prop · G80377 · 1984-12-31 00:00:00 — Svenska försäkringsbolag kanäga minoritetsandelar i utländska försäkringsaktiebolag, vara engagerade igaranlikapilal för utländska ömsesidiga bolag samt även äga utländskadotterbolag som har sin verksamhet begränsad lill agenturverksamhet. En tendens har varit att bolagen avlönsamhetsskäl minskar sina direkta utländska affärer och i stället satsar merpå indirekta affärer (mottagen återförsäkring). De direkta utländska affärernavisar f n. dålig lönsamhet hos de flesta bolagen, vilket i en del fall letttill neddragning eller nedläggning av verksamheten. Utländska försäkringsföretag kan drivaförsäkringsrörelse i antingen genom ett svenskt dotterbolag ellergenom en generalagent. Om verksamheten drivs genom ett svenskt dotterbolaggäller för detta bolag samma regler som för svenska försäkringsbolag iallmänhet. Jag tar därför i detla sammanhang endast upp de fall dä ettutländskt försäkringsföretags rörelse här i landet drivs genom en generalagent.Sådan verksamhet regleras av lagen (1950:272) om rält för utländskaförsäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i . 1984/85:77 22 De utländska försäkringsföretagens verksamhet här ilandet lyder under svensk lag och står under tillsyn avförsäkringsinspeklionen. Generalagenten för ett utländskt försäkringsföretagkan vara fysisk person, svenskt aktiebolag, ömsesidigt försäkringsbolag ellersvenskt handelsbolag. För all bedriva direkt försäkringsrörelse här ilandet skall även utländska företag ha tillstånd (koncession) av regeringen.Däremot kan etl utländskt försäkringsförelag ulan koncession bedrivaålerförsäkringsrörelse här. Villkoren för koncession för utländskaförsäkringsförelag är desamma som för svenska företag. I koncessionsärendetprövas också huruvida generalagenten kan godkännas. Utländskt försäkringsförelag skall liksom svensktbolag erlägga bidrag för att täcka kostnaderna för försäkringsinspektionensverksamhet. För de utländska försäkringsföretagens verksamhetgäller regler som nära ansluter lill eller överensslämmer med föreskrifierna iförsäkringsrörelselagen. Principerna om skälighet ochförsäkringstagarinflytande gäller dock inte de utländska försäkringsföretagen.En motsvarighet till soliditetsprincipen i FRL finns men kraven påavsättningar lill reserver e.d. framför alll inom skadeförsäkring, är lägre änför de svenska försäkringsbolagen. För skadeförsäkring krävs en inilialdeposition på200 . Därutöver krävs tilläggsdeposition med 1/3 av årels premieinkomstefter avdrag för tidigare initial- och tilläggsdepositioner. Beloppet skallredovisas i värdehandlingar som inspektionen har godtagit och som har nedsattsi . För trafikförsäkring gäller särskilda regler i trafikskadelagen(1975:1410) och irafikförsäkringsförordningen (1976:359). Enligt förordningenskall ett företag som har tillstånd alt meddela trafikförsäkring varje årredovisa en regleringsfond för sådan försäkring. Ett utländskt försäkringsföretagskall redovisa fonden i värdehandlingar som har godkänts av inspektionen ochsom har deponerats här i landet på ett sådani sätt att bolaget inte kan förfogaöver dem utan inspektionens medgivande. Förlivförsäkring krävs en inilialdeposition på . Vidare är bolagetskyldigt att i vissa tillgångar redovisa ett belopp motsvarande deförsäkringstekniska skulderna (förelagets ansvarighet på grund av löpandeförsäkringsavtal och inträffade, ej reglerade försäkringsfall) med tillägg av av det belopp varmed de försäkringstekniska skulderna överstigerinitialdepositionen. De tillgångar som motsvarar de försäkringslekniskaskulderna inkl. tillägg måsle förvaras i på visst, betryggande sätt. 1labell 2.1 redovisas de utländska försäkringsföretagens depositioner 1982. Tabell2.1 Utländska försäkringsföretags depositioner 1982 (kkr) Hafnia-Haand i Haand'' =Garantiförbindelser av svenska försäkringsbolag. ''Huvuddelen av försäkringsbeståndet numera överlåtet på Försäkringsaktiebolaget Källa:Enskilda försäkringsanstalter 1982. Sådana deposifioner som de utländskaskadeförsäkringsförelagen nedsatt i får endast användas lillbelalning av fordringar på grund av försäkringsavtal som hör till rörelsen iSverige, böter, viten, avgifier, ersättningar o.d. samt kostnader för särskildadministration. Generalagenten skall övervaka atl försäljningen avförsäkringar sker på elt sätt som överensstämmer med god affärssed. Enmotsvarande bestämmelse finns i försäkringsrörelselagen. De utländskaförsäkringsföretagen i har, med något undantag, anslutit sig till demarknadsföringsöverenskommelser som de svenska bolagen ingått. F.n. har 15 utländska försäkringsföretag koncessionatl genom generalagent driva försäkringsrörelse i . Ett av företagendriver nu inle någon rörelse här. Ingen av koncessionerna avser livförsäkring. Antalet utländska försäkringsföretag verksamma iSverige har successivt minskal . Som jämförelse kan nämnas atlantalet utländska försäkringsföretag här i landet uppgick till 1950.Minskningen förklaras bl.a. av att det här, liksom i andra länder, visat sigsvårt för utländska förelag att till rimliga kostnader göra några störreinbrytningar på marknaden för direkt försäkring uianför hemlandel. I labell 2.2 redovisas de utländskaförsäkringsföretagens premieinkomster . Av premieinkomsten för direktsvensk skadeförsäkring uppgår de utländska företagens andel endast till cirka2 %. Prop.1984/85:77 24 Tabell 2.2 litländska försäkringsföretags premieinkomst1982 (milj.kr.) L'Union, Hafnia-Haand i Haand, " Försäkringsbeståndet numera överlåtet tillHafnia-Haand i Haand, som i sin tur överiåtit huvuddelen av sitt bestånd tillFörsäkringsaktiebolaget . Källa: Enskilda försäkringsanstalter 1982. Av de utländska företagenspremieinkomster belöpte merparten på företagsförsäkring (),trafikförsäkring (19,), annan motorfordonsförsäkring (12,) ochsjöförsäkring samt land- och lufttransportförsäkring (23,). Sammanfattningsvis kan man konstateraföljande angående utvecklingen och omfattningen av de utländskaförsäkringsföretagens verksamhet i - antaletförsäkringsföretag har gått ner från 1950 till 1982 - andelen avpremieinkomsten för skadeförsäkring uppgår till - företagsförsäkring ochsjöförsäkring samt land- och luftlransportför- säkring är de dominerande verksamhetsgrenarna - de utländska företagens marknadsandel visar en klarnedgång. Försäkringsrörelsebegreppel i svensk lagstiftning Enligt I kap. 1 § FRL fårförsäkringsrörelse drivas endast av försäkringsaktiebolag och ömsesidigaförsäkringsbolag, som har fått tillstånd (koncession) till della. Vidare finnsi 21 kap. I § samma lag en bestämmelse om atl den som uppsåtiigen i Sverigebedriver försäkringsrörelse utan att vara berättigad därtill straffas meddagsböter eller fängelse. Någon definition avförsäkringsrörelse ges inte i FRL. I lagens förarbeten hänvisas till gängsespråkbruk och allmän uppfattning, då del gäller atl fastställa innebörden avbegreppei försäkringsrörelse. I avvaktan på resultatet av FVK;s arbete togsemellertid begreppet försäkringsrörelse inte upp till närmare behandling i detlagstiftningsärendet. Begreppet försäkringsrörelse återfinns också ilagen (1927:77) om försäkringsavtal och i lagen om utländskaförsäkringsföretags räll atl driva försäkringsrörelse i . Inle heller idessa lagar är försäkringsrörelse Redan i försäkringslagstiftningskommitténs förslag1925 lill lag om försäkringsavtal diskuterades frågan om en definition avbegreppet försäkring. Det ansågs tillräckligt att man, i stället för attutforma mer eller mindre subtila begreppsbestämningar som knappast kunde fåpraktisk betydelse, anknöt till de begränsningar som språkbruk och allmänuppfattning erbjöd, Uianför förslaget föll därför vissa affärstransanktionersom stod försäkringsavtalen mycket nära. Ett typiskt exempel var sådan garantiför redan ingångna eller möjligen uppkomna förpliktelser som bankerna ikläddesig mot ersättning. Vidare framhölls att de avtal som ingicks av postverketunder beteckningen assurans inte var att betrakta som verkliga försäkringsavtalulan endasl som modifikationer i ett fraktavtal. Inte heller försäkringsutredning (SOU1946:33 och 34) definierade begreppen försäkring och försäkringsrörelse.Förslaget anknöt, i likhet med då gällande lagar på försäkringsområdet, lillgängse språkbruk och allmän uppfattning. Även försäkringssakkunniga (SOU 1960:11)behandlade försäkringsrörelsebegreppet. Detla skedde bl.a. mot bakgrund av detdå akluella Volvofallet, som rörde frågan om genom etl garantiåtagande(PV-garantin) kunde anses bedriva olaga försäkringsrörelse. De sakkunniga undersökte möjligheterna atl ilagtext eller motiv ge en närmare definition av försäkringsrörelse. Man fanndel emellerlid inte möjligt atl ge en klar och entydig definition av dettabegrepp. Del borde också beaktas, menade de sakkunniga, att förhållandena inomdet ekonomiska livet var mångskiftande och röriiga och att det inte varändamålsenligt atl söka binda utvecklingen genom legala begreppbestämningar.Av dessa skäl förordade de sakkunniga att man även i fortsättningen överlämnadeåt rättstillämpningen alt, med beaktande av de tankegångar som låg bakomförsäkringsrörelselagstiftningen saml gängse språkbruk och allmän uppfattning,avgöra om viss verksamhet innefattade drivande av försäkringsrörelse eller ej. Depariementschefen uttalade i prop. 61att han delade de sakkunnigas ståndpunkt och alt man f n. inte borde ingripagenom lagstiftning mot en garantigivning av den typ som introducerat påbilmarknaden. Departementschefen framhöll dock att förhållandena borde följasmed uppmärksamhel och alt frågan fick tas upp till förnyat övervägande i denmån utvecklingen skulle ge anledning därtill. Begreppei försäkringsrörelse finns inte hellerdefinierat i lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag altdriva försäkringsrörelse i . 1965:48 s. 45 f konstateradedepartementschefen att viss oklarhet syntes föreligga i praxis. Han sågemellertid ingen anled- 1984/85:77 26 ningall föreslå någon ändring. I den män utvecklingen skulle ge anledning därtillfick frågan las upp lill förnyat övervägande. Begreppeiförsäkringsrörelse'i andra länder Försök alt i lag definiera begreppetförsäkringsrörelse har gjorts i flera länder men inte resulterat i någonfullständig definition. De europeiska tilsynsmyndigheterna har, bl.a. irapporten från the Xth Conference of 1981,framhållit att inget av de deltagande europeiska länderna har någon heltäckandelegaldefinition av försäkringsrörelse. Däremol förekommer mera begränsadedefinitioner. I lag om försäkringsbolag från 1979stadgas atl försäkringsrörelse får bedrivas endasl av försäkringsbolag somerhållit koncession. 1 likhei med den nuvarande svenska ordningen är del denmyndighel som prövar ansökan om koncession som avgör vad som ärförsäkringsrörelse. Bedömningen av vad som är "olovligt bedrivande av försäkringsrörelse"ankommer på allmän domstol. INorge gäller liknande regler som i . Inom EG finns inga gemensamma regler för vad som ärförsäkringsrörelse och hur detta fastställs. Varje land har sina egnabestämmelser. Som exempel pä länder med ohka system kan nämnas ochFörbundsrepubliken . 1 är det industriministern som i tveksammafall avgör om en verksamhei är en av lagen omfattad försäkringsrörelse. Någondomstolsprövning förekommer inte. I om ett företag bedriver försäkringsrörelse och därförskall vara underkastat tillsyn. Ett beslut av delta slag kan myndigheten fattautan atl ansökan föreligger. Beslutet är bindande för alla domstolar ochförvaltningsmyndigheter. Så länge etl beslut inte föreligger avlillsynsmyndighelen i denna fråga, kan domstolar och andraförvaltningsmyndigheter besluta i frågan och även utdöma straff enligt enpåföljdsbestämmelse i försäkringslagsliftningen. Förfarandei i är uppbyggt på i stort settsamma sätt som i . Ingen av de här behandlade länderna har i sinlagstiftning något stadgande om rätl att få bindande förhandsbesked huruvidaen tilltänkt verksamhet är atl betrakta som försäkringsrörelse. När ett svenskt försäkringsbolag ansöker omkoncession skall regeringen, enligl 2 kap. 3 § andra stycket FRL, pröva attbolagsordningen och grunderna, i de fall sådana skall förekomma, överensslämmermed FRL och andra författningar samt om och i vad män särskilda bestämmelserbehövs med hänsyn till omfatlningen och arten av bolagets verksamhet. 1984/85:77 27 Utöverdenna prövning av närmast formell karaktär skall regeringen, enligl paragrafensIredje stycke, pröva om den planerade rörelsen är behövlig och även i övrigtägnad atl främja en sund utveckling av försäkringsväsendet. Denna materiellaprövning har således dels etl kvantitativt dels ett kvalitativt inslag. Det gälleratt avgöra om det på marknaden finns behov av ytterligare en försäkringsgivareinom det aktuella försäkringsområdet saml om den planerade verksamhelen byggerpå sunda försäkringsprinciper. Om bolagsordning eller grunder ändras skalländringen stadfästas (2 kap. 4 § första stycket FRL). Avser ändringen enutvidgning av bolagets rörelse fill en ny försäkringsgren eller elt nyttverksamhetsområde eller avser ändringen en väsentlig omläggning av rörelsen,gäller vid sladfäslelsen samma regler som vid stadfästelse av bolagsordning ochgrunder för etl nytt bolag (2 kap. 4 § andra styckel FRL). De i 2 kap. 3 § Iredje stycket FRL angivnakriterierna för koncession infördes genom FRL. Bakgrunden lill atl enbehovsprincip infördes var den överelablering som ansågs råda inomförsäkringsområdet . Principen avsågs innefatta enkoncessionsprövning från bäde kvantitativ och kvalitativ synpunkt.Kvantitelsbedömningen skulle avse atl fastställa om det kunde anses föreliggabehov av elt nytt försäkringsbolag. Kvalitetsbedömningen skulle ta sikte påsättet atl realisera del mål som uppställts för den tilltänkta verksamhelen.Skälen lill alt införa kvanti-tiva och kvalitativa koncessionsvillkorutvecklades av departementschefen enligt följande (prop. 1948:50 s. 158 fO. En fri konkurrens verkar i regeleffektiviletsfrämjande eftersom sämre skötta företag löpa risk atl utträngasfrån marknaden. Av denna anledning bör man enligt min uppfattning inomnäringslivet eftersträva största möjliga etableringsfrihel. Påförsäkringsväsendets område föreligga emellerfid i detla hänseende speciellaförhållanden, vilka motivera en undanlagsställning. Särskilt påtagligt ärdella i fråga om livförsäkringen med dess långfristiga avtal, ofta omspännandeslörre delen av försäkringstagarens livstid. Uppenbart är, att bristfälligskötsel eller rubbningar i ett försäkringsföretags ekonomiska jämvikt kunnamedföra allvarliga verkningar för försäkringstagarna. Det torde icke rådanågon tvekan om att även en tillfällig övermannad av marknaden är ägnad attmenligt påverka försäkringsväsen-dels allmänna standard till förfång för denförsäkringssökande allmänheten. Förhållandel medför nämligen risk för stegradeomkostnader och sämre försäkringsskydd. I detta sammanhang måste vidarebeaktas, att konkurrenskostnaderna på försäkringsväsendets område äro relativthöga samt atl konsumenterna här i regel äro ur slånd alt bedöma förhållandetmellan varans pris och värde. På de skäl jag nu anförl finner jag det från samhälleligsynpunkt nödvändigt atl i fråga om försäkringsverksamheten genomföra en vissbehovsprövning. Det är uppenbart, atl denna i konkreta fall kan te sigvansklig och därför måste utövas med försiktighet. Tillämpad med blicken öppenför samhällslivets skiftande problemställningar synes mig behovsregelnemellertid ägnad att tillföra försäkringsväsendet stadga och gynnsammautvecklingsmöjligheter. 1984/85:77 28 Redan av vad nu anförts torde framgå, attjagbiträder uppfattningen att de kvantitativa och kvalitativa koncessionsvillkoren icke böra bedömas fristående från varandra utan ses i ett sammanhang. I viss mån betinga de varandra ömsesidigt. Föreligger behov av ett nytt försäkringsbolag, är tillkomsten av elt sådant i regel ägnad att främja en sund utveckling. Behovsfrägan måste betraktas som etl särskilt betydelsefullt led i bedöm ningen. har uttalat, all inom deflesta försäkringsbranscher antalet bolag är större än somerfordras ur behovsläckningens synpunkt; ulredningen har därför funnit enreduktion önskvärd. Enligt en utbredd mening - som jämväl kommit till uttryck ivissa remissyttranden - är försäkringsutredningens omdöme välgrundat. Förnärvarande saknar jag anledning alt laga bestämd ståndpunkt till frågan, somenligt min mening bör ägnas fortsatt uppmärksamhet. Det är min förvissning, atl1945 års försäkringsuirednings betänkande kommer att ge ytterligare hållpunkterför en bedömning av läget. Intill dess läget klarnat förefaller det migangelägel, atl koncessionsprövningen belräffande nya företag sker tämligenrestriktivt. För utländska försäkringsföretag som vill drivaförsäkringsrörelse i genom generalagenter gäller samma koncessionsvillkorsom för svenska försäkringsbolag (7 § lagen om utländska försäkringsföretag).På detla område infördes behovsprincipen 1950. Rörande behovel av elt visslmått av internationell rörelsefrihet på försäkringsområdet anförde departementschefenföljande (prop. 1950:94 s. 28 O- Om det i något fall skulle visa sig, attförutsättningen för att svenska bolag skulle fä denna möjlighet att drivarörelse i ett visst land vore att moisvarande frihet lämnades detta landsförsäkringsbolag atl utöva verksamhet här, synes det icke vara principielltoriktigt att en viss hänsyn härtill tages vid prövning av en koncessionsansökanfrån ett sådani utländskt bolag. Frågan om angelägenheten för det svenskaförsäkringsväsendet att dess rörelsefrihet utomlands icke hämmas som följd avatt ansökningen avslås lorde nämligen naturligt ingå i bedömningen huruvida denmed ansökningen avsedda verksamheten är behövlig och även eljest ägnad attfrämja en sund utveckling av försäkringsväsendet. I denna mening bör sålundatillbörlig hänsyn lagas till handelspolitiska återverkningar avkoncessionsbedömningen. Men det må framhållas att endast sådana återverkningar,som beröra det svenska försäkringsväsendet böra tillåtas att spela in vidbedömningen. måsle understrykas alt vikten av de ifrågavarandehandelspolitiska synpunklerna icke får överdrivas. Under inga förhållandenböra dessa bli ensamt avgörande. En noggrann prövning måste ske av alla deolika skäl som ur behovssynpunkt kunna tala för eller emol elt bifall till ansökningen.Att såsom generalagenterna föreslagil, i lagtexten utsäga alt vidkoncessionsprövningen särskild hänsyn bör tagas till motsvarandelagbestämmelser i det sökande bolagets hemland, kan därför icke anseslämpligt. 1984/85:77 29 Tillämpningen av behovsprincipen efter införandet kartlades av 1958 ärs försäkringssakkunniga, (SOU1960:11) Översyn av lagen om försäkringsrörelse. Av desakkunnigas redovisning framgår bl.a. följande. Pålivförsäkringsområdet förekom ingen nyetablering. Påskadeförsäkringsområdet ägde en begränsad nyetablering rum. Av de cirka 80 ansökningar om koncession somgjordes avsåg del övervägande antalet utvidgning avkoncessioner för befintliga skadeförsäkringsbolag. Med hänsyn till de skäl somangavs för bifall till ansökan inordnade de sakkunniga ärendena i någon avföljande kategorier. Ett marknadsmässigt behov haransetts vara för handen. Marknaden har ansetts vara vältäckt av redan existerande försäkringsbolag och deras försäkringsgrenar, meninspektionen har inte velat motsätta sig den tilltänkta utvidgningen, eftersometl avslag på ansökan skulle försvåra för sökandebolagel atl konkurrera pämarknaden. Sökandebolagel har varit ettstort allmänt skadeförsäkringsbolag med koncession i flertaletskadeförsäkringsgrenar, vilket har ansetts utgöra tillräcklig grund förinspektionen att tillstyrka en utvidgning lill sådana nya grenar som harsamband med bolagets redan bedrivna verksamhet, dock ej vissa speciella grenarsåsom sjö-, husdjurs- och kreditförsäkring. De stora allmännaskadeförsäkringsbolagen har ansetts böra ha koncessioner i alla vanligabranscher. 1 flera fall där konkurrensläget med härisyn tillde kombinerade försäkringarnas frammarsch motiverade utvidgade koncessionerangavs som villkor för koncessionen att nya försäkringsformer endast ficktillhandahållas i kombination med sädana försäkringar som bolaget redantidigare hade koncession för. Departemenischefen hade bl.a. följande synpunkterpå tillämpningen av behovsprincipen (prop. 1961: 171 s. 98). De sakkunniga har verkställt en ingående granskningav koncessionsgivningen och därvid kommit till den slutsatsen att anledning ejfinnes att föreslå någon ändring av de i FL föreskrivna materiella villkorenför koncession. Denna ståndpunkt finner jag välgrundad. Den företagna utredningenfår anses utvisa all nuvarande regler är ändamålsenliga och erbjudertillfredsställande möjligheter atl anpassa tillämpningen till utvecklingen påförsäkringsområdet. Del saknas från dessa utgångspunkter skäl att rubba den avstatsmakterna vid tillkomsten av FL uppställda grundsatsen alt koncession förutsätteratl den tillämnade rörelsen skall vara behövlig och även eljest ägnad attfrämja en sund utveckling av försäkringsväsendet. Prop.1984/85:77 30 På livförsäkringsområdet har sedan1959 endasl fem nya bolag fått koncession. Fyra av dessa tillhör kategorinarbetsmarknadsbolag; (Arbetsmarknadens Försäkringsaktiebolag,tjänslegruppliv- och avgångs-bidragsförsäkring) 1963, KFA (KommunernasFörsäkringsaktiebolag, grupplivförsäkring) 1963, AMF-sjuk(Arbetsmarknadsförsäkringar, sjuk-försäkringsakliebolag,avtalsgruppsjukförsäkring) 1972 och AMF-pension (AMF,pensionsförsäkringsaktiebolag, bl.a. särskild tilläggspension STP) 1973. År1982 beviljades Ansvar, ömsesidig livförsäkring för helnyktra (Ansvar Liv)koncession. På skadeförsäkringsomrädet hardrygt tjugo nya koncessioner beviljats. Flera av dessa har avsett begränsadeutvidgningar av koncessioner för befintliga bolag, t.ex. tillstånd att meddelaförsäkring i vissa bibranscher, varigenom det blivit möjligt att meddela allagängse skadeförsäkrings-former. Inget nytt svenskt försäkringsbolag, avsett attför konsumenter tillhandahålla hela registret av försäkringar, har tillkommitsedan 1948 års FRL trädde i kraft. Koncession har däremot meddelats förförsäkringsbolag med begränsade uppgifter; t.ex. 1960(motorfordonsförsäkring), KreditgaranU 1969 (kredil- ochavbetalningsförsäkring), AMF-kredit 1973 (kreditförsäkring för arbetsgivareslån hos AMF-pension) samt Pensionsgaranti eller FPG 1961 (kreditförsäkring avarbetsgivares pensionsutfästelser gentemot tjänstemän). Koncession har ocksålämnats existerande försäkringsbolag för att bedriva visst slag av försäkring isärskilt dotterbolag (1982 och Vegele kredil 1983). Vidare harkoncession givits för tre s.k. återförsäkringscaptives (mottagen ålerförsäkringav risker hänföriiga lill resp. koncerns verksamhet), nämligen AGA Re och SKFRe 1977 samt Re 1978. Strukturförändringar inom del enskilda försäkringsväsendetunder De svenska försäkringsbolagen Det svenska näringslivet har underde senasie decennierna undergått slora förändringar, som bl.a. inneburit enfortgående företagskoncentra-lion och en tilltagande internationalisering.Sådana förändringar har i hög grad präglat också försäkringsbranschen. Avtabell 2.3 framgår hur antalet svenska försäkringsbolag förändrats från 1950till 1982. Tabell2.3 Antal svenska försäkringsbolag 1950-1980 A. Liv- och sjukförsäkringsbolag LOKALA BOLAG (ömsesidiga) A. Läns- och häradsbolag Källa;Enskilda försäkringsanstalter 1950, 1960, 1970 och 1982. Som framgår av tabellen har antalet svenska bolagsjunkit mycket starkt, från 1 1950 lill 1982. Bäde riksbolag ochlokala bolag har minskat med över hälften. I del följande angesnägra av orsakerna lill denna utveckling. Antalet liv- och sjukförsäkringsbolag blandriksbolagen minskade från 35 till 15. Detta förklaras huvudsakligen av atl tolvränle- och kapilalför-säkringsanslalter, som endast meddelade vissa former avlivförsäkring, i början av 1950-lalel överiät sina försäkringsbestånd tillränle- och kapital-försäkringsanstalten (RKA). I övrigt beror minskningen på defusioner som har genomförts .