prop · G803181 · 1984-12-31 00:00:00 — 8 Hälso-och sjukvårdsstatistiken m.m......................... ... 125 8.1 Inledning ....................................................... ... 125 8.2 Regelbundenfolkhälsorapport ........................ ... 126 8.3 Vissautvecklingsbehov, m.m............................ ... 127 8.4 Epidemiologiskbevakning .............................. 131 9................................................................................ Vissariktlinjer för hälso- och sjukvårdspolitiken - en samman fattning .................................................................. 134 9.1 Övergripandemål ......................................... ... 134 9.2 Grundläggandekrav och principer ................. ... 136 9.3 Hälso- ochsjukvårdens samhälls- och individinriktade förebyggande arbele måslevidareutvecklas ......................................................................... ... 139 9.4 Vårdensstruktur - några utvecklingslinjer ..... ... 141 9.5 Planering ochstatistik ................................... ... 142 1984/85:181 167 9.6 Personal, ulbildning och forskning ............... .... 143 10 Förtroendenämnder inom hälso- och sjukvärden .. .... 144 10.1 Försöksverksamhelen med förtroendenämnder inom häl so- och sjukvården förlängs ............. 144 11 Upprälladelagförslag ............................................. .... 147 12 Hemställan ............................................................ .... 147 13 Beslut...................................................................... 147 Appendix 1Uidrag ur HS 90:s huvudrapport (SOU 1984:39) Hälso- och sjukvård inför 90-talet: Kap. 2 Hälsoproblem och hälsorisker ............................................ 148 Bilaga 1 Sammanfattning av HS 90:s huvudrapport (SOU 1984:39) Hälso- och sjukvård inför 90-talel. Bilaga 2 Sammanslällning av remissytlrandena överrapporten (SOU 1984:39) Hälso- och sjukvård inför 90-talet. Bilaga 3 SammanfaUning av cancerkommiiténs betänkande (SOU1984:67) Cancer - orsaker, förebyggande, m.m. Bilaga 4 Sammanställning av remissyttrandena överbetänkandet (SOU 1984:67) Cancer - orsaker, förebyggande m.m. Bilaga 5 Sammanfattning av rapporten (Ds 1984:16)Förtroende nämnder inom hälso- och sjukvården, m.m.... Bilaga 6 Sammanstäiining av remissyttrandena överrapporten (Ds 1984:16) Förtroendenämnder inom hälso- och sjuk värden ........................................................... Bilagorna 1-6 publiceras i separal volym .................... mina6/sotsb 19B5 Regeringens proposition 1984/85:181 hälso- och sjukvården, m.m. 1 1984/85. 1984/85:181 2 Sammanfattning av HS 90:s huvudrapport (SOU 1984:39)Hälso- och sjukvård inför 90-talet, m.m. Rapporten sammanfattas i kapitlet 11 på följande sätt. Inriktning, sammanfattning och förslag Alt skapa gynnsamma hälsovillkor för hela befolkningen ochall sörja för alt alla kan få del av en god vård och omsorg på lika villkor vidinträffad ohälsa har varil och är centrala mål för välfärdspolitiken. Del råderbred enighel om all del krävs gemensamma demokratiskt styrda samhälleligainsatser för atl uppnå dessa mål. En belydande del av våra gemensamma resurserhar avsatts för all genom en målmedveten social- och hälsopolitik i bredbemärkelse skapa välfärd för alla och irygghet mot och vid ohälsa. Vi har i ett internationellt perspektiv nålt långt iförverkligandet av välfärdspolitikens hälsopolitiska del. Mätt med åtskilligaav de traditionella folkhälsomätten har vi en till slora delar gynnsamhälsositualion. Grunden härför har först och främsl varit den allmännahöjningen och utjämningen av de ekonomiska och de sociala förhållandena isamhället och en höjd materiell och hygienisk standard. En akliv bostadspolitikhar undanröjt hälsorisker genom trångboddhet och dåliga hygieniskaförhållanden. En akliv jordbruks- och livsmedélspolitik har möjliggjort en godnäringsstandard för den svenska befolkningen. En aktiv miljöpolitik har bringatsanitära brister under konlroll. Genom en medvelen arbetsmiljöpolitik har åtskilligahälsorisker i arbetslivet undanröjts. Genom insalser förmedlade av mångasamhällssektorer och genom en samordnad samhällsplanering har såledesförulsällningarna för en gynnsam ulveckling av folkhälsan konlinueriigtförbättrats. har viss sjuklighel ökat pä grund av negativalivsslilsfaktorer som rökning, missbruk av alkohol och narkolika samt felaktigakostvanor. Den ekonomiska tillväxten har gett oss möjlighet all byggaupp en hälso-och sjukvård som för flertalet säkerställer en trygg ochmedicinskt högtstående vård vid sjukdomar och skador saml en aktiv medicinsktförebyggande vård under olika livsskeden. Att svara för försörjningen med denhälso- och sjukvård som behövs på det lokala och det regionala planel ienlighet med av statsmakterna fastställda mål har lill slörsla delenanförtrotts ål landstingen. Svensk medicinsk forskning har en internationelltframstående slällning Prop.1984/85:181 3 och hög kvalitet och del är angelägel all den ävenframledes kan hävda sig väl. Den ger oss nya kunskaper om hälsorisker och ommetoder att förebygga, utreda, bota och lindra sjukdomar och skador. Våra gemensamma anslrängningar har således lelt oss långtpå den hälsopolitiska vägen. Vi fär dock inle därför slå oss till ro iförnöjsamhet med vad som åstadkommits. Stora folkhälsoproblem kvarståroch möjlighelerna för olika social- och yrkesgrupper atl leva etl hälsosamtliv är fortfarande myckel olika. De sociala förändringarna och den lekniskautvecklingen i samhällel innebär att hälsopolitiken och därmed också hälso-ochsjukvårdspolitiken kan behöva förändras och anpassas så atl den bättre svararmol dagens och morgondagens förutsättningar och krav. Nya kunskaper, nyainsikter och förändrade värderingar gör det nödvändigt att konlinueriigt prövainrikining, fördelning, omfallning och organisalion av hälso- och sjukvårdensinsatser. Om en del av de resurser som är bundna i olika former avomhändertagande vid institutioner av traditionellt slag kan frigöras föruppbyggnad av andra resurser bör förulsäuningarna vara goda att skapa formerför vård och omsorg som både lar hänsyn lill patienternas behov av inlegrileloch till berättigade krav på fullgod service och vård. Insatserna måste ocksåanpassas lill förändrade samhällsekonomiska och arbetsmarknadsmässigaförhållanden m.m. Denna rapport är. liksom underlagsstudierna, avsedd alt geunderlag för sjukvårdshuvudmännens planering saml för hälso- ochsjukvärdspolitiska överväganden inom landstingen och på nationell nivå.Huvuddragen i HS 90-projektet kommer alt redovisas för . Det ankommerpå landstingskommunerna (motsvarande) alt planera och driva hälso- ochsjukvården med utgångspunkt i befolkningens behov och uiifrån de olikaregionala och lokala krav och förulsällningar som i övrigt finns inomlandslingen. Ett hälsopolitiskl problem av slor betydelse i dagensSverige är de skillnader som finns i ohälsa och lidig död mellan olika social-och yrkesgrupper. Hälsopolitiska riskgrupper- dvs. grupper som är utsatta förfler och mer frekventa hälsoproblem än befolkningen i övrigl - återfinns näslanuteslutande bland arbetare och lägre tjänstemän. Speciellt utsatta yrkesgrupperär bl.a. gruv- och stålverksarbetare, grovarbetare, stuveri- och lagerarbetaresaml hushålls- och servicearbeiare. Andra hälsopolitiska riskgrupper inom denvuxna befolkningen är arbetslösa, ensamslående och utländska medborgare. De hälsopolitiska riskgrupperna bland barn återfinns ifamiljer där föräldrarna har låg inkomsl. är lägutbildade och har mer ellermindre markerade sociala och psykiska problem. En av de viktigaste hälsopolitiska uppgifterna på såvälnationell, regional 1984/85:181 4 som lokal nivå är atl förulom generella åtgärder för atlförbällra folkhälsan också speciellt uppmärksamma dessa hälsopolitiskariskgruppers situation. Hälsopolitiska jämlikhetsslrategier inriktade på attöka möjlighelerna lill ell hälsosammare liv för de grupper som utsättsför de slörsla exlerna hälsoriskerna bör därför ulgöra en integrerad del avfolkhälsoarbetel. Detla är en förutsätining för alt successivt kunnaförverkliga hälso- och sjukvårdslagens mål om en god hälsa för helabefolkningen. Vi finner det vidare angeläget alt medicinski forsknings-och ulvecklingsarbete i ökad utsträckning inriktas mol atl analysera och sökaförklara orsaker till säväl ohälsans sociala och yrkesmässiga fördelning somandra faktorer bakom ohälsa. Hälsoutvecklingen i ett land kan i mänga avseendenjämföras med den ekonomiska utvecklingen. Båda är resultat av en nationssamlade utvecklingspolitik och utgör fundament för befolkningens välfärd. I elt historiskt och globall perspektiv är den störstahälsorisken fattigdom. Förbättringar av folkhälsan har i första hand åstadkommitsgenom alt bekämpa fattigdom, arbetslöshet, hälsovådliga bostads-, irafik- ocharbetsmiljöer samt brister vad avser möjligheterna för hela befolkningen atlkunna få en fullgod kost. Hälso- och sjukvårdslagen (HSL) är baserad på denna insiklau förbättringar av befolkningens hälsoförhållanden endasl kan nås genominsatser som sträcker sig över vida områden och som berör praktiskt taget alladelar av samhället. Målet "hälsa 2000" enligt WHO:sformulering och "en god hälsa och en värd på lika villkor för helabefolkningen" med HSL:s uttryckssält förutsätter ett klarl engagemang inommånga samhällssektorer. Hälsofrågorna kan inle ensidigt lämnas enbari lill eni och för sig resursstark hälso- och sjukvårdssektor. De måsle beaktas i helasamhällsplaneringen och påverka hela samhällsutvecklingen. De kunskaper, insikter och bedömningar, som kommer fram ihälso- och sjukvårdens löpande verksamhet och i forsknings- ochutvecklingsarbetet om sambanden mellan befolkningens hälsoförhållanden och levnadsvillkor,är nödvändiga för att samhällsutvecklingen som helhet skall kunna påverkas avvälfärdsmälet "en god hälsa för hela befolkningen". Detla innebärinle alt hälso- och sjukvården skall överta andra samhällssektorers ansvar. Mendet innebär att hälso- och sjukvården aktivt och målmedvetet skall sträva efleratt tillföra samhällsplaneringen sina kunskaper, insikter och bedömningar inomramen för en klar ansvarsfördelning och en utvecklad ivärsektoriell samverkan.Hälsoaspekterna måste givetvis totalt sett vägas mot andra krav ochbegränsningar. Flera underiagsstudier inom ramen för HS 90 tar uppaspekler på och lägger förslag om hur hälso- och sjukvården kan utveckla enivärsektoriell Prop.1984/85:181 5 samverkan i det hälsofrämjande och sjukdomsförebyggandearbetet i samhället. Ett sektorsövergripande hälsopolitiskl angreppssättmarkerades i samband med att hälso- ochsjukvårdsberedning inrättades 1983. I direktiven till beredningen framhöllsbl.a. att den tillkommit "för samråd mellan staten ochsjukvårdshuvudmännen i syfte att åstadkomma en övergripande samordning avhälso- och sjukvården samt en samordning av denna med de sektorer i samhällelsom är av betydelse för en samlad hälso-och sjukvårdspolitik". Vi anser att det finns behov av en utvidgad och mersyslemalisk tvärsektoriell samverkan på den centrala, regionala och lokalanivån mellan hälso- och sjukvårdssektorn och andra samhällssektorer medhälsopolitiskl ansvar och uppgifter. Den slalliga hälso- och sjukvårdsberedningen,i vilken sjukvårdshuvudmännen också är företrädda, bör vara elt lämpligt forumför en sådan tvärsektoriell samverkan. Möjlighel finns också all lill vissaöverläggningar inom beredningen knyta företrädare för andra samhällssektorermed hälsopolitiskl ansvar, så atl beredningen kan molsvara funktionen som ett"nationellt hälsopolitiskt råd" för utvecklingen av de sektorövergripandehälsopolitiska frågorna i enlighet med rekommendationer av WHO. I detla forumkan man diskutera och ta ställning till de underlag för hälsopolitiskahandlingsprogram för olika hälsoproblem och seklorinriklade program för hälso-och sjukvårdens medverkan i samhällsplaneringen som förordas i HS 90-arbelet. 1beredningen bör därmed diskuteras inriktning av insatser och fördelning avresurser inom olika samhällssektorer uiifrån en hälsopolitisk utgångspunkt. Viföreslår således att hälso- och sjukvårdsberedningen utvecklas i riktning motatl kunna fullgöra funktionen som ett nationellt hälsopolitiskt råd. Åvenmellan de centrala statliga myndigheterna med ansvar inom del hälsopolitiskaområdet finns ett behov av en förstärkt och mer systematisk tvärsektoriellsamverkan. I HS 90-arbelet har tagils fram underlag förhälsopolitiska handlingsprogram mot skador och mot hjärt- och kärlsjukdomar.Detta arbete bör utvecklas vidare så atl det pä sikl omfattar flertalet slörrehälsoproblem. I första hand bör underlag för hälsopolitiska handlingsprogramtas fram för rörelseorganens sjukdomar och psykisk ohälsa. Arbetet bör ingå somen del i reguljära arbetsuppgifter. Samverkan förutsätts skemed andra berörda organ. Utveckling av tandstingens förebyggande insalser Kunskap om hälsorisker och hälsoförhållanden utgör ensjälvklar bas för landstingens förebyggande arbele. Vi förordar all dennakunskapsbas förstärks och att man inom primärvården - med stöd från bl.a. desamhällsmedicinska enheterna - beskriver och analyserar hälsorisker ochhälsoförhållanden inom sitt ansvarsområde. 1984/85:181 6 En sådan lokal hälsobeskrivning kan omfalla dimensionernasamhällspro-fil, hälsoriskprofil, hälsoprofil och vårdprofil. Samhällsprofilenkan beskriva lokalsamhällets demografiska och socioekonomiska struktur,arbetsmarknadssituation, näringsliv och historiska förutsättningar.Hälsoriskprofilen kan beskriva förekomslen av specifika hälsorisker i miljö ochlevnadsvanor. Hälsoprofilen syftar lill all beskriva sjukdomsförekomsien ilokalbefolkningen med sjukdomskonsekvenser i form av symtom,funktionsnedsättning och handikapp. Vårdprofilen syfiar lill att beskriva hurhälso- och sjukvårdens resurser används för olika ålgärder och vårdnivåer. Denkan även omfalla en redovisning av sjukvårdens tillgänglighet, struktur,kvalitet och effekter för olika befolkningsgrupper. Elt betydandeutvecklingsarbete krävs både pä central nivå och landstingsnivå för atlsuccessivi bygga upp etl sådani kunskapsunderlag. De ovan nämnda hälsopolitiska handlingsprogrammenrealiseras till avgörande del i det lokala hälsoarbetet. Förebyggande åtgärdermol t.ex. skaderisker i hem- och närmiljö kräver en bred samverkan mellan demånga myndigheter som har delansvar för och möjligheter att begränsa ellereliminera skaderiskerna och en systematisk registrering av skadehändelser.Hälso- och sjukvärden bör - i samverkan med - bedrivahälsoupplysning kring skaderisker i sin hälsoövervakande verksamhet bland barn,föräldrar och äldre. Hälso- och sjukvården kan därvid initiera och medverka ikartläggningar av skadehändelser och skaderisker, deltaga i informalion,utbildning och insalser i en tvärsektoriell samverkan mellan t.ex. deIrafikansvariga, lekplatsansvariga, miljö- och hälsoskyddsförvaltningen,skolhälsovården och andra intressenter. Det förebyggande arbetet bör vidare - som tidigarebetonats - särskilt inriktas mot de hälsopolitiska riskgrupper som har sämrehälsoförehållanden än andra delar av befolkningen - ensamboende, arbetslösa,vissa riskyrken, invandrare och riskgrupper bland barn. Det är vidare mycketangeläget att vidareulveckla de förebyggande insaiserna för den växande gruppenäldre . Primärvärden bör därför inriktas på att svara för behoven aven systematisk hälsovård för denna grupp enligt samma principer som för bam ochmödrar. Härigenom bör viktiga livskvaliteter för de äldre kunna blitillgodosedda. Till slöd för utvecklingen av det lokalt förebyggandearbetet bör genom t.ex. allmänna råd verka för atl förebyggandeinsatser genom t.ex. hälsoupplysning och en aktiv blodtryckskontroll blir ettled i den hälso- och sjukvårdande verksamheten i samband med flertalelkontakter mellan befolkningen och hälso- och sjukvården. böräven föreskriva atl informalion om olika riskfaktorer skall ingå ipatientjournaler som grund för epidemiologiska analyser och en förstärklsamverkan med organ som behöver vidgade kunskaper i sill hälsofrämjande ochhälsoskyddande arbete. Hälso- och sjukvårdens ökade engagemang i det förebyggandearbelet får 1984/85:181 7 utbildningspolitiska konsekvenser så all ulbildningen avpersonalen i högre grad måsle präglas av etl förebyggande förhållningssätt ochkunskaper i det förebyggande arbetets metodik. Samhällsvetenskaplig kompetensbehöver tillföras hälso- och sjukvårdens planeringsfunktion och dessförebyggande arbele, även på lokal nivå. Vård på lika villkor Elt övergripande mål för hälso- och sjukvården är enligtHSL § 2 vård på lika villkor för hela befolkningen. Denna lika-villkors-principgäller såväl värdens tillgänglighet som dess innehåll med avseende på l.ex.kvalilet. Geografiska, demografiska, sociala, språkliga, religiösa, ekonomiskaoch kullurella förhållanden fär inle påverka den enskildes möjligheter allerhålla vård. Hälso- och sjukvården måste vidare eftersträva att jämna utskillnader föranledda av olikheler i älder, kön. inkomst och ulbildning mellanolika patienter i den meningen alt alla ges likvärdiga möjligheter att t.ex.förslå en diagnos eller sälta sig in i vad ett planeral behandlingsprogram harför innebörd. Delta gäller också invandrargrupperna. I förarbetena lillHSL framhålls att värden skall ulformas under hänsynslagande till inte endaslde renl medicinska behoven ulan också till bl.a. vårdsökandens allmänna socialasituation och kulturella bakgrund. För att ge en likvärdig vård, som uppfyllerkvalitetskraven på medicinskt-lekniskl, psykosociali och pedagogiskt vårdinnehållkrävs dels generella åtgärder, dels särskilda åtgärder för invandrare. Bristande patientunderlag och bristande tillgång tillspråk- och kulturkompetens kan dock begränsa möjlighelerna atl bygga upp envårdorganisation, som inom sig täcker alla minoritetsgruppers vårdbehov.Landstingen är emellertid skyldiga alt arbela mol lösningar, som så nära sommöjligl uppfyller kraven på en likvärdig vård. Behovsbaserad planering och resursfördelning Landslingen skall enligt hälso- och sjukvårdslagen - inomramen för tillgängliga resurser - planera hälso- och sjukvården utifrånbefolkningens behov av hälso- och sjukvård. Planeringen skall avse även denhälso- och sjukvård, som erbjuds av annan vårdgivare. I de planeringsmetodersom lillämpades användes vanliglvis dala om vårdutnyttjandeför atl bedöma den framtida vårdefterfrågan. En allvarlig svaghet i denna melodär all den erfarenhetsmässigt är slarkare relaterad lill del existerandeutbudet av vård än lill varierande vårdbehov inom olika områden/befolkningsgrupper. Delta lenderar att konservera den rådande vårdstrukturenoch minska möjlighelerna att - i enlighel med HSL:s krav - fördela lillgängligaresurser med hänsyn till befolkningens behov av vård. 1984/85:181 8 Vi förordar därför en successiv övergång till en merbehovsbaserad planering och resursfördelning som baseras på fakta om olikabefolkningsgruppers hälsoförhållanden och sannolika vårdbehov. 1 dessa underlag för de demokratiska beslutsorganen kanman använda såväl direkta behovsindikatorer som upplevd ohälsa och dödlighetoch indirekta indikatorer som utgår från ett känt samband mellan exempelvisälder respektive socio-ekonomiska bakgrundsfaktorer (t.ex. yrkesstruktur) ochohälsa/dödlighet. Dessa typer av behovsindikatorer används redan vidresursfördelning mellan olika geografiska områden i bl.a. och . Vi förordar ell fortsalt och intensifieratulvecklingsarbele vad avser metoder för behovsbaserad planering ochresursfördelning såväl på nationell nivå som inom enskilda landsling. Förulomfördelning av finansiella resurser bör därvid även uppmärksammas behovet av en- uiifrån befolkningens behov - jämnare läkarförsörjning till olika delar avlandet. Vårdens tillgänglighet kan och bör även fortsättningsvisförbättras. Den geografiska tillgängligheten bör förbättras genom ökadläkarlillgäng i de områden som präglas av brist på fast läkare samt genomen väl utbyggd primärvård. Den ekonomiska tillgängligheten inom det offentligasvenska sjukvårdssystemet - olika befolkningsgruppers finansiella möjligheteratt efterfråga den vård man behöver - är i etl internationellt perspeklivmycket god. Ökande patientavgifter vid sjunkande reallöner kan dock ånyoförsvåra speciellt resurssvaga gruppers möjligheter atl efterfråga den vård manbehöver. Detta gäller inte enbart inom tandvård utan även inom hälso- ochsjukvården i övrigt. Den samlade effeklen av avgifier lill läkarbesök,sjukvårdande behandlingar, läkemedel och sjuktransporter kan därvid bli mycketkännbara. Problemen måste följas uppmärksamt. Den kulturella och organisatoriska tillgängligheten inomhälso- och sjukvården bör vidare förbättras. Detta innebär bl.a. att deninformation som ges av läkare och annan personal måste vara begriplig för allaoberoende av patienlens kullurella och utbildningsmässiga bakgrund. Vidare återstår viktigt förändringsarbete för atlunderlätta kontakt med och kontinuitet inom det svenska hälso- ochsjukvårdssystemet. Det måste bli lättare att hitta rätl i det mycketdifferentierade och specialiserade systemet. I möjligaste män måste manavveckla de hinder till kontakt som finns i form av begränsadetelefontider och onödiga köer. Samlidigt bör man också i ökad utsträckningpröva möjligheterna till kvällsöppet och hembesök. En fortsatt satsning pä utbyggnad av primärvården är engrundläggande förutsättning för atl förbättra hälso- och sjukvårdenstillgänglighet och 1984/85:181 9 Alt lillgodose konlinuilelskravel är en mycket angelägen uppgifl i synnerhet för primärvården. I HS 90-materialet skisseras en långsiktig ulveckling avvårdstruktur och vårdorganisation som ligger i linje med de senaste årensfakiiska förändringar och innebär en strävan efler en organisation som ärbällre anpassad efler människors värdbehov och möjlighelerna all ge en god ochmänsklig vård. Visst generellt underlag ges i ulredningen för ulveckling ochavvägning mellan olika former av hälso- och sjukvård liksom mellan smä ochslora sjukhus. Detta material måste givetvis kompletteras med successivt vunnaerfarenheler och ställas mot starki skiftande lokala förutsällningar. Denslutliga avvägningen måste därför ske i landstingens demokratiska beslutsprocess. De hälso- och sjukvårdspoliliska målen och kraven, såsomde framgår av hälso- och sjukvårdslagen, av andra uttalanden av statsmakternaoch av sjukvårdshuvudmännens beslut, innebär som tidigare belonals bl.a. atlbefolkningens behov av hälso- och sjukvårdsinsatser skall slyra fördelningen avresurser för såväl sjukvärdande som förebyggande insalser. Vidare skallvårdinsatserna förläggas så nära befolkningen som möjligt i anslulning tillboende och arbete. Insaiserna skall ges på lika villkor för landets helabefolkning. Behoven av förstahandskoniakier med hälso- och sjukvårdvid sjukdomar, skador och för förebyggande ålgärder för befolkningenlillgodoses genom flera olika vårdformer, som också kan vara fördelade päskilda huvudmän. Sjukhusen svarar t.ex. för en mycket slor andel- mer än hälften-av det totala antalet läkarbesök i öppen sjukvård.Landstingen, som huvudansvariga för befolkningens behov av hälso- och sjukvård,har också alt svara för samordningen inom primärvårdsområdet med övrigavårdgivare på den lokala nivån. Primärvården skall meddela sjukvård vidmottagningar, vårdcenlraler, i hemmet och vid lokala sjukhem. Primärvården börsvara för behov av hembesök och kunna ha lämpligt öppenhållande och jourljänstför flertalet vårdsökande och svara för hälsovården för mödrar, barn och äldresaml särskilda hälsoriskgrupper. Samverkan med företagshälsovården, särskiltbeträffande rehabiliteringen är angelägen. Man bör vidare svara förföretagshälsovårdsservice vid arbetsplatser där denna inte kan tillgodoses påannat sätt. Man skall bedriva samhällsinriktade, allmänl inriklade ochindividinriktade förebyggande ålgärder inom silt primärvårdsområde. Slutligenhar man all svara för omvårdnad som i huvudsak betingas av medicinska skäl ochtillgodose lokala resurser för rehabililering, eftervård och omvårdnad i livetsslutskede.