prop · G803210 · 1984-12-31 00:00:00 — Om man slopar kravet på reteniionsrätt, minskaremellertid en del av skyddet för sakens ägare när denne är en annan änbeställaren. Det är med hänsyn härtill nödvändigt att pä något annat sätt gelagen en sådan utformning att ägarens intressen inte åsidosätts. Ett sätt att åstadkomma del nödvändiga skyddet för sakensägare skulle kunna vara att frän lagens tillämpning generellt undanta fall, därnäringsidkaren känner lill eller har anledning att misslänka att saken tillhörnågon annan än beställaren. Näringsidkaren skulle emellertid då inte som f. n.ha rätt att sälja saken, om han var i god tro när fordringen uppstod men senarehar fått kännedom eller misstankar om del rätta förhällandet. Härtill kommeratt näringsidkaren inte heller som f. n. skulle ha rätt att i vissa fall säljasaken trots att han är medveten om alt den tillhör någon annan än beställaren.Exempel på en sådan situation är att en låntagare har lämnat in en sak förreparation och att näringsidkaren känner till att saken innehas endast som lån.Näringsidkaren anses då ha relentionsrätl gentemot ägaren (och därmed i principförsäljningsrätt enligt lag) under samma förutsättningar somlåntagaren själv ifall låntagaren hade betalat näringsidkaren och krävt ägarenpå utgiften (prop. 1950:77 s. 26; se även , Svensk sakralt I, 1966, s.249). Med hänsyn till vad jag nu har anfört bör skyddet försakens ägare i stället åstadkommas genom att man bygger vidare på den undertättelse-skyldigheisom föreligger enligt lag. Bestämmelsen i den nya lagenbör enligt min mening utformas så att försäljning inte får äga rum i fall dånäringsidkaren känner lill eller har anledning att misstänka att någon annan änbeställaren är ägare till saken, såvida inte näringsidkaren först har undertättatägaren om att saken kan komma att säljas. Underrättelsen bör göras i god lidföre försäljningen och bör, till skillnad frän vad Prop.1984/85:210 24 som har föreslagits i promemorian, inte anses ha skettredan därigenom att den har sänts med rekommenderat brev till ägarens adress. Om ägarens intressen skyddas på det sätt som jag nu harförordat, kan det inträffa alt en näringsidkare enligt lagen blir berättigad attsälja saken trots att han inte gentemot ägaren har räll att hålla kvar sakentill säkerhet för sin fordran hos beställaren. Detla förutsätter emellertid attägaren har underrättats om den tilltänkta försäljningen och ändå inte hämtarsaken. Jag anser med hänsyn härtill att ägarens intressen på ett rimligt sätttillgodoses med den regel som jag har förordat. En särskild fråga är om ägaren skall behöva underrättasföre försäljningen även i de fall dä sakens värde är obetydligt och dånäringsidkaren alltså i enlighet med vad jag har föreslagit i avsnitt 2.4.3 kansälja saken utan att först anmana beställaren. Som har anförts av enremissinstans talar principiella skäl för att ägaren inte skall kunna fråntasmöjligheten att betala fordringsbeloppel och därigenom hindra en försäljning.Jag anser därför att ägaren bör underrättas även när det gäller saker som barahar ett obetydligt värde. 2.5 Former för försäljningen Mitt förslag: Försäljningen skall göras med omsorg och medbeaktande av beställarens och ägarens intressen. Försäljningen får ske underhand eller på offentlig auktion. Om näringsidkaren avser alt sälja saken påoffentlig auktion, skall beställaren och ägaren i god lid dessförinnanunderrättas om tid och plats för denna. Promemorians förslag: Försäljning skall ske pä offentligauktion. Den får dock i stället ske under hand dels om försäljningen inbringarett pris som motsvarar minst det värde som saken har enligt intyg av en avhandelskammare förordnad besiktningsman, dels om del kan antas att enförsäljning under hand ger bättre resultat än en försäljning pä offentligauktion, dels om del är uppenbart att fordringen och auklionskoslnaderna inteskulle kunna utgå ur köpeskillingen. Auktionen skall kungöras i god lid och pålämpligt sålt. Beträffande underrättelse till beställaren och ägaren överensstämmerpromemorians förslag med mitl förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinsianser tillstyrkerpromemorians förslag. Från skilda håll framförs dock kritik efter delvis olikalinjer. Två remissinsianser vill minska möjligheterna lillunderhandsförsäljning. vid universitetpekar å andra sidan pä alt man ofta inte uppnår en rälisvisande prisnivå vidförsäljning pä offentlig auktion och framhåller alt även möjligheten att säljapå auktion bör vara underkastad ett allmänt aktsamhetskrav. Fleraorganisationer inom näringslivet anser att möjligheterna att sälja under handbör utvidgas. Prop.1984/85:210 25 Skälen för mitt förslag: Enligt lag skallförsäljning ske på offentlig auktion. Om del är uppenbart att hantverkarensfordran jämte de med auktionen förenade kostnaderna inte skulle kunna täckas avköpeskillingen, får försäljningen dock ske på något annat lämpligt sätl. Vid utformningen av reglerna rörande försäljningen bör enledande synpunkt vara att egendomen skall säljas så att det ekonomiskaresultatet blir sä gotl som möjligt. Erfarenheterna tyderemellertid på att offentlig auktion ingalunda alltid innefattar någon garantiför alt en sak blir såld till ell rättvisande pris. Som har framhållits avflera remissinstanser inom näringslivet är det i stället försäljning underhand som i allmänhet ger det bästa resultatet i sådana situationer som reglerasi lagen. Ett skäl till detta kan vara att näringsidkaren ofta själv bedriverförsäljning av liknande produkter och att han alltså på ett enkelt sätt kansälja saken inom ramen för sin rörelse. För köparen är del då i allmänhet enfördel att köpa saken direkt från näringsidkaren, vilken såsom fackman kanskehar utfört arbete på saken och därför kan ge lämplig information om den. Ochför både näringsidkaren och sakens ägare är det givetvis en fördel att försäljningenkan ske på ett sätl som inte är förenat med nämnvärda omkostnader. Jag anser därför att man bör utvidga möjligheterna lillunderhandsförsäljning i förhållande till gällande räll. En lösning skulle dåkunna vara den ordning som har föreslagits i promemorian och som innebär attförsäljningen som huvudregel skall ske på offentlig auktion men att den undervissa förutsättningar i stället får ske under hand. Av vad jag har anfört i detföregående framgår emellertid att försäljning pä offentlig auktion frånekonomisk synpunkt knappast är förenad med några sädana fördelar jämfört medandra försäljningsformer att del är motiverat att hälla fast vid offentligauktion som huvudregel. Härtill kommer att de i promemorian föreslagnaundantagsreglerna är ägnade alt medföra särskilda kostnader och besvär förnäringsidkaren samt att de sannolikt heller inte skulle vara enkla alttillämpa. Enligt min mening lalar det anförda för att man när detgäller valet av försäljningssätt nu bör jämställa underhandsförsäljning medoffentlig auktion. Del avgörande bör enligt min mening vara att näringsidkarenlägger sig vinn om att försäljningen sker på det sätl som med hänsyn lillegendomens beskaffenhet och övriga omständigheter är mest ändamålsenligt.Näringsidkaren bör alltså eftersträva ett så gott resultat av försäljningen sommöjligt och överväga hur han lämpligast bör gå lill väga. 1 enlighet med det anförda bör försäljningen ske medtillbörlig aktsam-het, vare sig den görs på offentlig auktion eller under hand.Det är dock vid underhandsförsäljning som aktsamhelskravet fär störst betydelsesom ell skydd för beställaren eller sakens ägare. I praktiken torde nämligenförsäljning på offentlig auktion i allmänhet böra godtas som ett aklsamt sättalt sälja saken. Bara om det är uppenbart att formerna för försäljningen påoffentlig auktion har varil otillfredsställande bör näringsidkaren vid sådan 1984/85:210 26 försäljninganses ha åsidosatt aktsamhelskravet. Ett åsidosättande kan l.ex. föreligga omdet finns allvarliga brister i sättet att offentliggöra auktionen eller när detgäller val av tid och plats för auktionen. En ytleriigare förutsättning för attaktsamhelskravet skall anses ha åsidosatts i dessa fall är att bristerna kanantas ha medfört ett sämre försäljningspris än som annars skulle ha kunnatuppnås. Närdet i övrigt gäller förfarandet vid försäljning anser jag att man, liksomenligt lag, bör kräva att näringsidkaren underrättar beställarenoch ägaren om lid och plats för en auktion. Däremot bör det av naturliga skälinte krävas någon underrättelse om en tilltänkt underhandsförsäljning. Någon undertättelseskyldighetbör inte heller föreligga om näringsidkaren är berättigad att sälja saken utanatt behöva anmana beställaren. Jaganser det inte nödvändigt med en särskild regel om att auktion skall kungöras igod tid och på lämpligt sätl. En sådan föreskrift blir av mindre betydelse medden reglering som jag nu har föreslagit. 1 den mån frågan får betydelse får deti stället göras en mera fri bedömning av om auktionen har bringats till allmänkännedom på lämpligt sätl. 2.6Rätt att bortskaffa saken Mittförslag: Om förutsättningarna för försäljning är uppfyllda men sakenuppenbarligen saknar försäljningsvärde, får saken bortskaffas i stället för attsäljas. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mill förslag. Remissinstanserna:Promemorieförslagel godtas allmänt. Skälenför mitt förslag: Enligt lag fär hantverkaren bortskaffa godset istället för att sälja del, om godset uppenbarligen saknar saluvärde. I fråga omrätten att bortskaffa godset gäller samma förutsättningar som för rätten allsälja godset. Omföremålet uppenbarligen saknar försäljningsvärde bör näringsidkaren givetvisinte vara skyldig all vidta åtgärder i syfte att åstadkomma en försäljning. Hanbör i stället, liksom enligt lag, ha rätt att göra sig av med saken påannat sätt. Den omständigheten att saken saknar försäljningsvärde behöver dockinte innebära att saken helt saknar värde för beställaren eller ägaren. Sakenbör därför få bortskaffas bara när förulsäti-ningarna för försäljning äruppfyllda. Detla betyder att saken inte får bortskaffas så länge det rådertvist rörande avtalet om saken (se avsnitt 2.4.5) och inte heller utan allnäringsidkaren har undertättat ägaren, om denne är en annan än beställaren (seavsnitt 2.4.6). 1984/85:210 27 Med anledning av vad en remissinstans har anfört vill jagframhålla att näringsidkaren bör ges en viss valrätt när det gällerfullgörandet av anmaningsskyldigheten i de aktuella fallen. Eftersom föremåletsaknar försäljningsvärde är näringsidkaren inte skyldig att anmanabeställaren, om han väntar med att bortskaffa föremålet till dess alt ett århar förflutit efter det att uppdraget slutfördes (se avsnitt 2,4.3 och 2.4.4).Om näringsidkaren emellertid skulle vara angelägen om alt bliav med saken, bör han kunna anmana beställaren och sedan vänta lill dess att tremänadersfristen(eller den längre frist som näringsidkaren har angett) har löpt ut. 2.7 Redovisningsskyldighet m. m. Mitt förslag: Näringsidkaren får täcka sin fordran urköpeskillingen vid försäljningen. Om del uppstår ett överskott vidförsäljningen skall detta genast lämnas till beställaren, såvida inte beloppetbetalas till någon annan som har bättre rätt till del eller sätts ned hosmyndighet. behöver aldrig betalas ut. Harnäringsidkaren med stöd av lagens bestämmelser sålt eller bortskaffat sakenutan att ha anmanat beställaren, upphör näringsidkarens fordran på beställaren.Om det uppstår ett överskott vid en sådan försäljning och näringsidkaren intekan anträffa beställaren, fillfaller överskottet näringsidkaren. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitlförslag. Promemorian innebär dock att näringsidkarens fordran alltid skallupphöra, om saken har sålts eller bortskaffats enligt lagen. Vidare skallnäringsidkaren enligl promemorieförslaget alltid vara skyldig att redovisa ettöverskott från en försäljning, utom när det gäller belopp . Remissinstanserna: Flera remissinstanser är kritiska motpromemorians förslag alt näringsidkarens fordran skall upphöra när han har sålteller bortskaffat saken. Enligl en remissinstans bör det vidare i lagen angesatt näringsidkaren är skyldig alt redovisa hur ett överskott vid försäljningenhar beräknats. Skälen för mitt förslag: 1 lag anges atthantverkaren har rätt att ta ut sin fordran ur köpeskillingen för del försåldagodset. Om köpeskillingen efter avdrag av kostnaderna för försäljningenöverstiger hantverkarens fordran, skall hantverkaren enligt lagen utan dröjsmåltillställa beställaren överskottet. 1 vissa fall skall dock överskottet betalastill någon annan som har bättre räll lill beloppet. Vidare kan beloppet sättasned enligt reglerna i lagen (1927: 56) om nedsättning av pengar hos myndighet. Beslämmelser av motsvarande innebörd bör tas in i den nyaförsäljnings- 1984/85:210 28 I förenklande syfte bör vidare införas enbestämmelse som ger möjlighet för näringsidkaren all slippa betala ulobetydliga belopp (jfr 12 § lagen 1949:722 om pantlänerörelse). Gränsen börlämpligen dras sä att belopp understigande . inte behöver betalas ul. Som har anförts i promemorian är näringsidkaren enliglallmänna grundsatser skyldig att - oavsett om försäljningen har gett någotöverskott eller ej - på anfordran närmare redogöra för försäljningens resultatoch för vad som har använts av försäljningssumman för att läcka fordringenrespektive kostnaderna för försäljningen (jfr prop. 1950:77 s. 30). Någonuttrycklig föreskrift om detta anser jag inte nödvändig. En särskild fräga är vad som bör gälla i fall dånäringsidkarens fordran inte blir täckt av försäljningssumman. Som jag tidigarehar sagt är näringsidkarens främsta intresse ofta alt bli av med föremålet.Det är vidare ett allmänt intresse att rättsförhållanden av del aktuella slagetavslutas inom rimlig tid. Dessa omständigheter talar för förslaget ipromemorian alt näringsidkaren efter att ha gjort sig av med saken inte börkunna kräva beställaren på återstoden av beloppet. Med hänsyn till den kritikav principiell natur som flera remissinstanser har riktat mol förslaget idenna del är jag emellertid inte beredd all genomföra detta fullt ul. I fall då näringsidkaren med iakttagande av lagens reglerom anmaning lill beställaren har sålt eller bortskaffat saken anser jag sålundainte all fordringen bör upphöra. Beträffande däremot sådana fall där näringsidkarenpå grund av alt sakens värde är obetydligt har gjort sig av med saken ulan allha anmanat beställaren anser jag all näringsidkarens kvarstående fordran börfalla bort. Om näringsidkaren vill bli av med föremålet och ha kvar möjlighetenatt kräva beställaren på återstoden av fordringen, får näringsidkaren i ställetvälja förfarandet att sälja eller bortskaffa saken efter att ha anmanatbeställaren. En annan fråga är vad som bör gälla beträffanderedovisning av överskottet i fall dä näringsidkaren med slöd av de regler somförordals i avsnitt 2.4 har sålt saken utan att först ha anmanat beställarenatt hämta den. I dessa fall uppgår försäljningsvärdet till mindre än en procentav basbeloppet enligl lagen (1962: 381) om allmän försäkring, dvs. f. n. mindreän . De föreslagna reglerna innebär att förelagen inom branscher, där demottagna sakerna vanligen är av obetydligt värde, kommer alt kunna tillämpa ettinlämningsförfarande med numrerade kvitton eller liknande. Beställaren är isådana fall okänd för näringsidkaren. Om någon särskild regel inte skapas, blirnäringsidkaren i princip skyldig att i vissa sådana fall redovisa ett överskottfrån försäljningen. Eftersom beställaren är okänd skulle detla behöva görasgenom alt pengarna sätts ned hos en myndighet enligt lag. Enligl min mening bör man emellertid kunna skapa enklareregler för redovisningen i dessa praktiskt viktiga fall. Fränförsäljningspriset kommer i de flesta fall avdrag all göras förförsäljningskostnaderna och näringsid- 1984/85:210 29 karens eventuella fordran. Vad som härefter återstår bör ienkelhetens intresse - även om det överstiger - kunna tillfallanäringsidkaren. Vad jag nuhar sagt bör gälla bara då näringsidkaren på grund av del inlämningsförfarandehan tillämpar eller av något annat skäl inte vet var beställaren kan anträffasoch därför inte kan redovisa överskottet till denne. Om näringsidkaren däremotkänner till beställarens namn och adress, bör han vara skyldig att skickaöverskottet till denne. Mitt förslag: Om en näringsidkare uppsålligen eller av oaktsamhetåsidosätter bestämmelserna i lagen, skall han ersätta skada som drabbarbeställaren eller sakens ägare. Promemorians förslag: Saknar motsvarighet till miltförslag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har berört frågan. Skälen för mitt förslag: 1 lag finns ingenuttrycklig regel om skadeståndsansvar för hantverkaren i fall då han haråsidosatt lagens bestämmelser och därigenom har vållat beställaren skada (jfrdock prop. 1950:77 s. 29, 39 och 44). Enligt min mening är del av värde om dennya lagen innehåller en regel som klargör att en näringsidkare, som av uppsåteller oaktsamhet åsidosätter lagens bestämmelser, skall ersätta skada som tillföljd härav drabbar beställaren eller sakens ägare. En fördel med att en sådanregel förs in i lagen är att näringsidkaren i förhållandet till en konsumentinte kan friskriva sig från skadeståndsansvar. 2.9 Följdändringar i annan lagstiftning Enligt 16 kap. 6 § utsökningsbalken kan den som harmottagit egendom för förvaring i samband med avhysning göra sig av medegendomen, om den inte har hämtats senast efter avhysningen.Egendomen får då säljas eller, om den uppenbariigen saknar försäljningsvärde,bortskaffas. a. sättet för försäljningen och skyldigheten attredovisa eventuellt överskott hänvisas till lag. Hänvisningen bör istället avse motsvarande beslämmelser i den nya försäljningslagen. Enligt 247§ sjölagen (1891:35 s. 1) får den som har annans fartyg i sin besittning meduppdrag att bygga, bygga om eller reparera det hälla kvar fartyget tillsäkerhet för fordran på grund av uppdraget. Reientionsrätten är förenad medrätt att sälja fartyget. I sistnämnda hänseende innehåller 247 § sjölagen enhänvisning till lag. Denna hänvisning bör i stället avseförsäljningslagen. 1984/85:210 30 1 12 § tagen (1949:722) om pantlånerörelse finns enbestämmelse om att panlsätlaren möjligt skall underrättas genomrekommenderat brev, om den köpeskilling som erhålls vid panlförsäljning - efteravdrag för länesumman, låneavgiften och försäljningskostnaden - lämnar ett överskottpå . I konsekvens med vad som har förordats beträffandeförsäljningslagen bör beloppet höjas till . Några andra sakligaändringar i paragrafen bör enligt min mening inte göras i detla sammanhang. Lagen (1970:980) om reteniionsrätt för fordran hos hotdlgäslinnebär att den som tillhandahåller rum pä hotell eller pensionat eller förtillfällig vistelse i annan lägenhet får hålla kvar resgods till säkerhet förfordran pä ersättning för rummet eller för kost eller annan tjänst medanledning av vistelsen. När har förflutit sedan fordringen förföll lillbetalning, får den som tillhandahåller den tillfälliga bostaden säljaegendomen eller, om egendomen uppenbarligen saknar saluvärde, bortskaffa den.Beträffande rätlen att sälja och bortskaffa egendomen hänvisar lagen till 2-6 §§i lag. När nu den lagen föreslås bli ersatt av den nyaförsäljningslagen bör hänvisningen i stället avse motsvarande bestämmelser isistnämnda lag. Del saknas vidare skäl att lag ha en särskild sexmånadersfrislvid sidan av den frist pä - eller i vissa fall - somföreskrivs i försäljningslagen. I 50 § andra stycket i den ännu inie antagna konsumenttjänsilagenfinns en hänvisning lill lag. Denna hänvisning bör bytas ut mol enhänvisning lill den nu föreslagna försäljningslagen. 2.10 Ikraftträdande m. m. Den föreslagna försäljningslagen bör, liksom de föreslagnalagändringarna i övrigt, träda i kraft med den nya konsumenttjänsilagen.I prop. 1984/85: 110 föreslås all den lagen skall träda i kraft den 1 januari1986. De nya försäljningsreglerna ger den som har mottagitannans egendom störte möjligheler än f. n. att göra sig av med egendomen. Dessanya regler bör emellertid inte gälla i fall då egendomen har mottagils föreikraftträdandet. I dessa fall bör alltså även i fortsättningen reglerna i 1950års lag tillämpas. Alt denna lag dock inte gäller egendom som har tagits emotför förvaring har sagts tidigare. De föreslagna ändringarna i lagen om reteniionsrätt för fordranhos hotellgäst och i sjölagen innebär att - i fråga om försäljning av resgodsresp. fartyg den nya försäljningslagens regler skall gälla i stället försåsom f. n. reglerna lag. I fråga om försäljning av resgods som engäst har medfört före ikraftträdandet bör dock reglerna lagfortfarande gälla. På motsvarande sätt bör lag tillämpas, om den sombygger, bygger om eller reparerar ell fartyg har fått fartyget i sin besittningföre ikraftträdandet. Prop.1984/85:210 31 Den föreslagna ändringen i utsökningsbalken bör gällaendast i fall då någon efter ikraftträdandet i samband med avhysning har tagitemot egendom för förvaring. I fräga om ändringen i lagen om pantlånerörelsebör äldre bestämmelser gälla när panten har tagits emot före ikraftträdandet. 2.11 Kostnader och resursbehov De föreslagna lagändringarna torde inte medföra någraförändrade kostnader eller något utökat resursbehov för staten ellerkommunerna. För näringsidkare medför förändringarna förenklingar och minskadekostnader för förvaring av egendomen. 1 enlighet med vad jag nu har anfört har inomjustitiedepartementet upprättats förslag till 1. lag omnäringsidkares rätt att sälja saker som inte har hämtats, 2. lag om ändringi utsökningsbalken, 3. lag om ändringi sjölagen (1891:35 s. 1), 4. lag om ändringi lagen (1949: 722) om pantlånerörelse, 5. lag om ändringi lagen (1970:980) om reteniionsrätt för fordran hos hotellgäst, 6. lag om ändringi konsumenttjänstlagen (1985:000). Förslagen bör fogas till regeringsprolokollet i dettaärende som bilaga 4. 4.1 Förslaget till lag om näringsidkares rätt att säljasaker som inte har hämtats En näringsidkare som i sin yrkesmässiga verksamhet hartagit emot en annans sak för alt ulföra arbele på saken eller för all förvaraden får sälja saken enligl denna lag. Delsamma gäller beträffande en sak somnäringsidkaren har tillverkat åt någon som till väsentlig del hartillhandahållit materialet till saken. Om sakens ägare är försalt i konkurs, gäller i stället 73§ konkurslagen (1921:225). (Jfr 1 § i promemorians förslag) Paragrafen bestämmer lagens tillämpningsområde. 1984/85:210 32 För att lagen skall vara tillämplig förulsälls att den somhar tagit emot saken är näringsidkare. När det gäller innebörden av denna termkan i huvudsak hänvisas lill uttalandena i prop. 1984/85: 110 s. 141. Av vadsom har anförts där framgår att termen skall fattas i vidsträckt mening. Denomfattar varje fysisk eller juridisk person som driver verksamhet av ekonomisknatur och av sådan karaktär alt den kan betraktas som yrkesmässig. Detlainnebär inte några störte krav på verksamhetens omfattning. En person som päsin frilid mot ersättning lar emot andras saker för att t. ex. utföra arbete pådem bör sålunda betraktas som näringsidkare i lagens mening sä snart det inte ärfråga om bara något enstaka uppdrag. Om han på ett eller annat sätt marknadsförsina tjänster - l.ex. genom annonser, reklamblad eller anslag i bostadsområden- bör han regelmässigt betraktas som näringsidkare. Ett ytterligare villkor för lagens tillämplighet är altsaken har tagits emot inom ramen för näringsidkarens yrkesmässiga verksamhet.Detta villkor innebär att lagen inte gäller i fall då en person, som i och försig är att betrakta som näringsidkare, tar emot en sak som tillhör en bekanteller annan under sådana förhållanden han därvid måste anses handla i sinegenskap av privatperson. Beträffande näringsidkarens motpart har inga särskildavillkor angetts i paragrafen. Lagen är tillämplig oavsett vem som äger ellerhar överlämnat det föremål som näringsidkaren har tagit emot.