prop · G80389 · 1984-12-31 00:00:00 — Även om denna prövning av mänga upplevs som mycketdetaljerad och administrativt svårhanterlig har den inte uppfattats som etthinder för parternas möjligheter att själva utforma företagshälsovårdensinnehåll. Hindren har i stället ansetts ligga i själva konstruktionen aversättningssystemet - främst ersättningens koppling till företagshälsovårdenskostnader. Det föreslagna ersättningssystemet bör innebära en förbättring idessa avseenden. Prövningen bör enligt min mening ske i ett myndighetsorganmed god kännedom om företagshälsovårdens verksamhet. Som jag haranfört anser jag att yrkesinpektionsnämnderna i högre grad än f. n.bör kunna fungera som regionala samordningsorgan för företagshälsovårdensutbyggnad och' utveckling. Mot denna bakgrund anser jag det naturiigt att ocksåprövningen av om företagshälsovärdsenheterna uppfyller ersättningsvillkorenbör vara en uppgift för yrkesinspektionsnämnderna. Enligt arbetsgruppens förslag skall yrkesinpektionsnämndernaefter framställning från en företagshälsovårdsenhet pröva om enhetens verksamhetoch resurser uppfyller de krav som gäller för ersättningen. I framställningenskall företagshälsovårdsenheten redovisa sina resurser avseende personal,lokaler etc. Vidare skall enheten redovisa vilka företag som betjänas, antaletpersoner som omfattas samt vilka avtal som ligger till grund för vei'ksamheten.Uppgifter om verksamheten i form av en årsberättelse o.d. bör fogas tillframställningen. Arbetsgruppen föreslår slutligen att framställningen skallvara tillstyrkt av företagshälsovårdsenhetens partssammansatta ledningsorgan,t. ex. företagshälsovårds- eller skyddskommitté. Ett godkännande från yrkesinspektionsnämnden skall, enligtarbetsgruppens förslag, vara tidsbegränsat till tre är. Därefter skall nyprövning göras. Yrkesinspektionsnämnderna föreslås vara friaatt ompröva sitt godkännande om t. ex. verksamheten har ändrats så att den intelängre uppfyller gällande villkor och krav. Flera remissinstanser har pekat på att det är angelägetatt yrkesinspektionens prövning genomförs under sä enkla former som möjligt.RRV anser att en formaliserad uppföljning riskerar att bli resurskrävande, utanatt Prop.1984/85:89 99 kunnagarantera kvaliteten på företagshälsovårdens verksamhet. Vissa fördjupadepunktinsatser kan enligt verkets mening behövas från yrkesinspektionens sida,men dessa är en del av inspektionens tillsynsansvar och behöver därför inte formaliseras.Enligt RRV: s uppfattning bör det i flertalet fall räcka med attföretagshälsovården åriigen tillställer yrkesinspektionsnämnderna enverksamhetsbeskrivning med de uppgifter som arbetarskyddsstyrelsen föreskriver.Liknande synpunkter framförs av yrkesinspektionen i somanser att kontrollen bör kunna inskränkas till att tillse att framställningenfrån företagshälsovården är tillstyrkt av skyddskommittén i resp.medlemsföretag samt av det partssammansatta ledningsorganet iföretagshälsovården. Jag ansluter mig till deriktlinjer för yrkesinspektionsnämndernas prövning som har skisserats avarbetsgruppen. En prövning av verksamheten bör emellertid i första hand görasbeträffande sädana företagshälsovårdsenheter vars verksamhet inte är grundadpå centrala avtal. Jag förutsätter att nämnderna normalt godkänner allaföretagshälsovårdsenheter som omfattas av centrala arbetsmiljöavtal ellermotsvarande och där skyddskommittén resp. företagshälsovärdskommitténtillstyrkt ansökan. Om inte någondera part har uttalat tveksamhet eller någonav annan anledning har ifrågasatt rätten till ersättning, t. ex. i samband meden revision, förutsätter jag vidare att yrkesinpektionsnämnden normalt förnyargodkännandet när en treårsperiod har gått till ända. För att åstadkomma enjämnare arbetsbelastning för yrkesinspektionsnämnderna längre fram anser jagatt godkännanden inledningsvis bör kunna lämnas än . RRVhar i sitt remissvar pekat på att rapporteringen från företagshälsovårdsenheternakommer att utgöra en viktig informationskälla i yrkesinspektionens verksamhet.Jag delar denna uppfattning och anser att arbetarskyddsstyrelsen bör undersökamöjligheterna att utöka de uppgifter om företagshälsovård som registrerasi yrkesinspektionens arbetsställeregister. Därigenom skulle statistik rörandeverksamhetens omfattning och inriktning kunna föras löpande, vilketsocialstyrelsen funnit önskvärt i sitt remissvar. Arbetarskyddsstyrelsenbör, som har nämnts, ges i uppdrag att arbeta framtillämpningsföreskrifter till ledning för yrkesinspektionsnämndernashandläggning av dessa ärenden. Handläggningen bör, vilket arbetsgruppen har betonat,vara likartad i de olika yrkesinpektionsdistrikten. En likartad handläggningoch prövning av ärenden mellan de olika distrikten kombinerat med en schabloniseradersättningsmodell bör också ge enhetlighet i ersättningens storlek förlikartad verksamhet mellan olika delar av landet. Jag har vid överläggningarmed huvudmän för företagshälsovården erfarit att det nuvarandeersättningssystemet medför stora regionala variationer i ersättning förlikartad verksamhet. Vissayrkesinpektionsnämnder har utsett särskilda beredningsgrupper förföretagshälsovårdsfrågor. Arbetsgruppen har pekat på att det inte finns Prop.1984/85:89 100 någrahinder mot att samtliga nämnder inrättar sädana beredningsgrupper och att dessaäven får i uppgift att bereda ärenden gällande ersättningen till företagshälsovården.Arbetarskyddsstyrelsen har i sitt remissvar uttalat tveksamhet till lösningen.Man anser det viktigt att nämnderna i plenum bedömer ansökningarna. Jaghar i det föregående föreslagit en utökning av representationen i yrkesinspekrionsnämndernaså att landstingen fåregen representation. Det ankommer på nämnderna att prövaom det trots den breddade representationen finns anledning att inrättasärskilda beredningsgrupper för företagshälsovårdsfrågor. Besluten iersättningsärenden bör dock alltid fattas av yrkesinspekrionsnämderna i plenum. Arbetsgruppenhar i sitt betänkande också lämnat förslag till riktlinjer för ansökan om ochutbetalning av ersättningen. Förslaget innebär att ersättningen liksom i dagbetalas ut av försäkringskassorna. Ersättningen skall utgå till den somanordnar företagshälsovården. Enligt arbetsgruppens förslag skall ersättningenockså i fortsättningen utbetalas förskottsvis. efter utgången av varjekalenderår skall därefter en slutavräkning göras. Kassornasadministrativa hantering bör enligt arbetsgruppens mening förenklas avsevärttill följd av de nya ersättningsreglerna. Deras uppgift kommer att inskränkastill att granska de uppgifter och beräkningar som företagshälsovårdsenheternahar lämnat in vid ansökan om ersättning. Arbetsgruppen föreslår dock att vissarutiner bör införas för kontroll av att de uppgifter som har lämnats om antaletpersoner som omfattas av företagshälsovården är korrekta. Antalet bör avse ettgenomsnitt för året, grundat på tre mättillfällen. Kontrollen bör, enligtarbetsgruppens mening, ske stickprovsvis. RFV ifrågasätter i sitt remissvarom kassornas utbetalningsfunktion motiverar att handläggningen aversättningsärenden fördelas på två myndighetsgrenar. Verket menar att det kanvara en fördel att de instanser som har att bevaka kvaliteten inomföretagshälsovården får den kontinuerliga 'kontakt medföretagshälsovårdsenheterna som ansökningsförfarandet.innebär. Föregen del anser jag inte att omläggningen av ersättningssystemet motiverar enuppbyggnad av kamerala resurser hos yrkesinspektionen. Jag vill betona att jagi likhet med arbetsgruppen och flera remissinstanser, däriblandLandstingsförbundet, SAF och Föreningen Teknisk Företagshälsovård, anser attdet är mycket viktigt att rutinerna för den löpande hanteringen vidförsäkringskassorna sä långt som möjligt förenklas när det nyaersättningssystemet införs. Granskningen av företagshälsovärdsenhe-ternasansökningar bör inskränkas till uppgifter av relevans för beräkning aversättningar. Någon granskning av företagshälsovårdsenheternas eko- 1984/85:89 101 nomiskaförvaltning skall således inte ske. Därmed kommer dessa ersättningsärenden iframtiden att ta i anspråk väsentligt mindre av kassornas resurser än . Det bör, som arbetsgruppenföreslår, räcka med en stickprovsvis kontroll av att de uppgifter som företagshälsovärdsenheternalämnar som underlag för beräkning av ersättningen är kortckta. Jag anser att det börankomma på regeringen och RFV att närmare utforma regler och förskrifter förförsäkringskassornas handläggning av ersättningsärenden. Närdet gäller företagshälsovärdsenheternas rätt att anföra besvär över beslut i deersättningsfrågor som ankommer pä försäkringskassorna att pröva hararbetsgruppen föreslagit att RFV bör utgöra första besvärsinstans. Beträffandede frågor som skall handläggas av yrkesinspektionsnämnderna skallföretagshälsovårdsenheterna, enligt arbetsgruppens förslag, kunna fånämndernas beslut prövade av arbetarskyddsstyrelsen. RFV:s resp.arbetarskyddsstyrelsens beslut bör, enligt arbetsgruppens mening, kunnaöverklagas hos regeringen. RFV har i sittremissyttrande motsatt sig att verket i egenskap av tillsynsmyndighet förkassorna skall vara besvärsinstans. Verket föreslär att samrna besvärsordningskall gälla som i övriga försäkringsärenden som handläggs av kassorna. Detinnebär att besvär över kassornas beslut avgörs av försäkringsrätt. Slutinstansär försäkringsöverdomstolen, som i första hand meddelar prövningstillståndeller ej. För egen del anser jag attdenna typ av försäkringsärenden vid besvär bör prövas av överordnad myndighetoch inte av en förvaltningsdomstol. Skälet är, som jag har nämnt, attföretagshälsovården skall utformas med hänsyn till de behov parterna påarbetsmarknaden upplever som angelägna. Utvecklingen i arbetslivet, med bl. a.införande av ny teknologi, ändrad arbetsorganisation och nya former församverkan på arbetsplatserna, t. ex. inom ramen för utvecklingsavtal, gör attparterna från tid till annan också ändrar innehållet i arbetsmiljöavtalen. Enanpassning av ersättningssystemet till denna utveckling anser jag bäst gagnasav att berörda myndigheter och i sista hand regeringen ges tillfälle att pröva enskildaärenden av prejudicerande natur. Jag delar därför arbetsgruppens uppfattningatt RFV resp. arbetarskyddsstyrelsen bör utgöra första besvärsinstanser idessa frågor. Det är regeringens strävanatt genom delegering och begränsningar av besvärsmöjligheter avlasta regeringenen rad ärenden av löpande karaktär. Enligt min mening bör man senare prövaförutsättningarna för att låta RFV och arbetarskyddsstyrelsen vara sistabesvärsinstanser. Verken bör dock även på ges möjlighet att föraärenden av prejudicerande natur vidare till regeringen för avgörande.Inledningsvis, innan ersättningssyste- 1984/85:89 102 met har inarbetats och praxis hunnit utvecklas, anser jagatt besvärsrätt till regeringen bör föreligga. Härigenom får regeringen genombeslut i enskilda ärenden möjlighet att följa utvecklingen och påverka denpraktiska utformningen, samt om behov uppstår ev. ändra i reglerna. Besvärsrätt bör tillkomma anordnaren, dvs. denföretagshälsovårdsenhet till vilken beslutet är ställt. Vidare bör såvälarbetsgivarna som arbetstagarorganisationerna vid de företag som är anslutnatill företagshälsovårdsenheten ha rätt att anföra besvär överersättningsärenden.. Jag har i frågor rörande försäkringskassornasadministration av ersättningen och besvärsmöjligheter över kassornas beslut samråttmed chefen för . utgår ersättning till företagshälsovården fränsjukförsäkringen inom den allmänna försäkringen. Sjukförsäkringen finansierastill genom en socialavgift - sjukförsäkringsavgiften - och till genomstatsbidrag. Den sammanlagda ersättningen till företagshälsovården uppgick år1982 till 375 milj. kr. Summan motsvarade ca I % av sjukförsäkringens totalautgifter. Arbetsgruppen har i enlighet med sina direktiv övervägtalternativ till den nuvarande finansieringen av ersättningen tillföretagshälsovården. Gruppen har vid sina överväganden utgått från den sedanlänge accepterade principen att kostnader för förbättringar i arbetsmiljönskall bäras av produktionen. En annan utgångspunkt har varit att samhällets kostnadertill följd av det nya ersättningssystemet inte får bli högre än de skulle hablivit om ingen systemförändring hade genomförts. Arbetsgruppen har därviddiskuterat om systemomläggningen skulle kunna medföra en ökad belastning påsjukförsäkringen och de offentliga sjukvårdshuvudmännen. Detta skulle kunna skeom samhällets totala ersättning till företagshälsovården hålls oförändrad,som företagshälsovården minskar den sjukvärdande verksamheten iförhållande till nuläget. Därmed skulle belastningen öka på den allmänna hälso-och sjukvärden, varvid samhällets totala kostnader för hälso- och sjukvårdskulle öka. Arbetsgruppen har funnit flera faktorer som talar mot ensådan utveckling. Inriktningen mot ökad andel förebyggande verksamhet inomföretagshälsovården torde kräva en rad medicinska insatser, t. ex. i sambandmed hälsokontroller och arbetsskadeutredningar. Dessutom kommer sannolikt inomflera avtalsområden även i fortsättningen betydande medicinska insatser frånföretagshälsovårdens sida att krävas, vilka inte strikt kan begränsas till arbetsrelateradsjukvård. Vidare kommer viss sjukvårdande verksamhet, som utförs inomsamhällets primärvårdsorganisation, att utföras av nyetableradeföretagshälsovårdsenheter. En utgångspunkt för arbetsgruppen har vidare varit att enökad satsning Prop.1984/85:89 103 påförebyggande verksamhet torde medföra en minskad belastning päsjukvården. Detta synsätt ligger, som jag har belyst, i linje med detankegångar som har presenterats inom ramen för hälso- ochsjukvårdsberednings projekt och sjukvård inför 90-talet - HS90. Motdenna bakgrund har arbetsgruppen funnit att det sett till de totala resursernaför samhällets hälso- och sjukvård inte finns anledning,att reduceraersättningen till företagshälsovården i samband med omläggningen av ersättningssystemet. Tvähuvudalternativ för finansiering av ersättningen diskuteras i betänkandet.Arbetsgruppen har övervägt dels en övergång till finansiering över statsbudgeten,vilket torde förutsätta en skattehöjning, dels en fortsatt finansiering genomsocialavgifter. Gruppen har förordat det senare alternativet främst därför attfinansieringen på detta sätt fördelas mer rättvist inom arbetsgivarkollektivet. Ävenbland remissinstanserna råder det stor enighet om att ersättningen även ifortsättningen bör finansieras genom en socialavgift. RRV anser t. ex. att ensådan finansiering avspeglar ansvarsförhållandet mellan staten ochföretagshälsovårdens huvudmän. Arbetsgruppenhar också övervägt formerna för en fortsatt finansiering av ersättningen tillföretagshälsovården genom socialavgifterna. Ett alternativ är att införa ensärskild företagshälsovärdsavgift. Arbetsgruppen anser emellertid att en sådankonstruktion bör undvikas, då den står i motsättning till regeringens strävanatt förenkla och föra samman avgifter i de offentliga avgifts- ochersättningssystemen. Arbetsgruppenhar därutöver övervägt såväl en fortsatt finansiering genomsjukförsäkringsavgiften som en överföring av finansieringen till arbetarskyddsavgiften.Gruppen har funnit skäl som talar för båda finansieringsalternativen och tarinte ställning för något av dem. Blandremissinstanserna råder delade meningar om vilken avgift som skall finansieraersättningen . Några, t. ex. TCO, och en finansiering genom sjukförsäkringsavgiften. Andra, t. ex. RFV,RRV, Statshälsan, LO, /SR och förordarfinansiering genom arbetarskyddsavgiften. Föregen del anser jag att finansieringen av samhällets ersättning till företagshälsovårdenbör föras över från sjukförsäkringen till arbetarskyddsavgiften. När detnuvarande ersättningssystemet infördes sågs företagshälsovårdenssjukvårdsresurser som ett komplement till samhällets då relativt begränsaderesurser för hälso- och sjukvård. ansågs snabb tillgäng till vårdkunna leda till minskade kostnader för sjukförsäkringen. har denoffentliga hälso- och sjukvården emellertid helt andra 1984/85:89 104 möjligheter att täcka behoven av sjukvård.Företagshälsovården har , som jag har berört i det föregående,utvecklats till en integrerad och viktig del av det förebyggandearbetsmiljöarbetet på arbetsplatserna. Det råder bred enighet om attföretagshälsovårdens främsta uppgift är att vara en rådgivande, opartiskexpertfunktion till den lokala arbetsmiljöorganisationen. Mot denna bakgrund anser jag att de ursprungliga motivenför att finansiera ersättningen till företagshälsovården över sjukförsäkringeninte längre gäller. Enligt min uppfattning är det naturiigt att finansieringenförs över från sjukförsäkringsavgiften till arbetarskyddsavgiften, vilken redani dag finansierar olika bidrag till parternas arbetsmiljöarbete. a. lämnasbidrag till parternas kostnader för utbildning och information beträffandearbetsmiljö, medbestämmande i arbetslivet och arbetslivsfrågor i övrigt.Avgiften finansierar också bidrag till verksamheten med regionala skyddsombudoch utbildning av styrelserepresentanter för de anställda. Genomarbetarskyddsavgiften finansieras slutligen delar av arbetarskyddsstyrelsensspecialutbildning för företagshälsovårdens personal. Det är,som jag har nämnt, regeringens målsättning att av de anställdaskall kunna omfattas av ersättningsberättigad företagshälsovård vid1990-talets början. Den procentandel som förs över från sjukförsäkringsavgiftentill arbetarskyddsavgiften bör vara så stor att den medger fortsatt utbyggnad.Samtidigt får procentandelen inte vara så stor att orimliga överskott uppstårunder efter det att det nya ersättningssystemet har trätt ikraft. Jag kommer därför, efter samråd med chefen för , attföreslå att arbetarskyddsavgiften, som utgör 0,av avgiftsunderlaget,höjs medan sjukförsäkringsavgiften sänks motsvarande.Om utbyggnadstakten följer parternas och regeringens målsättningar kan ettbehov av att höja avgiften uppstå längre fram. Ändringenmedför behov av vissa ändringar av regeringens föreskrifter om bidrag frånarbetarskyddsfonden för utbildning med anledning av lagen (1976: 580) ommedbestämmande i arbetslivet och på lagen grundade avtal, samt bidrag förutbildning av styrelserepresentation för de anställda. Det ankommer påregeringen att besluta om dessa ändringar. utgår arbetarskyddsavgiften endast som enarbetsgivaravgift. Avgiften ingår således inte i de egenavgifter som betalasav egenföretagare. Med hänsyn till att det nya ersättningssystemet också skallomfatta egen-och ensamföretagare anser jag att den del av arbetarskyddsavgiftensom i fortsättningen skall finansiera ersättningen till företagshälsovårdenäven bör tas ut som egenavgift. Egenavgiften inom sjukförsäkringen bör däsänkas i motsvarande omfattning. Styrelsen för arbetarskyddsfonden har i sitt remissvarpekat på att om ersättningen skall finansieras över arbetarskyddsavgiften måstedetta konstrueras så att fondens medelsandel av avgiften inte minskas ellersuccés- 1984/85:89 105 si vt urholkas för att täcka företagshälsovårdens bidragsbehov.Jag delar denna uppfattning. Den del av arbetarskyddsavgiften som skallfinansiera ersättningen till företagshälsovården bör därför föras till ettsärskilt konto ,hos , avskilt från de delar av avgiften somgår till arbetarskyddsfonden resp. statsverket. Inledningsvis kommer sannolikt de avgifter som inbetalastill kontot att överstiga den sammanlagda ersättningen tillföretagshälsovården. Det överskott som därmed uppstår anser jag bör ackumulerasför ätt kunna förbrukas när utbyggnaden nått en högre nivå. Principer för uppräkning av ersättningsbeloppen Det nuvarande ersättningssystemet innehåller i principinga restriktioner när det gäller omfattningen av ersättningen. Genom attersättningens storlek begränsas av kostnaderna för hälso- ochsjukvårdsinsatserna inom företagshälsovården leder volymökningar till följd avt. ex. nyetableringar samt pris- och lönehöjningar automatiskt till ökadekostnader för samhället. Den automatik i kompensationen för kostnadsstegringar somfinns i nuvarande ersättningssystem kommer emellertid inte att finnas i det nyasystemet där ersättningen utgår oberoende av företagshälsovårdens kostnader.Arbetsgruppen har därför diskuterat hur ersättningsbeloppen skall räknas uppmed hänsyn till pris- och löneutvecklingen. Gruppen har dock avstått från attnärmare försöka utforma ett system för värdesäkring av ersättning. Flertalet remissinstanser understryker kravet pä attersättningen värde-säkras också i fortsättningen. En rad remissinstanser, bl.a. , läns landsting. ochTCO, har förordat att ersättningsbeloppen skall justeras efter återkommandeöverläggningar mellan staten och arbetsmarknadens parter samt landstings-ochkommunförbunden. Andra remissinstanser, t. ex. SFO, länslandsting och SHIO- Familjeföretagen anser att ersättningsbeloppen bör kopplastill någon form av index för automatisk värdesäkring. För egendel vill jag framhålla att det är regeringens målsättning att begränsa indexeringav utgifter och automatiska ökningar av statsutgifterna. Av denna anledningkan jag inte förorda en formell värdesäkring av ersättningen tillföretagshälsovården. Jag anser i stället att frågan om justering aversättningsbeloppen skall prövas i samband med det årliga budgetarbetet iregeringskansliet. Innan beslut fattas av regeringen bör emellertidöverläggningar ske med arbetsmarknadens parter. Det finns inga generella regler om patientavgifterinom företagshälsovården. Frågan om patientavgift skall tas ut eller inteavgörs av huvudmannen för resp. företagshälsovårdsenhet. tog 359 avtotalt 639 1984/85:89 106 ver"ksamma företagshälsovärdsenheterna utpatientavgifter. Avgifterna uppgick till sammanlagt drygt 13 milj. kr. Reglerna i det nuvarande ersättningssystemet är säutformade att patientavgifter som betalas till företagshälsovården skall drasav från kostnaderna för den ersättningsberättigade verksamheten. Genom dennaregel kan företagshälsovården tillgodogöra sig högst hälften av de patientavgiftersom tas ut. Till dennafråga hör också företagshälsovårdens tillämpning av det s. k.högkostnadsskyddet. I högkostnadsskyddet ingår läkarbesök och läkemedelsinköpsamt sjukvårdande behandling och sjukgymnastik. Skyddet innebär att ingenbehöver betala för mer än 15 besök eller inköp under en tolvmånadersperiod.Patienten ansvarar själv för registrering av värdbesök och läkemedelsinköp.Detta sker genom stämpling i ett s. k. 15-kort varvid läkarbesök ochläkemedelsinköp berättigar till hel stämpel och sjukvårdande behandling ochsjukgymnastik till halv stämpel. Den som har erhållit 15 hela stämplingarpå kortet får ett frikort för sjukvård och medicin för den tid som återstår av 12-månadersperioden.15-kortet och frikortet gäller även för den avgiftsbelagdaföretagshälsovården. Arbetsgruppen har diskuterat för- och nackdelar med attpatientavgifter tas ut av företagshälsovården i samband med sjukvårdandebehandlingar. Ett,argument för patientavgifter är, enligt arbetsgruppensmening, att det inte bör vara mer ekonomiskt förmånligt att vända sig tillföretagshälsovården än till den allmänna hälso- och sjukvården. Vidare tordeverksamheten inom företagshälsovården kunna koncentreras mot mer förebyggandeinsatser om patientavgifter tas ut för sjukvårdande åtgärder. Avgiften kandessutom ge ett visst bidrag till finansieringen av företagshälsovården. Bland argumenten mot patientavgifter kan nämnas att ianställningsförmånerna för vissa anställda ingår i många fall en genom avtalreglerad fri sjukvård. Att sjukvårdshuvudmännen inte är ålagda att ta utpatientavgifter talar också mot att företagshälsovården skulle tvingas att taut sådana avgifter. Arbetsgruppenanser att det bör ankomma pä varje företagshälsovårdsenhet att besluta ompatientavgift skall tas ut för reguljär sjukvård. Om företagshälsovården tar utpatientavgift bör denna motsvara vad som till-lämpas inom landstingens hälso-och sjukvård i den aktuella regionen för att det s. k. högkostnadsskyddet skallkunna tillämpas.