prop · G803181 · 1984-12-31 00:00:00 — På det lokala planet krävs del att miljö- ochhälsoskyddsnämnden får information om lokala variationer, som kan ha betydelseför inriklningen av hälsoskyddet. På motsvarande sätt kan exempelvisprimärvården ha nylta av uppgifter från miljö- och hälsoskyddsnämnderna rörandehälsorisksilua-tionen inom kommunen. Mol bakgrund av de stora värdbehoven och de särskildahälsorisker som finns i högre åldrar föreslår HS 90 att landstingen pä sikt börinrätta en hälsovård för äldre inom ramen för primärvårdens verksamhel enligtsamma grundläggande idéer som tilllämpats inom barn- och mödrahälsovårdenoch med samma goda täckning. De remissinstanser som kommenterat förslagel, l.ex.Pensionärernas riksorganisation (), ,socialdemokratiska kvinnoförbundet och samtlandslingen, har en posiiiv inslällning. 1984/85:181 102 della är en ambitiös satsning som dock inte bör genomförasinnan yllerligare noggranna analyser av nylla och koslnader ochförsöksverksamheter genomförts. Åven jag anser alt en sådan hälsovårdsservice för äldre äretl angeläget led i utvecklingen av det förebyggande arbetet ochomvårdnadsinsaiserna för de äldre genom primärvårdens försorg och att förslagelär väl ägnat all öka möjlighelerna för pensionärer att bo kvar i del egnahemmet. Jag ser denna verksamhet som en fortsatt ulveckling av den goda servicesom många distriktssköterskor ger lill de äldre. Forsknings- ochutvecklingsarbetet kring de äldres hälsofrågor, bl.a. systematiskahälsoundersökningar inom ramen för det s.k. H 70-projektet i , pekar iriktningen atl livskvaliteten kan stärkas genom en sådan aktiv hälsovård för deäldre. Det är angelägel att i samverkan med Sprinärmare utvärderar de försöksverksamheter som hillills bedrivils. Om del bedömsväl motiverat bör utarbeta etl program för innehållet i ensådan äldrehälsovårdsservice till ledning för huvudmännen och den personal somskall svara för denna service. Allmänmedicinaren - en specialisl på primärvård Flera remissinstanser redovisar sin syn på hur efterfråganpå vård genom andra läkarspecialister i primärvården än allmänmedicinare skalllillgodoses och då bl.a. frågan om remisstvång. HS 90 framhåller atlallmänmedicin är det kunskaps- och färdighetsområde som ulgör grunden för attprimärt handlägga oseleklerade medicinska problem och för att ansvara förhälsotillståndet för befolkningen i elt visst avgränsat område. Primärvårdenskompetens vidgas också genom olika specialistkunskaper. Den organisatoriskaanknytningen för andra specialistläkare än allmänmedicinare i primärvården böravgöras med hänsyn till lokala förhållanden, anser HS90. Jag ansluter mig till HS 90:s allmänna syn i dessa frägor.Huvuddelen av primärvårdens insalser kommer all ske genom vårdlag därallmänläkaren, distriktssjuksköterskan och undersköterskan, i konlakl medålskilliga andra personalkategorier, svarar för insaiserna och förmedling avkontakt med andra specialister. Jag bedömer alt del framför alll i vissatätbefolkade områden kan vara en praktisk lösning atl specialister i t.ex.gynekologi och pediatrik arbetar på heltid vid en vårdcentral. I andra fall kantjänstgöring enstaka dagar, men med organisatorisk knytning tilllänssjukvården, vara en bättre lösning. kan remittering tillsjukhusanknuten mottagning vara den bästa modellen. Jag anser dock att denenskilde bör ha möjlighet atl utan administrativa hinder få söka specialist omönskemål därom finns. Olika modeller förekommer inom hälso- och sjukvårdenoch de kan var och en fungera på ett tillfredsställande sätt. För att åstadkommaen ändamålsenlig vård finns samarbetsavial och överenskommelser l.ex. Prop.1984/85:181 103 Jag vill i detla sammanhang erinra om den lidigare nämndaförsöksverksamhet med ökade möjligheter lill val av vårdenhet och vårdpersonalsom regeringen stöder. Denna utveckling mot ökad flexibilitet och valfrihetinom hälso- och sjukvården är viktig att föra vidare. Primärvårdens ansvar för långtidssjuka Det är viktigt att värdbehoven för främsl de långtidssjukaså långt som möjligt kan tillgodoses genom vårdinsatser i det egna hemmeteller, då della lill följd av vårdbehovens nalur inle är möjligt, vid lokalasjukhem i nära anslutning till den långtidssjukes boendemiljö. måste deslora vårdenheterna för långtidssjukvård inom länssjukvården i betydandeutsträckning förändras. Jag har tidigare i avsnittet 4.2 ulvecklat min syn pålånglidssjukvårdens innehåll. En slörre del av vårdbehoven bör las om hand inomprimärvården för alt de eflerslrävade kvalitetsmålen skall kunna tillgodoses.Behovel av vård och omsorg om äldre kommer att öka i och med atl anlalelpersoner sfiger kraftigt. Del ökade behovet bör dock kunna mötas iförsta hand genom en utbyggnad av hemsjukvården och lokala sjukhem. Det bördärför finnas möjligheter att minska vårdplalsanlalel för långtidssjukvård inomlänssjukvården. En central fråga för primärvårdens verksamhet, och dåsärskilt dess arbele med hemsjukvård och annan långtidssjukvård, är samverkanmed de primärkommunala instanserna, särskilt äldreomsorg.Ålskilliga remissinstanser har pekat på gränsdragningssvårigheterna mellan delmedicinska och del sociala vårdansvaret, även om socialtjänstlagen alllidlägger det yttersta ansvaret pä primärkommunen. För min egen del vill jag försl och främsl slå fasl atldessa gränsdragningsproblem aldrig får gå ut över den vårdbehövande patienten.De avtal om samarbete i den medicinska och den sociala äldreomsorgen somupprällats på några håll i landel, är ett exempel på hur man kan komma lillrätta med de problem som finns. LokaU ansvar för psykiskt sjuka Den utveckling av psykiatrin som pågår mot öppen vård ochmer hemliknande institutionsvård är mycket posifiv och bör fortsätta.Psykiatrin organiseras med ett geografiskl och befolkningsmässigl avgränsatområde och med ansvar för psykiatrins totala utbud av behandling ochrehabililering inom sitt område. Detta kallas vanligen sektorisering. De remissinslanser som har gett synpunkter påsocialberedningens överväganden om den allmänna psykiatrins framtida inriktninghar alla varil posiiiva lill förslagen. En strävan är att psykiatriskverksamhet skall bedrivas i så öppna och hemliknande former som möjligt bl.a.med stöd i boendemiljön. Helhetssynen är utgångspunkten för hur man skallbetrakta 1984/85:181 104 individens lotala situalion och omgivning. Detla kräver enorganisalion som möjliggör närhet och kontinuitet. Psykiatrisk länssjukvård sker alll mer i anslutning lillövrig hälso- och sjukvård. Samlidigt vill jag peka på möjligheten att anordnavård i en liten grupp ute i samhällel med psykiatriskt utbildad personal. Dellakan vara aktuellt t.ex. för personer med psykiska problem. Socialberedningenpekar på all korttidsvård under sådana former, liksom utnyttjandet avakulplalser där sådana finns vid lokala sjukhem i nära samarbeie medprimärvården, ger möjligheter lill en betydligt högre grad av decenlraliseringän man lidigare räknal med. Sammanfattningsvis ser jag en forlsall utveckling avprimärvården som mycket angelägen. Den är en förutsättning för atlbefolkningens behov av grundläggande sjukvårdsservice skall kunna tillgodoses.Primärvård bör ges vid mottagningar (vård- eller hälsocentraler), genomsjukvård i hemmet och vid lokala sjukhem inkl, dagsjukvård. Den bör varalättillgänglig och även under jourtid ta emot flertalet akut vårdsökande.Primärvården bör också svara för sådan omvårdnad som i huvudsak betingas avmedicinska skal, ge medicinsk rehabilitering, eftervård efler sjukhusvistelseoch omvårdnad i livels slutskede. Primärvården har viktiga uppgifter när del gäller attsvara för hälsovård för mödrar och barn före skolåldern samt för sådanariskgrupper som behöver särskilda insatser. Primärvården bör kunna erbjudaförelagshälsovårdsservice ål arbetsplatser där denna inle kan lillgodoses påannal säll. Primärvården har ansvarel för hälsoupplysning på lokalnivå och bör i detla arbete samverka med organisationer och primärkommunalainstanser. Primärvården svarar för utarbetande av lokalahälsobeskrivningar som grund för behovsbaserade planering avhälso- och sjukvården och för samverkan med andra samhällssektorer i det lokalatvärsektoriella hälsoarbetet. Primärvården samordnar de olika vårdgivarnas insalser inomden samlade lokala primära hälso- och sjukvärdsfunklionen. Möjligheterna att i nuvarande samhällsekonomiska lägerealisera den utbyggnad av primärvården som jag har förordat hänger i inleobelydlig utsträckning samman med främsl vilken utveckling av länssjukvårdensom kan uppnås. Jag lar upp utvecklingen inom länssjukvården i del följande. 5.3 Förändrad läns- och regionsjukvård Läns- och regionsjukvårdens kvantitativa utveckling Efler hand som primärvården får ett allt slörre ansvar föratl möta befolkningens vårdbehov och dess resurser byggs ut kommer länssjukvårdensroll alt förändras. Länssjukvården påverkas ocksä av förändringar i 1984/85:181 105 regionsjukvårdens innehåll och organisalion. Inom HS90-arbelet har sårskilt analyserats utvecklingen av länssjukvården mått itermer av vårdplatser och vårdutnyttjande. skall tillhandahålla den mesl specialiseradeoch resurskrävande sjukvärden på länsplanei. Beroende på geografiskaförhållanden och krav på närhel krävs ibland länsdelssjukhus. Nuvarandelänsdelssjukhus har dock mycket varierande ulformning. Vissa av dessa harfunktioner idenliska med länssjukhusens. Antalet vårdtillfällen har ökat inom denmedicinska korttidsvården och inom den kirurgiska har en ökning skell med sjuprocent frän 1970 lill början av 1980-lalet. Genom all vårdtiderna på sjukhusenhar blivit allt korlare och primärvården har tagit över viss vård fränlänssjukvården har vårdplalsanlalel ändå kunnal minska under de senasle åren. För egen del menar jag atl länssjukvårdens vårdplalsanialkan minska yllerligare på många slällen i landel i lakl med alt primärvårdeninklusive de lokala sjukhemmen byggs ut. Jag vill dock underslryka alt enomstrukturering av vården mäste utgä från myckel ingående överväganden somberör flera vårdnivåer. en utbyggd primärvård och krav påkoncentration av arbetsuppgifter, vilkel jag lar upp i det följande. Vissavårdplatser kan utnyttjas på andra säll än f.n. Samverkan mellan olika nivåeroch geografiska områden kan innebära effektiviielsvinster. Jag vill därför inteförespråka någon enhetlig organisationsmodell. Tvärlom anser jag all det kanfinnas tungt vägande skäl för olika modeller. HS 90-maierialei beskriveringående olika modeller för verksamhetsformerna vid mindre sjukhus i såvälstorstads- som glesbygdsbeionade områden. Inom lånssjukvården vårdas patienter som med fördelskulle kunna överföras lill andra vårdformer. Jag tänker särskilt på äldrepatienter som fåll erforderlig specialistvård men som forlfarande har storabehov av professionell värd och omsorg. Sådana patienter belägger del av vårdplatserna inom länssjukvården enbari för atl få sill behov avomvårdnad tillfredslälll. De skulle ofla kunna överföras lill långtidssjukvårdvid t.ex lokalt sjukhem om det fanns plats. Andra palienter skulle kunna vistashemma med hjälp av hemsjukvård. För patienter, som inte längre har behov av denspecialiserade värdens specifika resurser, är del en vårdmässig vinst atl fåkomma till en vårdform där omvärdnadsaspekten är den dominerande. Andelen färdigbehandlade "klinikfärdiga'"patienter varierar i hög grad mellan olika kliniker. Utredningar har visal allca lio procenl av alla vårdplatser inom den somaiiska korttidsvården är belagdamed patienter som borde vårdats i andra vårdformer, främst inomlångtidssjukvården. Det har vidare i olika sammanhang pålalals atl 20-30procent av medicinklinikernas plalser är belagda med patienter som anmälis förlångtidssjukvård eller som skulle kunna vårdas med hjälp av hemsjukvård ellerprimärkommunal service. Eflersom medicinklinikerna utgör en sä slor andel avden somaiiska korttidsvården skulle sannolikt elt belydande antal vårdplatser 1984/85:181 106 kunna friställas bara inom denna specialitet om bättrealternativ fanns. Beräkningar har gjorts som pekar på att 4 000 - 5 000vårdplatser i början av 1980-lalet var belagda med""klinikfärdiga"' patienter. Behovet av vårdplatser kan också förvänlas minska genomall utredningar och behandlingar i allt större omfattning kan göras i öppenvård. För en ulveckling i samma riklning lalar också senare ärs fortgåendesänkning av medelvårdtiden. Det bör också finnas andra möjligheter atl minskavårdplatsantalet för den slutna korllidsvården med tanke på de storavariationer i resursutbud och vårdutnyttjande som finns . Lokalavariationer i hälsotillståndet liksom i befolkningens ålderssammansättning kannaturligtvis vara en anledning lill sådana skillnader. Sådana faklorer har docki gjorda studier inte kunnat ses som förklaringar lill i många fall stora variationer.Således varierar vårdplatsiillgången för den somatiska korllidsvården somhelhel mellan olika sjukvårdsområden med upp lill 50 procenl räknal i relationtill befolkningsunderlaget och upp lill 100 procenl för enskilda specialiteter.Delta speglar utan ivekan hisloriska traditioner och varierande lokalabedömningar mera än behov av vård. Enligt HSL skall landslingens planering för hälso- ochsjukvården utgå från befolkningens behov av värd. Den nuvaranderesursfördelningen såväl mellan som inom landsting tyder på att yllerligareomfördelningar av resurser kan och bör göras för all uppnå en merabehovsrelalerad fördelning av tillgängliga vårdresurser. Krav på hög kvaliiei Det ökande antalel personer i högre åldrar, framför allt iåldrarna över 75 är. kommer atl ställa ökade krav pä åtgärder genomlänssjukvårdens försorg. Efler hand som alltfler personer når alll högre åldrarfär vi ett ökat antal patienter med sammansatta och svårbemästrade sjukdomarsom kräver sjukhusvård. En del av de resurser som jag bedömer kan frigöras inomdelar av den slutna länssjukvården bör därför reserveras för atl möta devårdbehov som det ökade anlalet äldre ger. Likaså måste ulrymme finnas för atlta till vara medicinska och lekniska landvinningar. När det gäller länssjukvårdens kvalitativa ulveckling villjag framhålla att det inom del medicinska och medicinlekniska området pågår enständig ulveckling mot nya och förbättrade metoder för diagnostik ochbehandling. Därigenom sker fortlöpande en förändring av värdens innehåll. Nyapatientgrupper lillkommer genom att sjukdomar som fidigare inte kunde behandlasnu kan botas eller lindras pä ett effektivt sätt. Ny teknik kan medföra sloravinster i fräga om livskvalitet. Ett exempel är den rekonslruk-liva ledkirurgindär förslitna höfter och knäleder kan bytas ut och patienterna kan ålerfå sinrörelseförmåga och slippa smärtor. Ett annal exempel är s.k.glaskroppskirurgi som innebär möjlighet alt återge synen och social 1984/85:181 107 Den största patientgruppen denna operationsmetodkan ge bot för är diabetiker som haft sin grundsjukdoni . En annanoperationsmetod inom ögonsjukvården som fåll stor betydelse för ökadlivskvalitet är inopererande av en konstgjord lins vid grå slarr. Förutom att den forskning och ulveckling som pågår germöjlighel alt behandla "nya"" sjukdomar ger den även möjlighetatl förbättra fidigare använda undersöknings- och behandlingsmetoder.Datortomografen som bl.a. används för undersökning av hjärnan är ett käntexempel. Denna gör del möjligl atl på elt enkell och smärtfritt sätt genomföraundersökningar som tidigare krävde synnerligen komplicerade och smärtsammameloder. Etl annal exempel är en melod för prostataoperation (s.k. TUR) som ärbetydligt mera skonsam för patienten än den lidigare använda. Behov av koncenlraiion och flexibililel Inom sjukvården liksom inom många andra områden fordrasviss omfattning av verksamheten för att hög kvalitet baserad på slor erfarenhelskall kunna upprätthällas. Detla i sin tur kräver ibland ett slorl befolkningsunderlag.Ju mindre vanlig en åtgärd är, desto slörre befolkningsunderlag är naturligtvisnödvändigl. För att tillfredsställa medicinska säkerhetskrav bedömer jag delnödvändigt att i viss utsträckning koncentrera länssjukvården. Detta gäller iförsia hand sällan förekommande kirurgiska ålgärder. En koncentration är ocksåi många fall en förulsättning för atl nya verksamheler och metoder skall kunnaöverföras från regionsjukhusen. Jag vill framhålla att det även inom merabasala vårdområden kan finnas inslag av lågfrekvenla och komplicerade älgärdersom bör betraklas på samma sätl som övrig specialiserad vård. Isocialstyrelsens roll ingår atl ta fram underlag för den lokala planeringen.Som etl led däri har genomförls en rad värdkonsum-tionsstudier. Ett annatviktigt led är att belysa vilka medicinska och tekniska krav pä kunskaper ochfärdigheter som bör uppfyllas för atl hög medicinsk kvalitet skall kunnagaranleras. När detgäller mycket lågfrekvent verksamhet blir samarbete över länsgränsernanödvändigt för att upprätthålla kvaliteten och därmed också säkerhelen för denenskilde inom länssjukvården. Detta skäl för en koncentration avspecialistvården finner jag vara det tyngst vägande. Men självfallet är delockså av stor ekonomisk betydelse att kunna begränsa spridningen avresurskrävande funktioner. Behovet av samarbete över specialitetsgränsernaökar. Av den anledningen bör olika modeller prövas för att öka effektiviteten iresursutnyttjandet och för all ge palienter bästa möjliga vård. I avsniltel 5.2 har jag bl.a. behandlat primärvårdensansvar för långtidssjuka. Jag har där uttalat atl det på sikl bör finnasmöjligheter att minska vårdplatsantalet för långtidsvård inom länssjukvården. Med en decentraliserad långtidssjukvård vid huvudsakligensmå, "nära" 1984/85:181 108 sjukhem mäste vissa gemensamma utvecklingsfunlionersäkerställas. Del är troligen också nödvändigl atl bibehålla mindrelångvårdskliniker vid vissa akutsjukhus. Den uppbyggnad av forsknings- ochulvecklingsarbele som skett måsle forlsälla. Jag anser del ytterst angelägel alt även ifortsäuningen nära följer och analyserar behovel av strukturförändringarbetingade av kvalitativa krav på värden. Länssjukvårdens roll i del förebyggande arbeiei Det är angeläget att länssjukvårdens kunskaper ochresurser tas lill vara i del hälsopolitiska arbelel. Kunskaperna om olika sjukdomars uppkomsl och förlopp finnslill slor del inom länssjukvården. Dar bedrivs också forsknings- och ulvecklingsarbetesom ståndigt tillför nya kunskaper och som i högre grad än f.n. skulle kunnaanvändas i förebyggande syfte. Jag anser också all man ännu mer än som ärfallel bör arbela för atl spåra de orsaker som finns lill skador och sjukdomaroch aklivi förmedla dessa kunskaper lill såväl ansvariga inom andrasamhällsseklorer, som lill enskilda palienter och allmänheten. Del är naturligtvis också viktigt att sjukvårdens insalservid redan inträffad sjukdom, förutom för att återställa hälsan, inriktas på attförhindra återfall eller dämpa sjukdomens utvecklingstakt. För vissa sjukdomar,l.ex. diabetes, är en noggrann behandling och för patienten en kontrolleradlivsföring en förutsätining för att följdsjukdomar skall kunna undvikas ellerskjutas upp, I dessa och liknande fall är del viktigt all sprida kunskapendärom både lill patienterna och deras anhöriga, 1 detla sammanhang vill jag ocksä nämna allsocialstyrelsen hell presenterat resultat från den pågåendeförsöksverksamhelen med mammografiundersökningar i ochÖstergötlands läns landsting. Styrelsen konstaterar all del nu slår klarl atten allmän hälsokontroll med mammografi kan minska dödligheten i bröstcancer.Utvärderingen av undersökningarna kommer att fortsätta för au ge meradetaljerade resultat. Landstingen har ställt sig posiiiva till att snabbterbjuda allmänna mammografiundersökningar. förbereder nuallmänna råd med rikllinjer för en allmän hälsokontroll med mammografi. Etlvikfigt kvalitetskrav är all del finns utbildad personal för mammografi.Ulbildningen säkerställer att inammografiundersökningarna upprätthåller en högkvalilet. har övervägt behovet av efterutbildning för läkareoch rönigenassistenier. Ålgärder har vidlagils för alt en försia utbildningning av röntgenläkare och rönigenassistenier skall kunna påbörjas . 1984/85:181 109 Jag finner det synnerligen angelägel att del ävenfortsättningsvis ges möjligheter att genom forskning och utvecklingarbetetillföra sjukvården förbättrade metoder för diagnoslik och behandling. som jag ovan framhållit, slor betydelse för bot och lindring för storapatientgrupper, samt för all öka den medicinska säkerhelen. För alt nyvunnaerfarenheler skall komma alla till del är det väsenlligl all spridningen av nyametoder sker snabbt. I detla sammanhang vill jag också nämna alt jag är bereddalt stödja insatser för atl följa och värdera den medicinska leknolcjgin(ålgärder för prevention, diagnostik, behandling och rehabililering) samlsprida kunskap därom. Jag avser atl inom korl föreslå regeringen all bemyndigamig alt tillkalla en särskild utredare med uppdrag all se över frågor kring denmedicin-tekniska säkerhelen. Regionsjukvården behandlas inte särskilt av HS 90 eflersomden relativt varit föremål för ulredning och beslut (SOU 1978:70 ochprop. 1980/ 81:9 om regionsjukvården. SoU 6, rskr 123), En ny regionsjukvårdsindelninggäller från . Jag vill peka på att regionsjukvården har ökal inom vissaspecialiteter underdel senasle decenniet. gäller inom l.ex.allmänkirurgi, neurologi och kvinnosjukvård. Det är svärl alt förutsäga vad denhögspecialiserade medicinska och lekniska utvecklingen kan medföra i fråga omförändringar av innehåll och omfattning. Jag bedömer dock att regionsjukvårdensomfattning inte kommer all förändras i någon avsevärd grad under de närmasteåren. Däremot är jag överlygad om all nya landvinningar kommer att göras ochatl en fortsatt kompetensöverföring lill lånssjukvården kommer atl ske. Onkologiska centra har en specialfunktion inomregionsjukvården, bl.a. för samordning av sjukvårdsregionens resurser förcancervård. Jag instämmer i cancerkommilléns bedömning all uppbyggnaden avregionala onkologiska centra bör fullföljas enligt socialslyrelsens allmännaråd (1974:32) Planering av onkologisk sjukvård och jag förutsätter altsocialstyrelsen följer denna utveckling. Samverkan med primärvård m.m. I min redovisning har jag gjort en uppdelning mellan å enasidan primärvård och å andra sidan låns- och regionsjukvård. är en vanliguppdelning som fyller en viss begreppsmässig funklion. Jag vill dock starkiframhålla atl man måsle se halso- och sjukvården som en värdkedja som måslefungera som en helhet. Delta fordrar ell ulvecklat samarbeie och 1984/85:181 110 samordning mellan de olika delarna i syslemet. En god vårdi HSL:s anda förutsätter att alla delar fyller sin funktion så att del samladeresullalel blir all befolkningen får en god hälso- och sjukvård på likavillkor. 6 Hälso- och sjukvårdens planering m.m. 6.1 Former förplaneringen HS 90 har inte haft i uppdrag att utarbela några förslagom hur den nationella samordningen av hälso- och sjukvårdsplaneringen bör ske iframtiden. Åtskilliga landsting har dock i sina remisssvar framhållit alt maninte önskar några gemensamma planeringsomgångar av den lyp som förekom under1970-talel. Statskontoret och liksom LO betonar däremot isina remisssvar statens samlade ansvar för hälso- och sjukvårdspolitiken liksomför avvägningen av hälso- och sjukvården mol andra samhällssektorers inlressenoch med hänsyn lill samhällsekonomin. De finner därför en pä riksnivåsammanhållen hälso- och sjukvårdsplanering och en uppföljning härav nödvändig.Svenska kommunalarbetareförbundet betonar att statsbidragen och andra statligastyrmedel bör ges en sädan ulformning atl de direkt kan relateras lill de målsom HS 90 ger ullryck för vad avser hälso- och sjukvårdens inriktning ochdimensionering. Mol bakgrund av bl.a dessa remissynpunkter finner jaganledning alt i det följande beröra några planeringsfrågor. Vad jag här anförinnebär inle någon principiell förändring i den fördelning av ansvar mellanslaten och landstingskommunerna, som kommit lill ultryck i propositionen omhälso-och sjukvårdslagen (1981/82:97).