgår för /86 till ca 5,3 milj. kr. Härav utgör ca 2,6 milj.kr. bidrag till olika organisationer som bedriver hälsoupplysning. Hälso- och sjukvårdslagen har ålagt landstingen ett ansvaräven för förebyggande vård. Hälsoupplysning till enskilda individer ochbestämda målgrupper i samhället utgör en del av del individinriktade förebyggandearbetet. I många landsting finns numera en hälsoenhet med särskildaresurser avdelade för hälsoupplysning. Landslingens totala insalser förhälsoupplysning är svära att beräkna, då dessa bl.a. ges inom ramen för mödra-och barnhälsovården och i den löpande kontakten med patienter i hälso- ochsjukvården i övrigt. Såväl HS 90 som cancerkommittén har ingående analyserathälsoupplysningens roll i det förebyggande arbetet. Hälsoupplysning som syftartill ändrade levnadsvanor är enligt cancerkommittén elt centralt instrument icancerpreventionen. 1984/85:181 55 Min bedömning: Hälsoupplysningen har en cenlral roll iarbelel med all förebygga ohälsa och främja en god hälsa. Mål förhälsoupplysningen bör vara att - öka enskildaindividers och hela gruppers fakiiska kunskaper om hälsorisker och möjligheteratl utveckla hälsosammare levnadsvanor, - ge vägledningför den enskilde individens handlande, - skapa ett ökathälsomedvetande och - klargörahälsofrågornas direkta samband med samhälls- och miljöförhållanden. Utredningarnas (HS 90:s och cancerkommittén) förslag:Överensstämmer med min bedömning. Cancerkommillén konstaterar att de storayttre orsakerna till cancer har samband med våra levnadsvanor saml atl ettflertal av de stora folksjukdomarna har vissa gemensamma orsakssamband. Destora riskfaktorerna är därvid tobaksrökning, alkoholmissbruk och ohälsosammakoslvanor. Cancerkommitlén pekar också på att bristande sexualhygien ocholämpliga solbadsvanor kan bidra lill utvecklingen av cancer. Remissinstanserna: De remissinstanser som särskilt yttratsig instämmer i den bedömning och målbeskrivning som HS 90 och cancerkommitténgjort angående hälsoupplysningens roll i det förebyggande arbetet. Skälen för min bedömning: En utgångspunkt för den allmännahälsoupplysningen bör vara att alla behöver och har rätt lill kunskaper somkan gagna hälsan. Hälsoupplysarens viktigaste strävan bör vara att hjälpamänniskor till en fördjupad förslåelse för hälsofrågorna och deras samband medsamhälls-och miljöförhållandena. En sådan kunskap skall hjälpa den enskildeindividen att självständigt ta ställning lill sina levnadsvanor. Det är viktigtatt hälsoupplysningen ges med respekt för människors integritet och rätl tillindividuella ställningstaganden. Som cancerkommittén har betonat fårhälsoupplysning inte ges på sådani sätt alt den kan skapa ångest hos den sominle förmår följa råden om ändrade levnadsvanor. Del är samlidigt viktigt alt hälsoupplysningen intebegränsas till livsstilsfaktorer som den enskilde individen ensam kan påverka.En viklig del av hälsoupplysningen är att informera såväl enskilda ochspeciella grupper inom befolkningen som allmänhelen i slorl om hälsorisker il.ex. arbetslivet, trafiken och närmiljön. Denna typ av hälsoupplysninginriktad mot samhällsförhållanden av betydelse för vär hälsa ökar - som jaglidigare betonat - medborgarnas möjligheter att inom ramen för den demokratiskaprocessen och lokall hälsoarbete förbättra möjligheterna att leva ett hälsosamtliv. Den förstärker därmed också de enskilda medborgarnas frihet att välja sinaegna handlanden även utifrån hälsomässiga utgångpunkter. 1984/85:181 56 J.7.2 Delai ansvar jör hälsoupplysning Min bedömning: Varje landsling har inom sitllandstingsområde ansvarel för hälsoupplysningen. Landstingen bör i dessa frågorsamverka med berörda instanser inom kommuner, myndigheter och organisalioner.Folkrörelser och organisationer har en viklig uppgifl i hälsoupplysningen.Socialstyrelsens ansvar för hälsoupplysning bör vara atl utveckla viktigaområden för hälsoupplysning och förmedla kunskaper och erfarenheter tilllandslingen på dessa områden, att stödja utvecklingen i landstingen och atlinitiera insatser för all i högre grad nå de hälsopolitiska riskgrupperna. Utredningarnas (HS 90:s och cancerkommittén) förslag:Överensslämmer med min bedömning. Cancerkommillén föreslår att ansvarigamyndigheler i ökad utsträckning bör få utnyttja TV och radio förhälsoupplysning. Remissinstanserna instämmer allmänl i den beskrivnaansvarsfördelningen mellan berörda myndigheler för hälsoupplysning.Cancerkommitiéns förslag om ökal utnyttjande av radio och TV har vunnit bredanslulning bland remissinstanserna. De båda organen kommentarer dock intesjälva förslaget. Skälen för min bedömning: Det direkta ansvarel förhälsoupplysning ligger enligt hälso- och sjukvårdslagen pä landstingen.Socialstyrelsen har dock en viklig uppgifl när del gäller förmedling avkunskaper och erfarenheler på olika områden för hälsoupplysning. En annan viktig uppgift för är åttinitiera insatser för särskilda målgrupper. Styrelsen har under flera årarbetat med insalser lill invandrare. Arbetet härmed bör fortsätta. Jag finnerdet särskilt angeläget att fortsatta ansträngningar görs för all nå de gruppersom löper den största risken att drabbas av ohälsa och lidig död.Erfarenhetsmässigl är det dessutom just dessa grupper som är svårast att nå ihälsoupplysningsarbetet. Detta ställer särskilda krav på metodutveckling ochprakliska utvecklingsinsatser. Med anledning av det utredningsmaterial som överlämnats avcancerkommitlén och HS 90 om våra levnadsvanors stora betydelse för hälsan harjag bedöml det angelägel att får ökade resurser för hälsoupplysning.Enligt regeringens förslag i budgetpropositionen för budgetår 1984/85 (prop.1984/85:100) får därför en uppräkning av anslaget med 1 milj.kr. Vidare kommer en viss ökning atl ske av bidragel fill olika organisalionerför hälsoupplysning. Jag kommer i det följande, under det särskilda avsnitt sombehandlar tobaksbruket, att föreslå att informationsinsatserna på detta områdeintensifieras. I del föregående har jag också framhållit viklen av informationom kostens betydelse för hälsan. 1984/85:181 57 I propositionen (1984/85:48) om familjeplanering ochaborlvård, som har behandlals av , framhåller jag bl.a. viktenav en fortsatt satsning på upplysning om födelsekontroll, sexualitet ochsamlevnad för all ytterligare minska antalel aborter. Del är väsentligt att landstingens arbete medhälsoupplysning sker i nära samarbete med berörda organ inom kommuner,myndigheler och organisationer. Jag vill i del sammanhanget, liksomcancerkommittén, peka på atl regionala onkologiska centra mot bakgrund av sittansvar för regionala cancerregister m,m. har en viktig roll i hälsoupplysningenkring förebyggande åtgärder mot cancersjukdomar. Det år på landslingen del ankommer all förahälsoupplysningen ut på fältet genom hälso- och sjukvårdspersonal i olikafunktioner. Det är nalurligl all hälsoupplysning och annan individinriktadförebyggande vård i försia hand är en uppgifl för primärvården. Primärvårdenshälso- och sjukvårdspersonal möter en stor del av befolkningen och nårmänniskor i många olika livssituationer. Hälsoupplysning bör dock i ökadutsträckning integreras även i det löpande hälso- och sjukvårdsarbetet på låns-och regionsjukvårdsnivå.