prop · G803178 · 1984-12-31 00:00:00 — En sådan fördelning kan f.ö. vara lämplig även vidövriga tingsrätter för att garantera att den ekonomiska utbildningen kommertill praktisk nylta. Prop.1984/85:178 31 Det jag sagt rörande koncentration av mål ochintern fördelning av mål inom en domstol har tagit sikte på tingsrätterna. Förhovrätternas del har något förslag om koncentration inte lagts fram aveko-kommissionen. För min del anserjag övervägande skäl tala för att manåtminstone inte f. n. genomför någon koncentration på hovrätlsnivån. Visseriigenskall även hovrätterna kunna anlita ekonomiska och skatterättsliga experter,men behovet av specialkunskaper hos den lagfarna personalen kan i hov-rätiernaavsevärt lättare än i tingsrätterna tillgodoses genom att målen styrs lill enbestämd avdelning eller rotel. Lagtekniskt bör den föreslagna koncentrationen kunna tasig ultryck i en regel i 1 kap. RB, vilket innehåller beslämmelser omtingsrätternas uppgifter och organisation, av huvudsaklig innebörd att desärskilt kvalificerade eko-målen företrädesvis bör handläggas av detingsrätter som regeringen bestämmer. Det bör i samma paragraf också uppdrasåt regeringen att bestämma om dessa tingsrätters domkretsar i dessa mål. Manbehöver då inte göra några ingrepp i de generella forumbestämmelserna i 19 kap.RB. Som jag har varit inne på lorde man i praktiken kunna utgå frånalt åklagarna väljer ut de mål där koncentration är till fördel. Om det behövs färfrågan om en mer detaljerad lagreglering tas upp . Jag skall slutligen ta upp några frågor rörandenämndemännens medverkan i mål om eko-brott. Delvis har jag redan antyttfrågeställningarna. har föreslagit alt som nämndemän ieko-mål skall Ijänslgöra företrädesvis personer med erfarenhet av ekonomiskaförhållanden i näringsverksamhet. Delta förslag har i allmänhet avstyrkts vidremissbehandlingen, främst under anförande att elt krav pä särskilda kunskaperrörande det i målet aktuella ämnesområdet inte slär i överensstämmelse mednämndemännens uppgift i rättegången. Det har också anförts betänkligheter frånpraktisk synpunkt mot förslagel. Man har menat att det kan ställa sig mycketsvårt att rekrytera tillräckligt antal personer med lämplig bakgrund. Nämndemännens uppgift i rättegången behandlades i ett lagstiftningsärende rörande bl.a. anlalel nämndemän i tingsräu.Min företrädare framhöll i den aktuella propositionen (prop. 1982/83:126 s. 18)atl nämndemännens uppgifl först och främst är att se till att domstolarnasavgöranden ligger i linje med allmänna rätisuppfaliningar i samhället, särskiltnär del gäller bedömningsfrågor t.ex. angående påföljdsval och bevisvärdering.Vidare tillgodoser - framhölls det - nämndemännen medborgarnas intresse avinsyn i domstolarnas verksamhet, vilkel bidrar lill att tilltron till denna verksamhetpä ett mer allmänt plan kan vidmakthållas. Justiiieutskoltet, vars betänkandegodkändes av , gjorde inget uttalande som avviker frän den nuredovisade synen på nämndemännens uppgifl. Prop.1984/85:178 32 Enligt min mening kan det i och för sig säkert anförasskäl för en ökning av nämndemännens kompetens i mål om eko-brott. Etl krav påekonomisk bakgrund och utbildning för tjänsigöring som nämndeman i sådana målskulle emellertid läll kunna komma i konflikt med den nuvarande synen på vilkenuppgift en nämndeman har i en rättegång. Jag är inte beredd att i dettabegränsade sammanhang ge uttryck för nägon ny uppfattning i den frågan. Mot denbakgrunden tar jag inte nu upp eko-kommissionens förslag om särskildakompetenskrav på nämndemännen i eko-mål. Självfallet innebär inte detta någothinder mot atl rälten utnyttjar den ekonomiska sakkunskap som kan vararepresenterad även bland nämndemännen när rättens sammansättning bestäms i detsärskilda fallet. Det ligger ett stort värde i atl nämndemännen i ett mälhar lokal förankring. Möjlighelerna till detla minskar i ett system där vissatyper av mål som med nuvarande ordning kan handläggas vid alla tingsrätterkoncentreras till några av dessa. För att råda bot på detta kunde övervägas etlsyslem med särskilda nämndemän i sädana mål om eko-brott som handläggs vid desärskilt uisedda tingsrätterna. En enklare lösning är dock att öppna möjlighetför den särskilt utsedda tingsrätten att i mål som inte hör till rättensnormala domkrets kalla in nämndemän från en annan tingsrätt där målel skulle hakunnat handläggas. 1 fråga om antalet nämndemän gäller atlen tingsrätt vid huvudförhandling är domför med en lagfaren domare och trenämndemän. I mål om brott, för vilket är stadgat minst tvä års fängelse, skalldock fem nämndemän della. Ytterligare en nämndeman får sitta i rätten, om detbehövs med hänsyn till målels omfattning eller någon annan särskild omständighet.I mål om eko-brott där en eller kanske två experter medverkar som särskilda ledamölerkan enligt dessa regler lekmannainflylandet i vissa fall som jag ser det blialltför litel. Jag föreslår därför att dessa mål i fråga om antalet nämndemänskall jämställas med mål om brott, för vilket är siadgat minst två årsfängelse. De föreslagna reformerna i fråga om möjligheterna alt låtanämndemän från andra tingsrätter ingå i de särskilt utsedda tingsrätterna samli fråga om antalet nämndemän i mal med expertmedverkan kräver vissa ändringar iI kap. RB. 2.3 Vissa frågor rörande handläggningen av skattebrottmål Mitt förslag: En allmän domstol skall i ett skattebrottmålsamråda rörande handläggningen av målet med den allmänna förvaltningsdomstoleller den förvaltningsmyndighet där en fråga om skatl eller avgift som harsamband med brotlmälet handläggs. Undantag från denna skyldighet gäller omsamråd är obehövligt. Det läggs inte nu fram något förslag om integration avförfarandena i skattemål och skattebroilmål, vare sig i fråga om målensförberedande eller i fråga om deras avgörande. Prop.1984/85:178 33 förslag: Överensstämmer i fråga omsamrådsskyldighet i huvudsak med milt förslag. Dessutom föreslås en möjlighetför en allmän domstol och en allmän förvaltningsdomstol att hålla gemensammuntlig förberedelse i ett skattebrottmål och ett skattemål som sammanhängermed varandra. Remissinstanserna: Förslaget om samråd tillstyrks ellerlämnas utan erinran av en majoritet, medan en minoritet släller sig negativtill förslaget. Förslagel om möjlighet lill gemensamt sammanträde för muntligförberedelse avstyrks av de flesla remissinstanserna. Sammanfattning av skälen för mitt förslag: Samråd rörandehandläggningen kan vara effektiviletshöjande på flera sätt. En uttrycklig regelom samråd är av pedagogiskt värde. Frågan om en integration av förfarandena böravgöras från mer generella utgångspunkter än som är möjligt. Skälen för mitt förslag: Det centrala skattebrottet isvensk rält - skattebedrägeri - är utformat som ett s. k. effektbrott. Dettainnebär i huvudsak att den skattskyldige för att kunna dömas till ansvar måstevisas ha tillfogat det allmänna en ekonomisk skada - i form av uteblivnaskatter eller avgifter - genom en oriktig uppgift. Frågan huruvida en ekonomiskskada uppstått prövas i ett från brottmålsrättegången helt friståendeförfarande, nämligen i taxeringsförfarandei och, efter ett eventuellt överklagande,skaiteprocessen. Denna process förs vid de allmänna förvaltningsdomstolarna,dvs. länsrätterna, kammarrätterna och regeringsrätten. 1 de fall en skalteprocess ännu inle avslutats när åtalväcks vid allmän domstol för skattebedrägeri brukade tingsrätterna enligt denordning som gällde före den oftast vilandeförklara brottmålet iavvaktan på utgången av skatteprocessen. Detta medförde att del ofta togavsevärd tid innan elt åtal för skattebrott ledde till dom. Fr. o. m. nämnda daluminfördes emellertid i 15 § skattebrottslagen (1971; 69) nya regler som innebäratt vilandeförklaring i de aktuella fallen får äga rum endast om det är avavgörande betydelse för prövningen av brottmålet att frågan om skattskyldigheti skaiteprocessen avgörs först. Den nya ordningen kan sägas innebära att denallmänna domstolen i enklare fall skall pä egen hand göra en förhandsbedömningrörande utgången av skatteprocessen. I förarbetena till lagändringen lämnasganska utföriiga exempel på när vilandeförklaring bör ske resp. underlåtas.Principen är givetvis alt skälen för vilandeförklaring är starkare ju mertveksam skattefrågan är. Samlidigt med de nya reglerna om vilandeförklaringinfördes i 16 och 17 §§ skatlebrotlslagen bestämmelser om förtursbehandling vidförvaltningsdomstolar och förvaltningsmyndigheter av skattefrågor när dessa ärav väsentlig betydelse för förundersökning eller åtal angående skattebrott 3 1984/85. 1984/85:178 34 och om anmälan på ett lidigl studium till åklagaren närdet finns anledning anta atl etl brolt enligt skatlebrotlslagen har begålts. De nya reglerna om bl. a. vilandeförklaring och föriursbehandlinghar varit i kraft en relativt begränsad tid. Enligt vad jag erfarit hurreglerna haft en belydande effekt när det gäller all nedbringahandläggningstiderna i främst de berörda skattemålen men också i skattebroilmål,även om de naturligtvis inte undanröjer alla brister i fräga om lagföringen. Genom de ålgärder som jag nu har förordal torde behovel avvilandeförklaring minska yllerligare. Framför allt kan medverkan av en skatterättsexperti brottmålspiocessen bidra till att denna i ytterligare etl antal fall kangenomföras utan att skatteprocessen avvaktas. 1 samma riktning verkar givetvis förslagelom alt komplicerade mål om eko-brott skall handläggas av domare med särskild ulbildningoch erfarenhet. Kommissionens förslag om samråd mellan brolimålsdomarenoch domaren i skatlemålet samt om möjlighel till gemensam förberedelse iskattemålet och skattebrotiniålei syftar bl.a. till att förbällra broiimålsdomarensunderlag för beslut om vilandeförklaring och att därigenom undvika onödiga vilandeförklaringar.Förslagen har emellertid också till syfte atl komma till rälla med deeffektivitetsförluster som är förenade med del nuvarande systemet med etlfristående förtärande för fastställande av skatt och elt helt annat förfarandeför avgörande av frågor om ansvar. Tanken pä en integration av de båda nu nämnda förfarandenatogs, som jag nämnde inledningsvis, för några är sedan upp av en arbetsgruppinom Brottsförebyggande rådel (BRÅ). Gruppen skisserade etl sådani fortfarandei promemorian (BRÅ PM 1982; 1) Skattebrott och skatiemäl. Arbelsgruppenförordade en samordning inte bara i fråga om uiredningsförfaran-det iskattefrågan och ansvarsfrågan, utan även när det gäller det allmännas processföringinför domstolarna och inte minst själva domslolsförfarandet. Promemorian remissbehandladesoch de tankar som framfördes där väckte på många håll intresse. Samtidigtpekade man emellertid pä svårigheter av principiell och praklisk natur med enintegration. Förslagen i promemorian ledde sedermera till den merabegränsade reform som jag redogjort för (se vidare prop. 1982/83: 134).Det överlämnades då lill eko-kommissionen att vidare överväga frågan om enintegration. Kommissionen har kommil fram till alt en fullständigintegration av domstolsförfarandena inte bör genomföras , men däremot attvissa vinster kan nås genom alt brottmålsdomsiolen och skattedomstolen ges enmöjlighet att hålla gemensaml sammanträde för muntlig förberedelse och genomett samrådsförfarande i vissa fall. Kommissionens bedömning när det gäller den fullsländigaintegrationen delas i allmänhet av remissinstanserna, även om del frän ett parhäll uttrycks besvikelse över att något förslag i denna del inte lagts fram. Prop.1984/85:178 35 Frågan om den framtida ulformningen av uiredningsförfarandeti skattefrågor med brottsmisstanke är f. n. under övervägande i utredningen (Fi1973;01) om säkerhetsåtgärder m.m. i skatteprocessen (USS). Enligt vad jag harerfarit kommer USS inom relativt kon lid att lägga fram etl förslag som bl. a.innebär atl en skatleutredning och en skattebroltsutredning, som pågårsamtidigt och är beroende av varandra, i vissa fall skall ställas undergemensam ledning av en särskild tjänsteman inom skatteförvaltningen, en s.k. skattefiskal. Det utredningsmaterial som presenterats visarenligt min mening alt en sammanslagning av förfarandena i skatiemäl och skattebroilmålvisserligen kan medföra effekiivileisvinsler i en hel del fall, men att ettgenomförande samiidigi stöter på åtskilliga svårigheter, inte minst med hänsyn lillde stora skillnader som i olika hänseenden råder mellan processen vid deallmänna domstolarna och processen vid de allmänna förvaltningsdomstolarna.Särskilt problematisk ter sig i detta sammanhang naturligtvis denomständigheten atl den tilltalade i brottmål har en helt annan ställning ifråga om t. ex. upplysningsplikt än en enskild person som är part i ettskattemål. Jag delar alltså kommissionens uppfattning alt tanken päen fullständig integration av domstolsförfarandena i skattemål och brottmål inlebör las upp . För detta talar givetvis också den omständigheten atl frågan omsamordning på det förprocessuella stadiet - och det är där de storatidsvinsterna kan göras är under utredning av USS. Vidare vill jag i dettasammanhang erinra om all en hel del av de missförhållanden som tidigare råll ifråga om handläggningen av skattebrollmäl har undanröjts genom de lagändringarsom trätt i kraft och lorde komma att minska ytterligare genomde övriga förslag jag lägger fram i detla sammanhang. När del sedan gäller de båda mer begränsade förslag omsamordning mellan skatteprocessen och skattebrottsprocessen som kommissionenhar lagt fram kan jag till en början konstatera alt förslagel om ett formaliseratsamrådsförfarande tillstyrkts eller lämnats utan erinran av en majoritet av remissinslanserna.Värdet av ett samråd ligger för skattedomarens del enligt min mening pädet arbeispsykologiska planet; han får på elt konkret sätt upp ögonen för atlden allmänna domslolen kan ha behov av ett snabbt avgörande av målet från hanssida. För broiimålsdomarens del förbättras genom samrådet underlaget för ettställningstagande lill frågan om vilandeförklaring. Han kan utröna i vad mänyrkanden och grunder som anförs i skattedomstolen över huvud laget har relevansför skattebrottmålet och han kan få reda på skattedomstolens planer när detgäller tidpunkten för målets avgörande m. m. Ett samråd kan således vara värdefullt på flera sätl. Mankan i och för sig hävda att redan de nuvarande reglerna om vilandeförklaring avskatle-broltmål i 15 § skattebrottslagen förutsätter någon form av samråd frånden allmänna domstolens sida. För alt fästa uppmärksamheten på viklen 1984/85:178 36 avatt samråd sker kan det dock som kommissionen föreslår vara lämpligt att ilagen uttryckligen föreskriva en samrådsskyldighet. Denna bör i enlighet medförslaget omfatta både tingsrätt och hovrätt. Inget hindrar heller att en regelfår omfatta även HD, även om etl samråd på den nivån oftast torde te sig ipraktiken överflödigt. Undantag från samrådsskyldigheten bör för allainstansernas del göras för sådana fall där det av något skäl framsiår somobehövligt att samråd sker. En regel om samråd kan lämpligen tas in som etlandra slycke i 15 § skatlebrotlslagen. Jagåterkommer i specialmoliveringen till vissa tillämpningsfrågor. Låt mig dockredan i detta sammanhang understryka att avsikten med elt samrådsförfarandegivetvis inle är att något nytt processmaterial skall tillföras målen överhuvudet på parterna. Samrådet skall i princip endast avse upplysningar om befintliglprocessmaterial och om föreliggande planer för handläggningen. Vadjag nu sagt rörande samråd har avseende på det fallet att skattefrågan är anhängigvid en allmän förvaltningsdomstol. Skälen för samråd är emellertid lika starkaom en fråga om skatt eller avgift som har samband med ett skattebrottmål är anhängigvid någon annan instans, t.ex. en taxeringsnämnd Ofr 15 § skattebrottslagen inuvarande lydelse). Samrådsskyldighet för den allmänna domstolen bör därföromfatta även denna situation. Närdet sedan gäller kommissionens förslag om gemensamt sammanlräde förförberedelse har inställningen från remissinstansernas sida varit avsevärt mernegativ. En majoritet av remissinstanserna har uttalat att det knappasl finnsnågot praktiskt behov av att hålla gemensamt förberedelsesammanträde, och manhar pekat på problem av principiell och praktisk natur. Jagär för min del tveksam till om det förekommer särskilt mänga fall där detskulle finnas processekonomiska vinster att hämla med ett för skatlemålet ochskattebrottmålet gemensamt sammanträde för förberedelse. Med hänsyn härtill ochtill vad remissinstanserna har anfört har jag stannat för att inte nu föreslånågon möjlighet till gemensamt sammanträde. Denna fråga och närliggandespörsmål kan emellertid komma att tas upp i samband med den fortsatiabehandlingen av det förslag som i enlighet med vad jag angelt väntas från USS. Enförstärkning av domstolarnas kompetens i fråga om eko-brotten drar med sigvissa kostnader. De lösningar på problemen som jag tagit upp i det föregåendemedför emellertid som jag ser det att dessa kan hållas på en begränsad nivå. Närdet gäller kostnaderna för de föreslagna ekonomiska experterna får man som jagtidigare nämnt räkna med att sådana experter kommer att Prop.1984/85:178 37 deltai högst etl par hundra mål , förmodligen färre. Det är svårt att närmareberäkna kostnaden för expertmedverkan per mål. främst beroende på de storadifferenserna i fråga om handläggningstid. Enligt min mening kan årskostnadenuppskattas till högst 2-3 milj. kr. Kostnadernaför ett ökat antal nämndemän i de mål där experter skall della samt ökaderesekostnader för nämndemännen torde uppgä till högst ca 0,5 milj. kr. Denföreslagna medverkan av skatterättslig expertis bör som jag tidigare nämntkunna av inom ramen för befintliga resurser. Enkoncentration av de komplicerade eko-målen till ett mindre antal tingsrätter ienlighet med vad jag har föreslagit kan antas leda till en viss ökning avstatens kostnader för ersättning till dem som skall della i rättegängen, bl. Man skall emellertid i del sammanhanget hålla i minnet att en stor delav de mål som berörs av förslagel om koncentration redan anhängiggörs vid despecialiserade tingsrätterna. Med tanke på det ringa antalel mål som ipraktiken berörs torde merkostnaderna därför bli förhållandevis obetydliga. Detorde dessutom komma att mer än väl kompenseras av de allmännaeffektivitetshöjningar som blir följden av en koncentration. Framförallt villjag peka på att kostnaderna för expertmedverkan kan antas minska genom enkoncentration, eftersom de ekonomiska experterna i större utsträckning änannars skulle ha varit fallet får antas vara verksamma på samma ort somtingsrätten. Föråklagarnas del torde det knappasl uppslå några nämnvärda merkostnader eftersomden stora majoriteten av de mål som i praktiken berörs av en koncentrationtorde vara mål som handläggs vid den regionala åklagarmyndigheten elleråklagarmyndigheten i , eller , där alltså åklagarenredan finns på samma ort som tingsrätten. Närdet gäller försvararkostnaderna kan det i vissa av de koncentrerade målen kommaatt inträffa att försvararen är verksam i annan ort än tings-rältsorten och attkostnadema därför blir något högre. De mål som berörs avkoncentrationsförslaget torde emellertid ofta vara av den arten att de kräversärskild kompetens hos försvararen och att man därför måste anlitaen försvarare från annan ort. Det är därför osäkert om det över huvud tagetuppkommer några merkostnader i detta hänseende. Genomförslaget om koncentration kommer de särskilt utsedda tingsrätterna att få ettvisst tillskott av mål. Det rör sig dock om ett så begränsat antal att det -även om målen är resurskrävande - saknas anledning räkna med annat än atthandläggningen kan av inom ramen för befintliga resurser. Otnmålutvecklingen visar sig kräva det kan man göra erforderliga omfördelningarinom domstolsväsendets ram. Förslagetom samrådsskyldighet torde inte medföra några särskilda kostnadsökningar. Medhänsyn till den förvänlade utvecklingen på de anslag som berörs tordekostnaderna rymmas inom ramen för de medel som har begärts för budgetåret1985/86. Prop.1984/85:178 38 3 Vidgad rätt att överklaga beslut angående försvarare3.1 Gällande rätt Bestämmelser om försvarare finns i bl. 21 kap.rättegångsbalken (RB) om den misstänkte och hans försvar. Bestämmelsernaskiljer mellan privala och offenlliga försvarare. En privai försvarare utsesav den misstänkte. Enligt 21 kap. 3 a § RB skall i vissa fall en offentligförsvarare förordnas för den misstänkte. Till offenllig försvarare fär iprincip endast advokater förordnas (5 §). En offenllig försvarare har räll tillersättning av slalen för uppdragel (10 §). Allmänt gäller enligt RB att del åligger försvararen atlmed nit och omsorg tillvarata den misstänktes rätt och i detla syfte verka försakens riktiga belysning (21 kap. 7 § RB). Vidare gäller en särskildbestämmelse om försvararjäv som direkt riktar sig mol en försvarare som pågrund av sitt samröre med den misstänkte inte kan förväntas komma atl utföra försvararuppdragetpå ell korrekt sätt (3 § tredje slycket försia meningen). För all jäv skalluppkomma krävs därutöver att omständigheterna är ägnade atl minska förtroendetför försvararens förmåga att iaktta vad som åligger honom enligt den allmännaregeln i 21 kap. 7 §. I 21 kap. 3 § tredje styckel hänvisas dessutom till vissabestämmelser i 12 kap. RB om rättegångsombud. Hänvisningen syfiar till attgarantera att försvararen har erforderiiga kvalifikationer för uppdraget. Denomfattar bl.a. 12 kap. 5 §, enligt vilken rätten kan avvisa etl ombud som visaroredlighet, oskicklighet eller oförstånd eller som annars befinns varaolämplig. På grund av hänvisningen gäller detta alltså även en försvarare. Rättens möjlighet alt i vissa siluationer skilja enoffentlig försvarare från uppdraget anges i 21 kap. 6 § RB. Av bestämmelsernaframgår bl.a. alt etl förordnande av offenllig försvarare får återkallas av rätten,om behovet av offentlig försvarare upphör eller något annat giltigt skäl för äterkallelseföreligger. Annat giltigt skäl för ålerkallelse kan vara atl försvararen inte ulförförsvaret med tillräcklig omsorg eller på annat sätl åsidosätter sina plikiersom försvarare. Utgångspunkten för den reglering jag nu har redogjort förär atl det är ett viktigt allmänt intresse att försvararfunktionen i brottmålfullgörs på ett tillfredsställande sätt. I detta ligger både den tilltaladesintresse av att hans försvar ordnas och sköts så bra som möjligt och samhälletsintresse av att utrednings- och domstolsförfarandet i brottmål inte onödigtvisförsvåras eller fördyras. ' Rätten kan på eget initiativ besluta att återkalla ettförordnande som offentlig försvarare eller atl avvisa en privat försvarare. Imånga fall där en äterkallelse eller avvisning aktualiseras torde upplysningarom försvararens ifrågasatta lämplighet lämnas lill domstolen av åklagaren.Återkallas förordnandet eller avvisas försvararen, måste rätlen givetvismeddela ett särskilt beslut om detla. Om rätten inte finner skäl till äterkallelseeller Prop.1984/85:178 39 avvisning finns det i prakliken knappast anledning attmeddela ett formellt beslut i frågan, såvida inte åklagaren eller den tilltaladeuttryckligen begärl alt försvararen skall entledigas eller avvisas. I det följande används termen ""avvisa" somen sammanfattande benämning på såväl ålerkallelse av förordnande som avvisning(jfr 49 kap. 4 § första stycket 1 och m.fl.. Nya s.731). 3.2 Överklagande av beslut angående försvarare I fråga om möjligheterna att överklaga beslut angåendeförsvarare gäller . Beslut i sådana frägor kan meddelasantingen under rättegången eller i samband med dom eller slutligt beslut. Ibåda fallen gäller som huvudregel, att beslutet får överklagas men endasl isamband med talan mol dom eller slutligt beslut, dvs. talan får föras endast avden som överklagar ocksä det slutliga avgörandet. Huvudregeln återfinnsför tingsrätts del i 49 kap. 8 § RB. Emellertid finns åtskilliga undantag.Dessa går företrädesvis ut på att beslut i vissa processuella frägor skallöverklagas särskilt. Undantagen framgår bl. a. av 49 kap. 4 och 5 §§ RB.