prop · G803124 · 1984-12-31 00:00:00 — I enlagstiftning som kommer atl omfatta domar från alla länder utom de nordiska ärdet nödvändigt att Prop.1984/85:124 29 ställaupp vissa villkor för erkännande. Villkoren kan emellertid begränsas ull vadsom behövs för att skydda väsentliga svenska intressen i detta sammanhang. Enbegränsning bör också göras på så sätt att utländska domar som innebär ettogillande av en faderskapstalan inte omfattas av lagen. Något praktiskt behovav bestämmelser om erkännande av sådana domar torde knappast finnas. Däremotbör de föreslagna bestämmelserna omfatta även sådana faderskapsdomar sominnebär att en legal faderskapspresumtion hävs eller att ettfaderskapserkännande förklaras ogiltigt. Som utredningen har föreslagit torde det varalämpligt att skilja mellan två huvudtyper av villkor för erkännande av enutländsk dom. Den ena avser omständigheter som måste föreligga för atl domenskall kunna erkännas. Den andra utgörs av omständigheter som gör atterkännande skall vägras trots att den första typen av omständigheterföreligger. Indelningen kan bli av praktisk betydelse när det gällerfördelningen av åberops- och bevisbördan mellan två parter som inte är ense omhumvida domen skall respekteras. Som utredningen har funnit är del mindre lämpligtatl ställa upp något krav på ömsesidighet när det gäller erkännande avufländska faderskapsdomar. Något sådant krav finns inte i lagstiftningen hosflertalet främmande stater. Dessa stater är i stället i stor utsträckningpositiva till att ei;känna andra länders domar. De regler om svensk domsrättsom jag har förordat bygger på att man inte gör någon skillnad mellan olikaländer när det gäller att godta utländska domar i . Det framsiår därförinte som meningsfullt att ställa upp ett krav på ömsesidighet. Däremot bör det krävas att det finns en godtagbargmnd för den utländska domstolens behörighet att handlägga faderskapsmålet.Därmed avses den internationella behörigheten. Någon anledning finns inte fören svensk myndighet att pröva om den utländska domstolen har varil behörigenligt det främmande landets interna regler om kompetensfördelningen mellanlandets domstolar. Naturligt är att den utländska domstolen skallanses behörig i de fall där en svensk domslol i en motsvarande situation skulleha ansetts behörig enligt de regler som jag har föreslagit. Detinnebär att den ufländska domstolen betraktas som behörig, när barnet ellerden eller de män mot vilka talan förs har hemvist i det land där domstolenfinns. Ytterligare behörighetsgmnd är att det annars med hänsyn till barnets,moderns eller mannens hemvist eller medborgarskap eller annan anknytning tilldet landet fanns särskilda skäl för den utländska domstolen att la upp målet. Vid den skönsmässiga bedömning som den sistnämndagrunden innebär kan ledning hämtas från vad som gäller för en svensk domslol imolsvarande fall. När det gäller en ufländsk domslol kan det emellertid finnasanledning att vara något friare än vid en bedömning av svensk domstolsbehörighet. Det föreligger trots allt en utländsk dom, och endast tungt vägandeskäl bör medföra atl den inte erkänns. 1984/85:124 30 förekommerexempelvis att domsrätten bygger altemativt på barnets, moderns eller mannenshemvist eller medborgarskap utan särskilda begränsningar. Om den ufländskadomstolen har varit behörig enligt sådana regler i sin egen lag bör domenknappast frånkännas giltighet här i landet utan vidare. Det är en annan sak attsvensk domstol inte anses böra bli behörig enligt regler med sådant innehåll.Skillnaden i bedömningen av svensk och utländsk domsrätt när det gäller denskönsmässiga prövningen bör - som utredningen har föreslagit - kunna komma tilluttryck genom att det ställs upp krav på särskilda skäl för svensk behörighetmedan det för utländsk behörighet bör vara tillräckligt att det med hänsyn tillanknytningen till det ifrågavarande landet förelåg skälig anledning atl talanprövades där. Därmed skulle förutsättningen för utländsk behörighet i fråga omfaderskapsmål bli densamma som beträffande mål om äktenskapsskillnad (se 3kap. 7 § första stycket lÄL). Även om den utländska domstolen har varit behörigbör emellertid mot den ufländska domen kunna åberopas vissa omständigheter somgör att domen inte bör accepteras här. Hit hör vissa allvarligare brister i detutländska förfarandet. En särskilt viktig punkt i förfarandet är hur och närsvaranden får del av den talan som har väckts mot honom. I nära sammanhang meddetta står den tid som han sedan har på sig atl bemöta kärandens talan. Hardenna del av förfarandet inte uppfyllt rimliga krav, bör den utländska domeninte erkännas. Jag återkommer i specialmotiveringen till vad som får ansesrimligt i dessa sammanhang. Även om delgivningen och tidsfristen för avgivandeav svaromål uppfyller rimliga anspråk, kan det finnas andra brister iförfarandet som strider mol principer som är grundläggande för en rättsstat.Det kan exempelvis gälla att svaranden inte har haft möjlighet att vara medeller vara företrädd vid förhandlingen. Det kan också vara att han i brist påtolk inte har kunnal följa förhandlingen eftersom denna har förts på ett förhonom främmande språk. Jag förordar därför en bestämmelse som gör detmöjligt atl bortse från den ufländska domen, om svaranden inte har fåttkännedom om den väckta talan i tillräckligt god tid för att kunna ta till varasin rätt eller om han i övrigt inte har fått rimliga möjligheter alt föra sintalan. Ett annal problem i samband med erkännande avutländska faderskapsdomar är atl dessa ibland kan konkurtera med svenskasådana eller med andra ufländska domar. Det totala antalet fall av konkurterandefaderskapsavgöranden och rättegångar kommer säkerligen inte att bli särskiltstort. Risken för sådana fall blir dock något störte med de beslämmelser omutländska domars giltighet i som jag har förordat. Beslämmelser omdomskonflikter och konflikter med andra former av faderskapsavgöranden och omkonkurrerande rättegångar är därför nödvändiga. Sådana bestämmelser behövsockså med hänsyn till reglerna i NFL. Prop.1984/85:124 31 Bestämmelsema om domskonflikter kan utformas så,att den utländska faderskapsdomen inte skall erkännas i om den stridermot en svensk dom eller mot en här i landet giltig ufländsk dom i en rättegångsom har påböQats tidigare. Till skillnad från motsvarande bestämmelse i 3 § 1NFL, som bygger på att domen i den först påböQade rättegången har företräde,bör en svensk dom alltid ha företräde i utomnordiska sammanhang, oberoende avtidsföljden mellan rättegångarna. Detta är en följd av den regel omkonkurterande rättegångar som enligt vad jag strax återkommer till bör ställasupp för utomnordiska förhållanden. Enligt denna skall svensk domstol, om detfinns särskilda skäl, kunna ta upp en faderskapstalan till prövning trots atldet redan pågår en utländsk rättegång om faderskapet. För all den svenskarättegången skall bli meningsfull krävs då att den svenska domen gäller framförden utländska, även om den utländska har meddelats i en rättegång som har böQattidigare. Enutländsk faderskapsdom bör inte heller erkännas när det pågår en rättegång i Sverige.Pågår det en rättegång utomlands som har påbörjats före det förfarande som lettfill domen, bör också denna rättegång vara ett hinder för att domen erkänns iSverige om rättegången kan väntas leda till ett avgörande som kommer att gällahär i landet. Regler av det innehåll som jag nu har nämnt bör därför ställasupp. Liksom när det gäller den tidigare föreslagnaregeln om domskonflikter skiljer sig de regler jag nu förordar från motsvarandei NFL (3 § 3) genom att företräde alltid ges för den dom som kan komma attmeddelas i en svensk rättegång. Skälet är delsamma som beträffande bestämmelsenom domskonflikter. När det gäller en rättegång utanför är deifrågavarande reglerna nödvändiga med hänsyn till bestämmelserna i i den lagen innebär nämligen att en blivande dom i en nordiskrättegång gäller i framför en ulomnordisk dom, om den nordiskarättegången har böQat först. Detta bör emellertid gälla oberoende av om del ärfråga om en rättegång i ett annat nordiskt land eller om en rättegång i ettutomnordiskt land. Detbehövs vidare en bestämmelse om förhållandet mellan en utländsk dom och enutomprocessuell faderskapsfastställelse som gäller i . De viktigastefallen av sådana faslställelser är naturligtvis faderskapserkännanden.Bestämmelsen bör innehålla att en ufländsk dom i en faderskapsfråga inteerkänns i , om den strider mot en här i landet giltig fastslällelse avfaderskap som har skett i annan form än genom en dom, fömlsalt attfastställelsen har skett innan den utländska rättegången började. Ytterligare ett hinder för erkännande av denutländska domen bör vara atl det skulle strida mot svensk rättskänsla att godtadomen (ordre public). Det gäller både stötande inslag i själva förfarandet ochfall då det står i det närmaste klart att den utländska domen inteöverensstämmer med de 1984/85:124 32 Det torde således komma att röra sig om rena undantagsfall. Vadsom skall prövas i sådana fall är inte den lagstiftning som har fillämpats utanden åberopade domen. Lagstiftningens förenlighet med svensk rättsuppfattningkommer endast att prövas i den utsträckning den har tillämpats av den ufländskadomstolen och påverkat domslutet. En lagstiftning som inte tillåter eninvändning från den man som har stämts in i ett faderskapsmål om att modem harhaft samlag även med andra män kan sålunda endast sättasi fråga, om mannen har velat göra en sådan invändning och denna skulle hakunnat leda fill en annan utgång i målet. Jag förordar således att en utländsk dom inte skallgälla i , om det skulle var uppenbart oförenligt med grundema för densvenska rättsordningen att erkänna domen. Frågan om en utländsk faderskapsdom gäller här ilandet bör normalt prövas av den myndighet eller domstol som handlägger detärende där frågan aktualiseras. Något särskilt förfarande eller beslut avsvensk domstol eller svensk myndighet för att den utländska domen skall gällai bör alltså normalt inte krävas. Det bör dock beaktas att olika myndigheter kan göraolika bedömningar av den utländska domens rättskraft. Vidare kan det varaotillfredsställande för de inblandade partema att inte en gång för alla fåavgjort om domen gäller här. Som utredningen har föreslagit bör det därförfinnas en möjlighet att få frågan slufligt avgjord genom en särskild prövning. Önskemålet om en enhetlig rättstillämpning gör attdenna prövning bör koncentreras till en och samma myndighet. En lämplig lösningär att denna uppgift läggs på , som redan har likartadeprövningsuppgifter enligt andra författningar (se exempelvis 3 kap. 8 § lÄL och9 § lagen 1976:108 om erkännande och verkställighet av utländskt avgörande angåendeunderhållsskyldighet). som har varit part i den utländskarättegången bör ha räll att påkalla hovrättens prövning av domens giltighet iSverige. Detta bör gälla oberoende av om parten har förlorat eller vunnit i denutländska rättegången. Det kan sålunda i hovrätten bli fråga om såväl yrkandeom att domen skall erkännas som yrkande om att den skall förklaras ej gälla iSverige. kan även en myndighet ha behov av alt fåprövat av hovrätten om en utländsk dom gäller i . Så kan t. ex. varafallet när skilda myndigheter har bedömt domens giltighet olika. Jag förordardärför atl även myndigheter som finner del nödvändigt att få giltigheten prövadav hovrätten skall få rätt atl ansöka om det. Jag vill emellertid betona attdet endasl bör vara i undanlagsfall som en myndighei bör ha anledning atl vändasig till hovrätten. Det normala bör vara att myndigheten självständigt tarställning till frågan. Som komplement till reglerna om en ufländsk domsrättskraft i behövs en regel om hinder för svensk rättegång på grund avalt det redan 1984/85:124 33 pågåren utländsk rättegång (s. k. litispendens). Regeln kan utformas så att en nytalan om faderskapet som väcks vid svensk domstol skall avvisas eller förklarasvilande i väntan på en utländsk dom, om det redan pågår en rättegång omfaderskapet utomlands. Till skillnad från vad som gäller enligt motsvarandebestämmelse i NFL (4 § första stycket) bör emellertid den utländska rättegångenutgöra hinder för den svenska endast om den kan antas komma att leda fram dom som gäller här i landet. Ävenom det pågår en utländsk rättegång om faderskapet bör svensk domstol kunna taupp faderskapstalan, om del finns särskilda skäl. Det skulle föra för långt omen utländsk rättegång, som kan antas leda till en i giltig dom, alltidskulle vara hinder för att faderskapet prövas här Qfr 3 kap. 11 § förstastycket lÄL). Detta gäller särskilt som utländska domar kommer att erkännas häri landet i slor utsträckning. Särskilda skäl för att fillåta faderskapstalanhär kan l.ex. vara att det finns en påtaglig risk för alt den utländskarättegången kommer att dra ul på ett sätt som inte är motiverat avsjälva sakfrågan. Mittförslag: En utländsk fastslällelse av faderskap genom erkännande gäller iSverige, om fastställelsen är giltig enligt lagen i en stat där barnet ellerden som har lämnat erkännandet hade hemvist eller där någon av dem varmedborgare. För atl erkännandet skall anses giltigt till formen är dettillräckligt att det uppfyller formföreskrifterna i lagen i den stat därerkännandet lämnades. Den utländska fastställelsen gäller dock inte i ivissa fall då den strider mot ett annat faderskapsavgörande som är giltigt iSverige eller då det finns en konkurterande rättegång. Den gäller inte hellerom den är uppenbart oriktig. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 173-180). Remissinstanserna:Praktiskt tagel samtliga remissinstanser tillstyrker eller har ingen erinranmot utredningens förslag. i kommun menar att ävenfaslställelser genom erkännanden bör kunna underställas prövning.Stockholms socialnämnd har liknande synpunkter. Sammanfattningav skälen för mitt förslag: Liksom när det gäller utländska faderskapsdomar böräven faderskapsfastställelser genom erkännande godtas här i , om deuppfyller vissa minimivillkor. Skälenför mitt förslag: Ett fastställande av faderskap som har skett i annan form ängenom dom gäller i när fastställelsen har skett i , 3 1984/85. 1984/85:124 34 ,eller , se 2 § lagen (1979:1001) om erkännande av nordiskafaderskapsavgöranden (NFL). Samma undantag gäller dock som i fråga om nordiskafaderskapsdomar (3 §). Frågan om giltigheten i av ett utomnordiskterkännande har prövats av högsta domstolen i rättsfallet NJA 1977 s. 743.Högsta domstolen godtog med hänsyn till de omständigheter som förelåg i måletett utländskt faderskapserkännande som grundval för den talan om underhåll sombarnet förde i målet. Vid prövningen av underhållsanspråket skulle enligtdomstolen den man som lämnat faderskapserkännandet anses som barnets far. När det gäller en lagreglering av giltigheten iSverige av utländska faderskapsfastställelser genom erkännanden gör sig i stortsett samma synpunkter gällande som i fråga om utländska faderskapsdomar (seföregående avsnitt och avsnitt 2.1). Även vad som har sagts om legala faderskapspresumtionerhar i stor utsträckning tillämpning på faderskapserkännanden (se avsnitt 2.3).Utgångspunkten bör således vara atl ett utländskt erkännande godtas här iSverige om del uppfyller vissa minimivillkor. För detla talar när det gällererkännanden också att det rör sig om en rättshandling som företas frivilligt.Som utredningen har funnit torde det inte vara möjligt att göra någonuppdelning av erkännandena i mer eller mindre godtagbara sådana med hänsyn tillom erkännandet har skett under medverkan av en myndighet e. d. I NFL regleras även när andra former avfaderskapsfastställelser än sådana som sker genom dom eller erkännande skallgälla i . Frågan är om en motsvarande reglering bör införas beträffandeutomnordiska faslställelser. Det är emellertid svårt att överblicka följdernaav en så pass omfattande reglering. Del ojämförligt största praktiska behovetav regler om giltighet av utomnordiska faslställelser föreligger i fråga omerkännanden. När det gäller godtagande av faslställelser i annan form fårdetta överlämnas till rättstillämpningen, där det är lättare att lösa fråganmed beaktande av omständighetema i det enskilda fallet. Jag förordar sålunda att en utländsk faststälielseav faderskap genom erkännande bör gälla i , om den är giltig enligtlagen i en stat där bamet vid fastställelsen hade hemvist eller där barnet dåvar medborgare. Eftersom erkännandet är en rättshandling från mannens sida, börockså mannens hemvist eller medborgarskap ha betydelse. Fastställelsen börsålunda även gälla i , när den är giltig enligt mannens hemvistlag ellernationella lag. De föreslagna giltighetsreglerna tar sikte både påde materiella förutsättningarna och på formkraven. I hkhet med vad somföreslås i fråga om erkännande som sker under medverkan av en svensksocialnämnd bör det dock vara tillräckligt för alt erkännandet skall varagiltigt till formen att det uppfyller formkraven i lagen i det land därerkännandet har lämnats. Liksom vid utländska domar kan det vid utländskafaderskapserkännanden uppkomma konflikter mellan olikafaderskapsfastställelser och mellan Prop.1984/85:124 35 ensådan faststälielse och en pågående rättegång. De regler som behövs för attlösa dessa konflikter kan utformas i överensstämmelse med motsvarande regler iNFL (3 § 1-3). Sålundabör en ufländsk faststälielse som har skett genom ett erkännande inte godlas häri landet, om den strider mol en i giltig faderskapsdom som harmeddelats i en rättegång som böQade innan fastställelsen skedde. Vidare börett erkännande inte godtas, om det strider mot en här gällande fastslällelse iannan form än genom dom. Ett erkännande bör inte heller godtas, om det iSverige eller utomlands pågår en rättegång om faderskapet som har påböQats förefastställelsen och som, när det gäller den utländska rättegången, kan leda i giltig dom. I många länder sker fastställande av ett faderskapgenom ett erkännande utan någon kontroll av erkännandets riktighet. Vidarefyller erkännandet i många länder mer begränsade syften än ett svenskterkännande, som ju i princip skall återspegla det biologiska förhållandet. Etlokontrollerat erkännandeförfarande kan ge möjligheter att kringgå reglerna föradoption. Det kan sålunda finnas fall där det utländskaerkännandet inte motsvarar den biologiska sanningen. På grund av den vikt som isvensk rätt läggs vid att det rättsligt fastställda faderskapet stämmer med detbiologiska bör etl utländskt erkännande inte godtas i , om det äruppenbart alt erkännandet är oriktigt. Skulle det däremot endast föreliggatvivel om erkännandets biologiska riktighet och del inte går att få klarhetutan bevisning, t. ex. blodprov, bör erkännandet gälla tills det genom domförklaras ogiltigt. Liksom när del gäller utländska domar behövs detockså ett undantag av ordre public-karaktär. Jag förordar därför attutomnordiska faslställelser genom faderskapserkännande inte skall gälla iSverige, om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenskarättsordningen att godta fastställelsen. Ett exempel på fall där det möjligenkan bli aktuellt att åberopa ordre public är att mannen har handlat under tvångnär han undertecknade erkännandet. Erkännandet bör då anses ogiltigt här ilandet ulan att särskild talan om saken behöver föras. Bedömningen påverkasdock av de möjligheter till rättelse exempelvis genom ogiltigförklaring avett erkännande - som står fill buds enligt den utländska rättsordningen. Vid remissbehandlingen av utredningens förslag harfrågan väckts om även faslställelser genom erkännanden bör kunna underställasSvea hovrätts prövning. Det har framhållits att prövningen av dessa inte ärenklare än prövningen av utländska domar och att en socialnämnd som regel tordesakna kapacitet och kompetens för denna prövning. Jagvill inte förneka att det i prövningen av en utländsk faststälielse genomerkännande kan ingå juridiska bedömningar som inte alltid är lätta alt göra.Flertalet av de föreslagna hindren för ett godtagande i av en utländskfastslällelse är emellertid inte nya. Myndigheterna måste bedöma omsådana hinder föreligger när det gäller nordiska erkännanden. Prop.1984/85:124 36 Även om det nu gäller utomnordiska förhållandentorde reglema om hinder för att godta en fastslällelse genom erkännande varasådana att det inte kan bli fråga om något störte antal fall där tvekan kanuppstå om giltigheten, när det väl har konstaterats att fastställelsenuppfyller vad som krävs i tillämplig lag. Jag anser därför att prövningen börgöras av de myndigheter där frågan om giltighet blir aktuell, utan att någonsärskild möjlighet till prövning av införs för dessa fall. 2.5Ikraftträdande m. m. Som jag har anfört i avsnitt 2.1 bör de frågor somjag nu har behandlat regleras i en lag om internationella faderskapsfrågor. Denbör träda i kraft . Samfidigt bör vissa följdändringar göras iföräldrabalken och lagen (1958:642) om blodundersökning m.m. vid utredning avfaderskap. Som utredningen har funnit är det nödvändigt medvissa övergångsbestämmelser. När det gäller uppkomsten av den legala faderskapspresumtionenhar utredningen föreslagit att de nya reglerna skall tillämpas först om barnetär fött efter lagens ikraftträdande. Som utredningen själv anför skulle dettainnebära dels att man skulle behöva skilja mellan barn födda före och barnfödda efter ikraftträdandet, dels att nuvarande osäkra rättsläge skulle beståför . Det bör emellertid enligt utredningen vara möjligt atl iviss utsträckning tillämpa de föreslagna reglerna analogt på barn födda föreikraftträdandet. Som skäl för sin ståndpunkt har utredningen pekatpå att reglerna om legala faderskapspresumtioner delvis innebär nyheter isvensk rält. Om de nya bestämmelserna även skulle gälla barn födda föreikraftträdandet, skulle detta kunna medföra en ändring av ett bestående rättsförhållandegenom alt en faderskapspresumtion som tidigare gällde här i landet inte längrebestod eller genom att en förut inte gällande presumlion kom lill slånd. Jag delar inte utredningens betänkligheter. I denmån uppkomsten av en legal presumlion avseende ett barn fött föreikraftträdandet blir föremål för bedömning synes det naturligt att deföreslagna reglerna lillämpas. Någon störte skillnad föreligger knappast mellandenna situafion och den där faderskapet prövas utifrån andra rättsliga gmnder.Dessutom är de föreslagna reglerna så uppbyggda att risken är liten för atttillämpningen av de nya reglerna på redan födda bam skulle medföra någrastötande resultat. Det är däremot en betydande olägenhet att de föreslagnabestämmelserna inte kommer att slå igenom inom avsevärd lid. Jag föreslårdärför alt reglerna om uppkomsten av legala faderskapspresumtioner skalllillämpas från lagens ikraftträdande oberoende av vid vilken lidpunkt barnet ärfött. En del andra övergångsbestämmelser behövs emellertid.Beträffande dem kan hänvisas till specialmotiveringen. Prop.1984/85:124 37 Ett flertal remissinstanser har tagit upp frågan omdet behov av vägledning om bl. a. innehållet i ufländsk rätt som kan finnashos socialnämnder och folkbokföringsmyndigheter. Otvivelaktigt kommer det attfinnas ett sådant behov, framför allt hos myndigheter där internationellaärenden ej är särskilt vanliga. Det får ankomma på ochriksskatteverket att lämna det bistånd och svara för den information sombehövs. I svårare fall har de möjlighet att få biträde av utrikesdepartementetmed upplysningar om innehållet i utländsk rätt. Allmänt kan sägas att lagstiftningen avlägsnarosäkerheten i många rättsfrågor och därmed medför förenklingar både förmyndigheter och för enskilda. När det gäller den rådgivning ochupplysningsverksamhet som jag har nämnt i föregående avsnitt vill jag erinra omatt sådan verksamhet finns . Sålunda biträder socialstyrelsensocialnämnderna i frågor om faderskapsutredningar. Det är svårt att medsäkerhel fömtse i vilken utsträckning som lagförslagel kommer att påverkaomfattningen och arten av denna verksamhet. Mittförslag: Den svenska namnlagens bestämmelser skall inte längre gällaobligatoriskt för isländska medborgare med hemvist i .