prop · G8033 · 1984-12-31 00:00:00 — Föreligger fömtsättningar att lägga nedförundersökning redan innan en sådan har inletts, får del enligt andra stycketbeslutas att förundersökning inte skall inledas. Läggsfömndersökningen inte ned, avslutas den i princip med etl beslul i åtalsfrågan(23 kap. 20 §). Beslutet i åtalsfrågan kan innebära att åtal väcks. Beslutetkan också innebära att ålalsunderiåielse meddelas eller att åtal av annat skälinte väcks (negativt åtalsbeslut). Enligtförarbetena till RB krävs ett beslut i åtalsfrågan endast om undersökningenhar riktats mot någon viss person som misstänks för brottet. Olika meningarfinns om i vilka fall ett beslut om nedläggande enligt 23 kap. 4 § andrastycket resp. elt negativt åtalsbeslut skall meddelas. En gmndregel som synestillämpas i praktiken är att negativt åtalsbeslut meddelas när någon underfömndersökningen har underrättats om miss- 1984/85:3 >;> 13 Även i de fallen kan dock ett beslul om nedläggande meddelas, l.ex.om den misstänkte har avlidit eller avvikit eller om det har utretts att brottinte föreligger. Någol hinder alt lägga ned fömndersökningen i della skede närdel kan ske med slöd av 23 kap. 4 a § RB finns inle heller. Behörighelall besluta om nedläggning av förundersökning enligt 23 kap. 4 § tillkommerförundersökningsledaren. har dock endast i vissa fallbehörighet att lägga ned fömndersökningen när denna kommit så långt att någonblivit skäligen misstänkt för brottet. Beslut enligt 23 kap. 4 a § meddelas avåklagare, oavsett om denne är fömnder-sökningsledare eller ej. Enpolisman som får kännedom om brott som hör under allmänt åtal skall enligt 12 §första slyckel polisinstmktionen (1972:511, omtryckt 1981:735) rapportera sakentill vederbörande förman så snarl del kan ske. I 12 § andra och tredje styckenaföreskrivs undanlag från rapporteringsskyldigheten. Enligt andra stycket fårpolismannen lämna rapporteftergift eller låta bli atl lämna rapport vidare tillåklagare beträffande brott, för vilket inte föreskrivs svårare straff än böler,om brottet med hänsyn till omständigheterna i det särskilda fallel ärobetydligt. Polismannen kan då i stället låta saken bero vid etl påpekandeeller en erinran till den felande. Detsamma gäller i fråga om överträdelser somomfattas av förordnande enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift. Är etlbrott som avses i 8 kap. 2 § broftsbalken (snatteri) med hänsyn till deltillgripnas värde och övriga omständigheter obetydligt, får enligt tredjestycket en polisman som leder fömndersökningen underiåla att lämna rapportvidare till åklagare och i stället låta saken bero vid en erinran. Idet förslag till polislag som har överiämnats till (prop.1983/84: 111) föreslås alt en molsvarighet till bestämmelsen i 12 § förstastycket polisinstmktionen om rapporteringsskyldighet tas in i polislagen ochalt där också tas upp en bestämmelse enligt vilken regeringen bemyndigas attmeddela föreskrifier i fråga om räll för en polisman atl lämnarapporteftergift. I propositionen harjag angett att del är min avsikl attföreslå regeringen au utrymmel för rapporteftergift vidgas. 3.1AUmänt om åtalsplikt och åtalsunderlåtelse Mittförslag: Den absoluta åtalsplikten behålls men åklagarnas möjligheter enligtRB atl underiåla ålal utvidgas vid bötesbroUslighel och när någon misslänks förflera brott. Ålalsunderiåielse skall också kunna meddelas när det är uppenbartaU den misstänkte skulle erhålla villkorlig dom och särskilda skäl förålalsunderiåielse föreligger. Utvidgningen av möjligheterna lillåtalsunderlåtelse leder lill all även möjligheterna att begränsafömndersökningar ökar. 1984/85:3 14 Åtalsrättskommitlénsförslag: Kommiltéförslagel innebär en större utvidgning av möjligheterna tillålalsunderiåielse än milt förslag. Bl.a. föreslår kommittén atlåtalsunderlåtelse skall få meddelas i stor utsträckning när den misstänkte blireller kan antas bli föremål för vård- eller hjälpålgärder. Remissinstanserna:Dessa anser i allmänhet, liksom kommiitén, atl den absoluta åtalsplikten skallbehållas. Däremot anser remissinstanserna överlag att förslaget att utvidgamöjligheterna till åtalsunderiåtelse enligt RB går för långt. a. au förslagel innebär en ändrad rollfördelning mellan domslol och åklagareoch anser detta betänkligt från rättssäkerhetssynpunkt. Del sätts bl. a. ifråga om principen om allas likhet inför lagen upprätthålls med förslaget. Enannan synpunkt som förs fram av flera instanser är atl kommiitén underskattardomstolsförfarandel som kriminalpolitiskt medel. Vidare anser åtskilligaremissinstanser att målsägandens ställning försämras på eft oacceptabelt sättgenom förslagel. Vissa delar av förslaget har dock fått ett positivtmottagande. Skälför mitt förslag: Den allvariigare brottsligheten har ökat påeu oroväckande säu. Bekämpandet av denna brottslighet ställer allt större kravpå rättsväsendel. DeUa gäller inte minst den ekonomiska brottsligheten ochnarkotikabrottsligheten. Sådan brottslighet är ofta välorganiserad och harslora resurser till siu förfogande. Uiredningar av dessa brott stöter därförofta på särskilt stora svårigheler. Även andra brottstyper förtjänar särskilduppmärksamhet. Jag tänker här främst på den grova våldsbrottsligheten. Statsmakternahar i stor utsträckning sökt lillgodose behovet av ökade resurser genominrättande av nya tjänster hos polis och åklagare. För innevarande budgetår haråklagarväsendet som etl led i kampen mot den ekonomiska brottslighetentillförts tolv nya tjänsler för åklagare och en ny tjänst för en revisor. Genometl regeringsbeslut tillfördes åklagarväsendet vidare femåklagartjänster för bekämpning av narkotikabrottsligheten. För nästa budgetårföreslås att åklagarväsendet får tolv nya tjänster för åklagare och fyratjänster för revisorer, avsedda att sättas in i kampen i den ekonomiskabrottsligheten. Med hänsyn till den ökande våldsbrottsligheten föreslåsytterligare fem åklagartjänster. Min avsikt är all la upp vissayUeriigare resursfrågor med sikle på bekämpande av narkotikakriminaliteten ochden ekonomiska brollslighelen. Detstår emellertid klart all det i rådande slalsfinansiella läge endast ibegränsad utsträckning är möjligt att lillgodose behovel av störte insatser förbekämpandet av den allvarligare brottsligheten genom att rättsväsendel lillförstotalt sett ökade resurser. Del måste också till omprioriteringar så altresurserna kan koncentreras på den brottslighet som det är mest angeläget attbekämpa. Inom polisväsendet har i detta syfte omfördelning av personal ägt mmunder senare lid. Åtgärder av sådanl slag är emellertid 1984/85:3 ., 15 inletillräckliga för att problemen skall kunna lösas. Del behövs även insalser pålagsliflningssidan. Intressetav att i möjligaste mån styra resurserna till bekämpande av allvarligbrottslighet har också präglat reformarbetet när det gäller lagstiftningen pårättsväsendets område . Härvid har lagstiftaren använt sig avflera olika metoder. Enmelod har varil alt begränsa det straffbara området. Detla har skett dels genomavkriminalisering, antingen på så sätt att etl lidigare straffbelagt beteendeblir helt sanktionsfritt (l.ex. fylleri) eller genom all straffet ersätts meden annan form av sanktion (s.k. depenalisering, l.ex. Avkriminaliseringbör kunna ske på ytterligare områden. Regeringen gav ijuni 1983 RÅ i uppdragatt efler en samlad systematisk genomgång av olika områden som kunde lämpa sigför avkriminalisering genom depenalisering eller på annat sätl lämna förslaglill begränsningar av straffrättens tillämpningsområde. RÅ har lillmig överlämnat ell förslag härom såvitt rör trafiklagstiftningen. RA avser attredovisa återstoden av sitt uppdrag i slutet av innevarande år. Vidarehar regeringen genom lilläggsdirekliv (Dir 1983:43) uppdragit åtfängelsestraffkommitlén att uireda om det är möjligt atl införa regler om merallmänna undantag från det straffbara området och atl utvidgatillämpningsområdet för institutet påföljdseftergift enligt 33 kap. 4 § tredjeslyckel (BrB). Somtidigare nämnls har i det genom prop. 1983/84:111 framlagda förslagel lillpolislag lagits upp den huvudregel om polisens skyldighel atl rapportera brottsom f. n. finns i polisinstruktionen. Huvudregeln kompletteras av etlbemyndigande för regeringen alt meddela föreskrifter i fråga om rätt förpolisman att lämna rapport eftergift. I propositionen fömtskic-kas enuividgning av polismans befogenheter i detta hänseende. Syflel med delta är attbegränsa rättsväsendets befattning med bagatellartade förseelser och i ställetkoncentrera resursema på den allvarligare brottsligheten. Utvidgningen kan skepå det sätlel alt rapporteftergift skall kunna meddelas, om del är uppenbartall i händelse av lagföring annan påföljd än böler inle skulle komma attådömas. bör dock gälla att överträdelsen med hänsyn tillomständigheterna skall framstå som obetydlig. I propositionen framhålls attutrymmet för rapporteflergift enligt elt sådanl syslem är avsett att varasnävare än del nuvarande områdel för åtalsunderlåtelse för bötesbrott. Minavsikt är atl, om godtar polislagsför-slaget, senare för regeringenanmäla frågor om en utvidgning av rapporlef-tergiftsinstilulel. Blandövriga åtgärder som vidtagits i syfle alt koncentreraresurserna till den allvarliga brottsligheten kan nämnas införandet avmöjligheten till förundersökningsbegränsning enligt 23 kap. 4 a § RB. Vidare ärområdel för strafföreläggande utvidgat 1984/85:3 16 genomatl del högsta antalet dagsböter som ett strafföreläggande får uppta höjts från60 till 100. Detär mol bakgrund av del anförda naturligt atl nu också ta upp frågan, om inledel är möjligt alt utvidga ulrymmel för åtalsunderlåtelse. All en sådan ålgärdskulle kunna medföra vissa lättnader för domstolarna och åklagarna är tydligt. Reglernaom förundersökningsbegränsning (23 kap. 4 a § RB) är f. n. delvis kopplade tillbestämmelserna om åtalsunderlåtelse i RB. En utvidgning av möjligheten tillåtalsunderlåtelse ökar därför automatiskt utrymmet förfömndersökningsbegränsningar. skulle lätta tryckel på polisen. Ävenåklagarnas arbetsbörda skulle påverkas positivt. I själva verkel är del dennaindirekla effekl av en utvidgning av möjligheterna lill åtalsunderlåtelse somhar den största praktiska betydelsen. Idet följande kommer jag att först la upp frågor om åtalsplikt och omåtalsunderlåtelse enligt RB. Frågan om åtalsunderlåtelse enligt LUL behandlasdärefler. Åtalsrättskommitténsförslag innebär alt den absoluta åtalsplikten behålls med vissa smärreundantag, till vilka jag ålerkommer strax. Enligt förslaget skall som engmndläggande förutsättning för åtalsunderlåtelse gälla all hinder inle mölermed hänsyn lill något viktigt allmänl eller viktigt enskilt intresse. Under femsärskilda punkter upptas de olika fall där åtalsunderlåtelse skall vara möjlig.Den första punkten avser bötesbrott och moisvarar nuvarande första punkten i 20kap. 7 § första stycket RB. Här föreslås att åtalsunderlåtelse skall fåmeddelas, om del kan antas atl annan påföljd än böter inte skulle komma allövervägas. Enligt kommittén innebär förslagel elt väsentligt utökat utrymme föråtalsunderlåtelse i bötesfallen. Enligtden andra punklen i förslaget kan åtalsunderlåtelse meddelas i vissakonkurrens- och ålerfallssilualioner. Bestämmelsen moisvarar nuvarande andrapunkten i 20 kap. 7 § första stycket RB. Förslagel innebär att de begränsningarsom ligger i att det skall vara "uppenbart" att det brott för vilketåtalsunderlåtelse övervägs är utan "nämnvärd" betydelse slopas. Dentredje punklen i kommitténs förslag motsvarar delvis nuvarande Qärde punktenoch avser s.k. resocialiseringsfall, dvs. sådana fall där lagöverträdaren blirföremål för vård-, slöd- eller hjälpålgärder som bedöms vara ägnade att främjahans anpassning. Fjärdeoch femte punkterna i kommilléns förslag saknar motsvarighet i gällande rätl.Enligt den fjärde punklen skall åtalsunderlåtelse kunna meddelas somersättning för en förutsedd villkorlig dom. Den femle punklen avser sådana falldär den misstänkte har blivit föremål för vissa ingripande åtgärder frånsamhällels sida. Här avses bl.a. sådana fall där brott har begålls ianslällning och letl till disciplinpåföljd eller avskedande och sådana fall dären utlänning utvisas efter broll. 1984/85:3 17 Kommitténföreslår alt möjligheterna till ålalsunderiåielse i de s.k. RÅ-fallen(nuvarande tredje punkten i 20 kap. 7 § första slycket RB) utvidgas bl. a.genom att nuvarande krav på god prognos slopas. Narkotikakommissionenlägger i sin promemoria fram förslag lill vissa uividgningar av möjligheternatill åtalsunderlåtelse enligt RB. Syftet med förslagen är atl ge utrymme förökade insalser när det gäller bekämpningen av narkotikabrottslighet. bör del bli möjligt atl underiåla ålal i sådana fall där det kan antasatl, om ålal skulle väckas efter avslutad förundersökning, villkorlig domskulle ådömas. Kommissionens förslag innebär också att möjligheterna lillåtalsunderlåtelse när påföljden skulle bli endast böler utvidgas någol. Vidareföreslås, i linje med vad åtalsrättskommittén har förordal, ulvidgademöjligheter till åtalsunderlåtelse vid brotlskonkurrens och återfall. Ensärskild regel om åtalsunderlåtelse föreslås vidare för sådana fall där brotthar begåtts före det atl åtalsunderlåtelse har meddelals enligt LUL menupptäckts först därefter. Slutligen föreslår narkolikakommmissionen en vissuividgning av möjlighelema lill åtalsunderlåtelse när brottet har begåttsunder inflytande av själslig abnormitet. Föregen del vill jag framhålla följande. Enligt nuvarande ordning gäller somgmndregel en absolut åtalsplikt. Denna grundregel kommer lill ullryck i 20kap. 6 § RB. Den innebär att åklagaren i princip är skyldig att åtala när detföreligger tillräckliga skäl för åtal eller, annoriunda uttryckt, när åklagarenpå objektiva grunder kan emotse atl den misstänkte blir fälld. Kommitténförordar atl denna gmndregel kvarstår trols aU kommittén förordarbetydande uividgningar av möjligheterna lill ålalsunderiåielse. Kommitténsförslag i denna del stöds av flertalel remissinstanser. Förmin del anser jag att del, även om möjligheterna lill åtalsunderiåtelse vidgas,finns starka skäl för all systemet med absolut åtalsplikt behålls. Den absolutaåtalsplikten innebär en presumtion för atl åtal skall väckas när eU brott ärbegånget. I likhet med kommillén anser jag det vara rikligl alt en sådanpresumtion upprätthålls, inle minst med hänsyn till principen om allas likhetinför lagen. Alt processekonomiska skäl liksom hänsynstaganden till denenskilde i vissa fall moiiverar en ökad lämplighetsprövning av åtalsfråganbehöver inte medföra att principen som sådan överges. Enligtkommiltéförslagel bör emellertid några smärre jämkningar göras i den absolutaåtalsplikten. Skyldighel au åtala skall inle föreligga, om del möter långvarigthinder för huvudförhandling eller om lagföring utom riket beräknas komma lillstånd. Långvarigt hinder för huvudförhandling kan enligt kommittén finnas nären utlänning som vistats tillfälligl här återvänt till silt hemland för gottoch delgivning där inle kan ske eller framstår som meningslös därför au maninte kan räkna med aU utlänningen inställer sig. Vidare anser kommiuén atlhänsyn bör kunna tas lill humanilära synpunkter, l.ex. när den misstänktelider av varaklig svår sjukdom som gör 2 1984185. 1984/85:3 18 detomöjligl för honom alt närvara vid en huvudförhandling. Vad gäller det andraundantaget från den absoluta åtalsplikten nämner kommittén all del i lagen(1976:19) om internationellt samarbete rörande lagföring för brott finns enregel (3 §) om atl åtal inte får väckas för eU brott sedan framställning omöverförande av lagföring till ell annal land har gjorts. Kommiitén anser attdet vid sidan härav behövs en allmän regel i RB som klargör atl någonåtalsplikt inte föreligger när lagföring utomlands kan påräknas. Deföreslagna undantagen från absolut åtalsplikt har bara behandlats av någonenstaka remissinstans som lillslyrker förslagel. Förmin del vill jag först erinra om möjligheterna att avgöra brottmål i dentilltalades utevaro. Dessa möjligheter har utvidgals sedan kommiitén lade frr.msitt förslag. har domstolen möjlighel alt avgöra ett mål i dentilltalades utevaro under fömtsättning att saken är tillfredsställande utredd ochdet inle finns anledning att döma till annan påföljd än böter, fängelse , villkoriig dom eller skyddstillsyn (46 kap. 15 § RB). Vidare finnsmöjlighel atl avgöra mål, om den tilltalade efter aft ha delgetts stämning haravvikit eller håller sig undan. Dessamöjligheter till dom i den tilltalades utevaro minskar behovel av en särskildundantagsregel vid risk för långvarigt hinder för huvudförhandling. I detföljande ämnar jag föreslå att åtalsunderlåtelse skall kunna ske i vissa fall närman kan anta att påföljden skulle bli villkorlig dom. Härigenom ges möjlighetaU ta hänsyn till humanitära skäl som kan tala mol lagföring. Mot bakgmnd avdet sagda anser jag att det inte finns tillräckliga skäl all införa någotundantag från den absoluta åtalsplikten i sådana fall då ett långvarigt hinderför huvudförhandling kan fömtses. Skulle det vara uppenbart att en rättegång ipraktiken inte går att genomföra torde f.ö. som jag ser del redan gällande rättinnebära att någon åtalsplikt inte föreligger. När det gäller frågan om detbehövs en bestämmelse i RB som inskränker den absoluta åtalsplikten närlagföring utomlands kan påräknas vill jag först erinra om atl frågan omlagföring ulomlands för broll som faller under svensk straffrältslig kompetensredan är delvis reglerad. Lagföring kan således komma i fråga enligt den avkommittén uppmärksammade lagen (1976:19) om inlernationellt samarbele rörandelagföring för broU (lagfö-ringslagen), som gmndas på en konvention från år1972. Lagföring kan också bli aktuell till följd av den europeiska konventionenom straff för vägtrafikbrott (jfr lagen 1971:965 om siraff för trafikbrott sombegåtts utomlands). I förhållande till de övriga nordiska länderna gäller eltav de högsia åklagarmyndigheterna i de nordiska länderna träffat samarbelsavlalsom i princip bygger på lagföringslagen och som innebär att mål rörande brott iett av länderna kan överlämnas för lagföring i ett annat land, där denmisstänkte finns (se RÅ: s cirkulär C 34). Åven den europeiska konventionen ominbördes rättshjälp i brottmål innehåller bestämmelser om lagföring i annatland (art. 21). Det förekommer i viss omfattning att framställning om lagföringi annat Prop.1984/85:3 19 landgörs även utan stöd av konveniioner eller avtal. torde docksitualionen, när lagföring ej sker i , vara den all den misslänk-telämnal för gott. I så fall kan förundersökningen ofta läggas ned medstöd av 23 kap. 4 § andra stycket RB. Enligt3 § i lagföringslagen får en svensk åklagare när framställning har gjorts omlagföring i etl annat land inle väcka åtal. Bifalls inle framställningen,aktualiseras åtalsplikten igen. I irafikbrotlskonveniionen (art. 5) sägs attden stal som gjort framslällning om lagföring inle längre får vidta åtgärderför lagföring men all lagföringen får återupptas om mottagarlandet förklararsig inte vilja vidta någon åtgärd. Enligt del nordiska samarbeisavialet fåråklagaren avskriva ärendet när åtal överflyttas till ell annat nordiskt land. Deangivna bestämmelserna överensstämmer med uppfaltningen i svensk rält, attåtalsplikten är uppfylld i och med atl lagföringen övertas av den andra staten(prop. 1971:114 s. 65 och prop. 1975/76:3 s. 24). Häri ligger också attskyldighelen atl väcka åtal suspenderas i och med atl en begäran om lagföringgörs. Delsamma måsle antas gälla när man annars har gmndad anledning atl räknamed atl lagföring kommer att ske i en annan stat. Med hänsyn till det sagdaanser jag det inle vara motiverat alt - vid sidan av de bestämmelser som redanfinns - införa någon regel i ämnet i RB. Sammanfattningsvisförordar jag alltså atl principen om absolut åtalsplikt inle skall förses mednågra undantag av del slag kommiitén förordat. Kommitténsförslag lill utvidgning av möjligheterna tiU åtalsunderlåtelse enligt RB harfått etl blandal mollagande av remissinslanserna. Kommitténs förslag i dendelen avvisades i den proposition om fömndersökningsbegränsningar m. m. somden dåvarande borgeriiga regeringen lade fram (prop. 1981/82:41). Inteheller jag är beredd atl genomföra kommitténs förslag fulll ul. I vissaavseenden synes emellerlid kritiken mot åtalsrättskommitléns förslag saknatillräcklig bärkraft. Till en del har kriliken tagil sin utgångspunkt i detförhållandet atl ell domsiolsförfarande innefattar de bäsla garanlierna frånrättssäkerhetssynpunkt. Häremot kan naturligtvis invändas atl del för denmisstänkte i allmänhet är bättre att ett domsiolsförfarande över huvud lagetinte kommer lill slånd. Framför allt har jag dock det bestämda intrycket av i det tidigare lagstiftningsärendet underskattade de processekonomiskafördelar som en uividgning av möjligheterna till åtalsunderlåtelse medför. Utvidgademöjligheter lill åtalsunderlåtelse kan ha processekonomisk belydelse i fleraavseenden. Allmänl setl är del framför alll domstolarna som drar mest fördeldärav. För åklagarnas del uppkommer lättnader genom att de inte behöver utfärdastrafföreläggande eller ansöka om stämning och utföra talan vid domstolen.Betydelsen av dessa lättnader reduceras dock i viss mån av attåtalsunderlåtelse i princip får ske endast i fall 1984/85:3 20 därskuldfrågan är klarlagd och atl elt domstolsförfarande i de fallen inte slällerså slora anspråk på domstolen och åklagaren. Denstörsta betydelsen från processekonomisk synpunkt av en utvidgning avmöjligheten lill åtalsunderlåtelse består emellertid, som redan antytts, i envidgad möjlighet till förundersökningsbegränsning, förutsatt all kopplingenmellan regelsystemen behålls. betyder i sin tur att polis och åklagarekan befrias från det arbete som är förknippat med förundersökningen. Åklagarenbehöver dessutom inle fatta någol beslut i åtalsfrågan. Påen del punkter skulle kommitiéförslagel otvivelaktigt medföra vinster av delslag jag nu nämnt. Jag länker här främst på utvidgningarna i fråga ombötesbroUslighel och konkurrensfall. Iandra delar blir vinsterna mindre. Som påpekats vid remissbehandlingen kan delifrågasättas om förslaget vad gäller åtalsunderiåtelse vid resocialiseringsfallverkligen genomgående medför mindre arbetsbörda för polis och åklagare.Tvärtom synes del behov av ulredning i l.ex. fråga om vårdmöjligheter iresocialiseringsfall som uppkommer med kommitténs förslag i många fall kunnamedföra ökade krav på polis och åklagare. I dessa fall skulle f.ö. utrymmet förförundersökningsbegränsning i praktiken bli myckel begränsai. Till deltakommer att en koppling mellan den processrällsliga och den socialrältsligalagstiftningen på del sätt kommittéförslaget förutsälter är svår atl görapraktiskt verksam med hänsyn lill alt den nuvarande socialtjänsllagsliftningenär inriktad på frivillighet och inte formaliserad på samma sätt som denlidigare lagstiftningen i ämnet. Jag återkommer till detla. Viden sammanfallande bedömning anser jag att en viss uividgning av möjligheternatill åtalsunderlåtelse bör företas med utgångspunkt i kommiltéförslagel, dockutan all man går så långl som kommiitén föreslog. Enligtmin mening bör åtalsrältskornmitténs förslag när del gäller åtalsunderlåtelsei fall av brottskonkurtens och återfall genomföras. I övrigl bör vissa delar avkommiltéförslagel leda till lagsliflning i modifierad form. Jag ålerkommer lillden närmare utformningen av de olika grunderna för åtalsunderlåtelse i följandeavsnitt. Det kan lilläggas all en reform efler dessa linjer i huvudsak svararmol de önskemål som har förts fram av . Enfråga som kommittén diskulerar och som också ålskilliga remissinstanser kommerin på är om det inte skulle vara möjligt att förena ett beslul omåtalsunderiåtelse med någon form av sanktion, l.ex. övervakning eller särskildaföreskrifier. En annan tanke som diskuteras är att i fråga om en och sammabrottslighet förena åtalsunderlåtelse med tilläggsböler genomstrafföreläggande.