prop · G80379 · 1984-12-31 00:00:00 — För att uppnå målet om en god tandhälsa för helabefolkningen och en hushållning raed resurserna har fömtsatt att ensamverkan behöver ske mellan landstingen och de privata vårdgivarna på en radolika punkter. Utredningen nämner bl.a. principer för prioritering av vårdmål,tillämpningen av vårdprogram, planeringssainverkan, joursamverkan ochprinciper för insamlande av vårdstatistik. En sådan saraverkan pågår redan ivarierande utsträckning inora samtliga landstingsområden. Det är enhgt minmening mycket angeläget att detta saraarbete på de punkter jag nämnt intestannar upp i awaktan på ett eventuellt nytt ersättningssystem utan bibehållsoch vidareutvecklas. I awaktan på en eventuell överenskommelse om ettnytt ersättningssystem kan självfallet landstingen och de privata vårdgivarnaredan nu sluta frivilliga samarbetsavtal. För vissa verksamheter har sådanaavtal mellan landstingen och de enskilda privata vårdgivarna förutsatts. Dettagäller barn- och ungdomstandvården, sjukhustandvården, handikapptandvården ochspecialisttandvården. Frågan om samverkan mellan landstingen har jagbehandlat i samband med redogörelsen för min syn på speciaUsttandvården. Någraav tandvårdshuvudmännen har framhållit att landstingsområdet inte alltid iplanerings-samraanhang kan ses sora ett isolerat huvudmannaområde. Det ärväsentligt att det finns särskilda saraverkansforraer för att bevaka ochplanera för de speciella problera sora uppstår när stora grupper av vårdsökande"ströra-raar" över olika huvudmannaområdens gränser. I saraband raed att tandvårdsförsäkringen infördesinrättades samrådsgmpper för tandvården i samtliga landsting. Grupperna byggersin verksamhet på informell gmnd och är rådgivande organ i tandvårdsfrågortill landsting, försäkringskassor och lokala tandläkarföreningar. framhålleratt sararådsgrupperna har fungerat bra och föreslår att de bör kunnavidareutvecklas och få ytterligare uppgifter. Bl.a. föreslås att man böröverväga att bredda deras samraansättaing med företrädare för t.ex.försäkringskassorna, tandteknikerna och andra yrkesgrupper. Jag delar utredningens uppfattning atterfarenheterna av samrådsgmpper-nas verksarahet är goda. De bör ha viktigauppgifter att fylla även i den framtida tandvården. Jag kan också ansluta migtill bedömningen att det finns skäl att utveckla dem på det sätt som harföreslagit. Det ankoraraer på huvudmännen för samrådsgrupperna att fatta besluti dessa frågor. När det gäller den förebyggande tandvården harsocialstyrelsen utarbetat underlag för tandhälsovårdsprogram såväl för barn ochungdomar som för Prop.1984/85:79 49 vuxna.Erfarenheterna av dessa program har varit så goda, att har föreslagit attstyrelsen bör utarbeta sådana program även för den övriga tandvården. Sådanaprograra föreslås innehålla principerna för hur patienterna skall tas ora handoch behandlas, riktlinjer för behandlingsintérvall ra.ra. Med ledning av socialstyrelsensunderlag bör landstingen enligt utarbeta lokala vårdprograra. Utredningens förslag har mottagits positivt avremissinstanserna - särskilt av tandvårdshuvudraännen - och även jag kan ställaraig bakora det. Vårdprogram kan vara ett medel för att ange övergripandeprinciper för hur patienterna skall tas om hand på ett mer enhetUgt sätt, föratt integrera tandsjukvård och tandhälsovård och för att fördela arbetet inomtandhälsovården. underlag för vårdprogrammen börvara så utformade att de kan anpassas till olika resurssituationer. Detta kanske genora att vårdinnehållet anges för olika arabitionsnivåer. Underlagen börinnehålla anvisningar för den lokala anpassning sora bör göras av prograraraenliksom för hur uppföljning av prograraverksarahet kan planeras och genomföras. I underlagen för vårdprograraraen bör frågan oralämpliga revisionsintervall behandlas. Revisionsintervallen har storvårdpolitisk betydelse genora de konsekvenser de får för vårdkonsurationen. Socialstyrelsenhar i sitt reraissvar tiUstyrkt att revisionsintervallen inora vuxentandvårdenkan uppgå till 24 raånader. För s.k. riskpatienter bör intervallen kunna varakortare. Jag vill här också peka på möjligheten att låtatandhygienister och i viss utsträckning även tandsköterskor svara för vissa avde regelbundna tandvårdsbesöken. Besöken hos tandläkare kan då ske med längreintervall än annars. En motsvarighet inora hälso- och sjukvården är t.ex. deregelbundna hälsokontrollema inora raödravården, där bl.a.distriktssjuk-sköterskoma svarar för vissa hälsokontroller. Jag återkommer tilldenna fråga i avsnittet om tandhygienistemas ställning (10). har pekat på vikten av att den framtidatandvårdsplaneringen i större utsträckning än baseras på uppgifter ombefolkningens tandhälsotillstånd, d.v.s. epidemiologiska uppgifter. En tandvård som syftar till att ge helabefolkningen tandvård på lika villkor ökar behovet av planering och fömtsätteren mer medveten användning av tandvårdsresursema. En systematisk planering ochprioritering av resurserna fömtsätter kunskap om olika befolkningsgrupperstandhälsoutveckling samt befintiiga resurser. Finns sådan kunskap är detmöjligt att bl.a. formulera effektmål för t.ex. en begränsning avkariesutvecklingen och följa i vilken mån de uppfylls. Flertalet huvudmän för folktandvården har i dags.k. epidemiologiska inforraationssystera för barn- och ungdomstandvården.Flera remissinstan- 1 saml Nr 79 1984/85:79 50 ser har understrukit vikten av att enhetligainformationssystem med uppgifler om tandhälsoutveeklingen införs för både barn-och ungdomstandvården och vuxentandvården. Informationssystemen bör innefattabåde landstingens och de privata vårdgivarnas tandvård. 1 läns landstingutvecklas f.n. i samarbete med Spri ett informationssystem för vuxentandvården,vilket innefattar såväl folkland-vården som privattandvården. Erfarenheterna avdetta utvecklingsarbete bör tas till vara. En viktig förutsättning för att geunderlag för tandhälsobevakning är alt patientjournalen utformas för attunderlätta för tandläkaren och andra personalgrupper atl såväl rapporteratandhälsodata som följa hälsoutvecklingen. arbetar f.n. meddenna uppgift. En ökad handlingsfrihet förprimärkomrauner och landsting har utmärkt många nyalagstiftningsreformer och andra reformer. Avsikten har varit att genom en minskadstatlig detaljkontroll slärka kommunernas roll i samhället samt ökaeffektiviteten inom såväl den statliga som kommunala sektorn. Man har ansettatt kommunerna själva är de som bäst kan bedöma hur en viss verksamhet skallbedrivas. Vid utvecklingen av hälso- ochsjukvården måste olika intressen beaktas. Samhällets resurser måste fördelasrättvist mellan olika befolkningsgrupper och mellan olika delar av landet ochden enskilde medborgaren måste tillförsäkras rättssäkerhet i vården. Vidaremåste verksamheterna bedrivas så att de strävar mot de övergripande mål för demsom statsmakterna beslutat om. Statens roll blir således bl.a. att väga sammande olika slag av delvis motstående intressen som kan finnas. På hälso- och sjukvårdens områdehar statens roll behandlats i prop. 1979/80:6 Om uppgifter ochorganisation, m.m. (SoU 45, rskr 386). 1 propositionen (s. 18) beskriverföredraganden slatens roll på följande sätt: "De uppgifter som följer avstatens ansvar för socialvården och hälso- och sjukvården har sin grund istatens övergripande ansvar för den samlade välfärdspolitiken och församhällsekonomin. Staten fullgör dessa uppgifter genom lagstiftning samt genomen betydande medverkan i vårdens försörjning med ekonomiska resurser och utbildadpersonal. Statens ansvar för socialvården och hälso- och sjukvården kan sägasomfatta ett övergripande planerings- och samordningsansvar som innebär attpåverka omfattning och inriktning av socialvården och hälso- och sjukvården.Statsmakterna har vidare möjligheter att påverka den kommunala verksamheteninom ramen för den ekonomiska politiken och genom överläggningar medrepresentanter för kommuner och landsting. Statsmakterna har slutligen etttillsynsansvar som innebär atl ytterst garantera enskilda människors trygghetoch säkerhet såväl vad avser vårdens kvalitet som i rättsligt hänseende." Prop.1984/85:79 51 Dessa principer för statens roll i hälso- ochsjukvården angavs även i propositionen till HSL. TiUsynsansvaret enligt HSLinnefattar förutom medicinsk säkerhet och kvalitet också organisation,resursfördelning och resursanvändning samt effektiviteten i hälso- ochsjukvården. Inte heller för tandvårdens del finns enligt rain mening skäl attändra i de riktlinjer för statens roll som dragits upp i propositionen omsocialstyrelsen. Detta innebär bl.a. att tiUsynsansvaret Uksom för närvarandebör ligga på . I tillsynen Ugger såväl att kontrollera som attfölja och stödja verksamheten. Tillsynen orafattar således förutom odontologisksäkerhet bl.a. frågor som gäller förebyggande insatser, resursfördelning ochresursutnyttjande samt effektiviteten i vården. Ett forum för samråd och saraverkan på central nivåmellan intressenterna på tandvårdsområdet är hälso- och sjukvårdsberedningeninom . Beredningen skall särskilt behandla frågor som rörutveckling av förebyggande åtgärder och öppna vårdformer. TUl dess arbetsområdehör bl.a. samordning av den långsiktiga planeringen samt utbildnings- ochfortbildningsfrågor. När det gäller roll i denregionala planeringen av hälso- och sjukvården uttalade föredraganden ipropositionen till HSL bl.a. att det var angeläget att planerna bhr enhetligtutformade så att det blir möjligt att på central nivå jämföra planeringen ochatt summera och analysera resursanspråken. Detta ger möjligheter att bedömadet framtida behovet av resurser och förändringar av verksamhelen.Socialstyrelsen skall följa oeh stödja hälso- och sjukvårdsplaneringen pålandstings- och regionnivå samt bör enUgt föredraganden yttra sig över enskildaplanförslag. Sammanställningar och analyser av landstingens uppgifter bör ske isamverkan mellan , och Spri. Motsvarande uttalandenom roU i planeringen finns även i propositionen omsocialstyrelsens uppgifter och organisation. Uttalandena äger självfalletgiltighet även för tandvården. har en viktig uppgift att fylla föratt tillgodose tandvårdshuvudmännens behov av ett centralt utvecklings- ochrådgivningsarbete. tillsyns- och planeringsverksamhet måsleutgå från att besparingar och omprövningar av tandvården är nödvändiga.Socialstyrelsen bör mol denna bakgrund i ökad utsträckning arbeta med olikaalternativ när det gäUer ambitionsnivåer - kvalitativt och kvantitativt - förtandvården med utgångspunkt i dels behoven, dels den totala tillgången påresurser. En förutsättning för arbete medplanerings- och tillsynsfrågorna och med rådgivnings- och utveckHngsarbetet äratt styrelsen har tillgång tiU systematisk information om förhållandena påtandvårdsområdet. Det statistiska underlag som behöver för sinauppgifter skall i möjligaste mån bygga på samma uppgifter som tandvårdenshuvudmän och försäkringskassorna använder för sin planering och uppföljningsamt samordnas med de statistiska uppgifter som behöver 1984/85:79 52 Inom har inletts ett arbete med attutveckla ett nationellt system för epidemiologisk inforraation inoratandvården. Syftet är att systeraet fortlöpande skaU kunna ge en bild av hurtandhälsan utvecklas på bl.a. landstings- och riksnivå. Ett begränsat antalepidemiologiska variabler och mått skall definieras och användas generellt föratt göra det möjligt att jämföra förhållandena mellan olika delar av landet. Urdetta informationssystera kan epideraiologiska data häratas sora underlag förprognoser och fördelning av tandvårdsresurser. Jag ser positivt på detta utvecklingsarbete. Jagvill även betona vikten av att de lokala och nationella inforraationssysteraenutformas så, att de ger möjligheter att jämföra tandhälsan mellan olikabefolknings- och patientgmpper. Mittförslag: Arbets- och ansvarsfördelningen mellan olika personalkategorier inomtandvården bör utredas i syfte att undersöka fömtsättningama för att getandhygienisten en sådan självständig ställning i vården att tandhygienisten iviss utsträckning kan svara för regelbundna tandvårdsbesök. TU78:s förslag: Överensstäraraer raed mitt förslag. Utredningen har ävendiskuterat om tandhygienisten skall kunna anslutas direkt till tandvårdsförsäkringen. Remissinstanserna:Remissinstanserna tillstyrker i huvudsak TU78:s förslag. ärberedd att utreda tandhygienisternas arbetsvillkor, men avstyrker atttandhygienisterna skall kunna anslutas till tandvårdsförsäkringen. Skälenför mitt förslag: Jag har tidigare konstaterat att det är väsentiigt att allapatienter får del av en med hänsyn till sina individuella behov väl awägdprofylaktisk vård. Det är också viktigt att denna vård ges under såsarahällsekonoraiskt effektiva forraer sora raöjligt. Detta innebär att sådanvård i motiverad utsträckning bör ges av tandhygienister. Det kommer sannoliktinte att finnas underlag för tandhygienistverksamhet vid samtliga mottagningar.En sådan resurs kommer därför att behöva organiseras för flera mottagningargemensarat. Jag vill därför särskilt behandla tandhygienisternas ställning. anser att det är angeläget atttandhygienisternas insatser prioriteras och att denna prioritering görs påvårdgivarsidan. Om patienterna i nuvarande situation fritt skulle kunnakonkurrera om de begränsade tandhygienistresursema är det risk för att raångaraed stort vårdbehov får stå Prop.1984/85:79 53 tillbakaför dera sora själva skulle kunna sörja för sin tandhälsa genom egenvård. Jaginstämmer i uppfattning att den raer omfattande förebyggandevården i första hand bör komraa de patienter till godo som har störst behov avsådana profylaktiska insatser. Tandhygienisten kan självständigtkalla, undersöka och behandla revisionspatienter. Detta sker i samverkan medtandläkare. Vidare kan tandhygienisten ta eraot patienter från tandläkareverksararaa utanför den raottagning där tandhygienisten arbetar. EnUgtsocialstyrelsens anvisningar för tandläkare vid anlitande av tandhygienistkrävs ett nära saraarbete raellan tandläkaren och tandhygienisten. Tandläkarenmåste därför enligt anvisningarna i princip finnas på arbetsplatsen dåhygienisten arbetar kUniskt. Jag har tidigare konstaterat att en väg atthushålla med tandvårdsresurserna är att de regelbundna tandvårdsbesöken ävenför vuxna i viss utsträckning görs hos annan personal än tandläkare.Fömtsättningama för hur tandhygienistema självständigt skall kunna svara för dessabesök bör därför utredas närraare. I propositionen (1983/84:179) om lag om behörighetatt utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.ra. konstaterade jag atttandsköterskor och tandhygienister raed tiden fått allt mer självständiga ochansvarsfulla arbetsuppgifter. Det föreUgger dock vissa formeUa oklarheter i detgällande regelsystemet för dessa yrkesgmpper. Behörighetsregleringen inomtandvården skiljer sig från vad som gäller för hälso- och sjukvården i övrigt.Av propositionen framgår att jag har föreslagit regeringen att besluta om enöversyn av behörighetsreglerna i dessa avseenden. Mot den bakgmnd jag nu redovisat har jag för avsiktatt föreslå regeringen att fömtom en översyn av behörighetsregleringen inomtandvården även låta utreda arbets- och ansvarsfördelningen mellan olikapersonalkategorier inom tandvården. 1 uppdraget bör dock inte ingå att lämnaförslag om en anslutning av tandhygienisten direkt tiU tandvårdsförsäkringen. I enUghet raed vad jag nu har anfört har inorasocialdeparteraentet upprättats förslag till tandvårdslag. Förslaget bör fogastill regeringsprotokollet i detta ärende sora bilaga 4. I den allraänna raotiveringen har utförUgtbehandlats frågan humvida bestämraelserna ora den framtida tandvården börarbetas in i hälso- och sjukvårdslagen (HSL) eller ges i en fristående lag. Detsenare altemativet har valts. Målsättningen är dock att göra HSLtill en gemensam, övergripande lag för all hälso- och sjukvård, tandvårdeninbegripen. 1984/85:79 54 hänsyntill denna målsättning har förslaget tUl tandvårdslag genomgående utformats medHSL som förebild. Endast i de fall särbestämmelser för tandvården måst väljas,har avsteg från denna princip gjorts. Dispositionen av tandvårdslagen och deenskilda paragraferna i denna företer således stora likheter med HSL. Ett parviktiga skillnader föreligger dock. Kraven på tandvården omfattar - tillskillnad mot kraven på hälso- och sjukvården i övrigt enUgt HSL - all tandvård,dvs. både den tandvård som bedrivs av det allmänna och den tandvård som bedrivsav de privat verksamma vårdgivarna. Vidare finns föreskrifter om skyldighet förlandstinget att självt bedriva tandvård av angiven inriktning och omfattning -folktandvård. Med hänsyn till att landstingens andel av tandvårdsverksamhetenär förhållandevis avsevärt mindre än deras andel av övrig hälso- och sjukvårdhar landstingens medverkan i planering och samverkan av tandvården fått ensärskUd betydelse. Lagen inleds med fyra paragrafer som gäller alltandvård. I den första paragrafen ges en definition på tandvård. I den andra enföreskrift om målet för tandvården. Tredje och fjärde paragraferna innehållerföreskrifter med krav på tandvården. Efter de inledande fyra paragrafernaföljer ett antal paragrafer om ansvar för tandvården. Här finnsföreskrifter om allmänna ansvar för tandvården, om den tandvårdsora folktandvården skaU svara för, ora planering och saraverkan i tandvården,om den politiska ledningen och om den tandvårdspersonal som skall finnas. Sisti avsnittet om den landstingskoraraunala tandvården följer två paragrafer. tillsyn och en med bemyndigandeföreskrifter för regeringen. Lagen avslutasmed en paragraf med en föreskrift om att regeringen får meddela särskildaföreskrifter om tandvården i krig och jämförbara förhållanden. Den sistaparagrafen avser all tandvård. 1§ Med tandvård avses i denna lag åtgärder för atl förebygga, utreda ochbehandla sjukdomar och skador i munhålan. Definitionen i paragrafen saknar motsvarighet ifolktandvårdslagen och i utredningens lagförslag. I 1 § första stycket förstameningen HSL finns en definition på övrig hälso- och sjukvård. I folktandvårdslagen används termen tandvård utanatt det i lagen anges vad som avses med begreppet. Inte heller i propositionen1973:45 med förslag om allmän tandvårdsförsäkring, m.ra. sora ligger till grundför folktandvårdslagen förklaras vad som avses med tandvård. Innebörden avtermen synes ha betraktats så aUmänt känd, att en definition inte bedömdesnödvändig. Med hänsyn till att termen tandvård har fått endelvis ny innebörd i den nu föreslagna tandvårdslagen och till att lagen i viktigadelar görs tillämplig också på de privat verksamma tandläkarna har endefinition på termen Prop.1984/85:79 55 Definitionen ansluter till definitionen på övrig hälso- ochsjukvård i 1 § HSL. I den nu givna definitionen på tandvård anges att dennaskall innefatta förebyggande åtgärder. Betydelsen av förebyggande åtgärderunderstryks i 3 §, där det i punkt 1 anges att en god tandvård skall läggasärskild vikt vid förebyggande åtgärder. De förebyggande åtgärderna bör varabåde individinriktade och miljöinriktade. Individinriktade förebyggande åtgärder förekommerredan i dag i betydande omfattning när det gäller barn och ungdomar. Inomfolktandvården har använts olika former avförebyggande åtgärder för att minska risken för uppkomst av karies ochparodontit hos barn och ungdomar. Organiserade fluorsköljningar och klassvisorganiserad tandhälsoinformation har kommit till användning i skolorna.Praktiskt taget alla svenska skolbarn erbjuds fluorsköljningar i skolan vareller . Till förskolebarn i åldern 1/förskrivsfluortabletter om sådana behövs. Vid mödra- och barnavårdscentraler informerasföräldrarna om betydelsen av förebyggande åtgärder. För särskilt utsatta barnoch ungdomar finns program med individuella åtgärder såsomtandrengöring med lokal fluorbehandling samt anpassad undervisning i munhygienm.m. Dessa verksamheter förutsätts även utföras av landstingen och dåingå i skyldigheten att vidta förebyggande åtgärder. Förebyggande åtgärder förvuxna förekommer däremot endast i begränsad omfattning. Den nyatandvårdslagen innebär i detta avseende ökade krav på både landsting och privatverksamma tandläkare. Omfattningen av förebyggande åtgärder måste givetvisavvägas mot befolkningens behov, den odontologiska utvecklingen, de ekonomiskaförutsättningarna och andra liknande förhållanden. De miljöinriktade åtgärderna kan huvudsakligenutföras genom medverkan i samhällsplaneringen. Denna medverkanbör syfta tiU att dels befrämja åtgärder som förebygger tandsjukdomar ochtandskador inom andra verksamheter i samhället än tandvården, dels skapasamhällsmiljöer som i vid bemärkelse bidrar till en god tandhälsa. Landstingetsmedverkan i samhällsplaneringen förutsätter således samarbete med de kommunalaorgan som ansvarar för utvecklingen inom andra samhällssektorer samt medberörda regionala och centrala myndigheter och organisationer. Innebörden av att utreda och behandla sjukdomar ochskador i munhålan torde vara tämligen klar. Det saknas därför anledning att härnärmare redogöra för de åtgärder som ingår i denna verksamhet. Det bör dockframhållas att till tandvård hör samtliga åtgärder som föranleds av sjukdomar imunhålan, tänderna, käkarna och de omgivande vävnaderna. Åtgärder i anledningav maligna (elakartade) tumörer räknas dock inte tiU tandvård. Till tandvårdräknas också tandreglering. Prop.1984/85:79 56 2§ Målet för tandvården är en god tandhäha och en tandvård på lika villkor förhela befolkningen. Paragrafen som saknar motsvarighet ifolktandvårdslagen och i utredningens lagförslag raotsvarar 2 § HSL. I paragrafen läggs fast det övergripande målet förtandvården. Den första delen av det övergripande målet är att åstadkoraraa engod tandhälsa hos hela befolkningen. I HSL är det övergripande delmålet en godhälsa hos hela befolkningen. Det ligger i sakens natur att ett mål intebeskriver den situation som råder , utan ett önskvärt fraratida tiUstånd.Vägen till raålet anges inte i lagen. Det framgår således inte vilkenorganisation som bör väljas eller vilka resurser sora raåste satsas för attraålet skall nås. Vid dessa bedöraningar får man beakta de skiftandeförhållanden som kan råda inora olika delar av landet eUer vid olikatidpunkter. Skillnader föreligger raeUan bl.a. tätort och glesbygd, raellanorter raed ohka befolkningsstmktur och raellan orter raed väl utbyggdatandvårdsresurser och sådana där tandvårdsresursema fortfarande ärotillräckUga. Man måste också beakta det förhåUandet att de ekonomiskaförutsättningarna skiftar från tid till annan. Åven om vägen tiU målet intefraragår av lagen är dock flera av föreskrifterna i lagen äranade att ledaUtveckUngen raot det uppsatta raålet utan att uttöramande ange vägen dit elleratt onödigtvis verka styrande på verksaraheten. Så t.ex. koraraer förslagen orakraven på tandvården särat den fraratida folktandvårdens orafattning ochinnehåll att verka på detta sätt. Målet för tandvården har i lagen inte hellerformulerats så, att det framgår det skall ha uppnåtts. Attange en sådan tidpunkt bedömdes inte möjUgt vid HSL:s tiUkorast och inte hellerför tandvårdens del har en sådan bedömning bedömts raöjlig. Som en andra del av det övergripande målet förtandvården anges att den skall erbjudas på lika villkor. Detta innebär att deti princip bör vara möjligt för alla - oavsett var de bor i landet - att vidbehov och på lika viUkor få del av tandvårdens tjänster. Ekonomiska, sociala,språkliga, reUgiösa, kulturella och geografiska förhållande får inte hindra denenskilde från att erhålla tandvård. När det gäller tillgången tUl tandvård föreUgger stora skillnader mellan ohka delar av landet och mellan olikabefolkningsgmpper. Tillgången på tandläkare är i aUmänhet väl tillgodosedd itätorter raedan glesbygder har en betydUgt särare tUlgång på tandläkare. Vidarehar de norra delama av landet i allraänhet betydligt färre tandläkare perinvånare än de södra delama. Vissa gmpper av befolkningen får betydUgtraindre tandvård än befolkningen i genorasnitt. De lägre socialgrappemautnyttjar i allmänhet tandvården raindre än de högre socialgrappema.