prop · G803142 · 1984-12-31 00:00:00 — Uppgifierom kostnaderna för olika värd- och omsorgsalternativ samt framskrivningen avtotalkostnaderna är enligt min mening av inlresse främst mot bakgmnd av attmånga gamla har fömtsättningar atl klara elt eget boende med stöd, hjälp ochvård och att samhällels kostnader härför kan bli lägre. Jag delar ocksåarbetsgruppens uppfatlning alt slutsatsen bör vara atl resurser så långtmöjligt bör omfördelas från institutionsvården fill , hemsjukvårdenoch andra öppna värdformer. Detstår också allt mer klart att många människor med sådana hjälpbehov som idagleder lill intagning pä institution skulle mä bättre i en egen bostad. En fömtsättninghärför är dock givetvis att bostaden är tillräckligt rymlig, lättillgänglig ochbekväm och au tillräcklig vård kan erbjudas där. Föregen del är jag också hell övertygad om all de flesta människor hellre vill bokvar hemma än flytta till en institution, när de blir gamla eller på annat sättberoende av stöd och hjälp. De flesta sätter stort värde på en bibehållensjälvständighet. I ett eget boende kan man undvika den passivi-sering som oftablir en följd av det mera totala omhändertagande som institutionerna i mångafall erbjuder. Också anhöriga och vänner har glädje av all gamla ochhandikappade bor i en egen bostad, eflersom det underlättar och stimulerar ettömsesidigt umgänge. 1984/85:142 13 Jagtror inle heller alt man bör underskatta insaiserna för den värd och omsorg sombedrivs uianför de professionella systemen och som ges av anhöriga och vänner.Det är insatser av stort mänskligt värde för dem som ger och får dem. Det ärdärför väsentligt att samhällets vård och omsorg samt dessa frivilliga anhörig-och väninsatser i ökad utsträckning ses som ett stöd och komplement tillvarandra. bör man uppmärksamma och underlälta även de insalser somgörs inom olika folkrörelser och organisationer. Jag vill i detta sammanhangunderstryka att det inte är min mening all dessa frivilliga insalser skall varaen fömtsättning för atl gamla, sjuka och handikappade skall kunna bo kvar hemmaeller att anhöriga ull följd av bristfällig samhällelig service skall tvingasatt äta sig vårduppgifter. Minaöverväganden med anledning av detla mål för bostadspolitiken ligger till gmndför mina förslag i det följande om viss vidgning av tillämpningsområdet för slalliglstöd för bostadsanpassning samt om försöksverksamhet med boendeservice(avsnitt 2.4 respektive 2.6.2). Dettredje av de mål som bör följa av välfärdspolitiken är att alla människor,oberoende av behovel av stöd, hjälp och vård har rän till en boslad med god lillgänglighetoch god utrymmes- och utrustningsstandard i en miljö som ger förulsättningarför ell aklivi dellagande i samhäUsllvel. Arbetsgmppenpekar på att gamla människor och människor med funktionshinder i genomsnitthar sämre bostadsstandard än andra, trots att deras behov av en god bostad i enväl fungerande fysisk och social miljö är särskilt stora. Av arbetsgmppensredogörelse för boendeförhållandena framgår att de flesta gamla ochhandikappade bor i vanliga bostäder. Brisler i bostadens och bostadsmiljönsutformning, innehåll och funktion medför dock att sociala kontakler kanförsvåras, att många i onödigt hög grad blir beroende av stöd och hjälp frånvänner och anhöriga eller från samhällsorganen samt att deras mänskligaresurser dåligt tas till vara. Därtill kommer att många människor som behöverhjälp och stöd vislas pä institutioner, t. ex. ålderdomshem, sjukhem,långvårdskliniker, psykiatriska kliniker och vårdhem för psykisktutvecklingsstörda. Dessa institutioner erbjuder ofta en långt sämre kvalilet iboendet än den som för övrigl accepteras i vårl land. Engod utrymmesstandard och fullständig bostadsutmslning är naturligtvis särskiltviktigt för människor som behöver hjälp och stöd. Goda boendeförhållanden ärofta en förutsättning för en framgångsrik rehabilitering och för atl människorsmentala och fysiska resurser skall kunna tas fill vara. Vidare är delsjälvklart atl människor i behov av hjälp och stöd för en självsländiglivsföring i minst lika hög grad som andra vill kunna umgås med anhöriga ochvänner. Rätlentill en god boendestandard avser inte bara förhållandena i den enskildalägenheten. Ocksä Ullgängligheten till lägenheten och i den yttre miljön harstor betydelse, liksom integreringen i bostadsbebyggelsen i 1984/85:142 14 övrigl,förekomslen av olika slag av service samt möjligheterna till grannkontakter,fritidsverksamhet elc. Delfinns en lång rad studier som lalar för att en bostadsmiljö som leder lillsocial isolering bidrar till psykisk och psykosomatisk ohälsa. Del är särskiltpåtagligt för människor med små resurser. Boendemiljöns betydelse för denpsykiska hälsan beror bl. a. på vilka förutsättningar den skapar för socialgemenskap. Gemensamma frågor som kan lösas genom kollektiv verksamhet kan varaen sammanhållande krafl mellan de boende som är utvecklande för den socialagemenskapen i bostadsmiljön. Dettasynsätt ligga till gmnd för mitl förslag om försöksverksamhel med integreradboendeservice som jag kommer att lägga fram (avsnitt 2.6.2). Deöverväganden som jag redogjorde för lidigare ulgör ocksä motiv för ett statligtbidrag för att öka tillgängligheten i den yttre miljön som jag kommer atlföreslå senare (avsnill 2.5). Somjag nämnde inledningsvis utgör remissinstansernas yttranden ett slarkt slöd fördel synsätt och de mäl som jag nu har redogjort för. Vidare harremissinstanserna samma uppfattning som arbelsgmppen om den önskvärdautvecklingen för atl förbättra boendeförhållandena för gamla, handikappade ochlångvarigt sjuka. Mänga framhåller alt de på olika sätl redan medverkar i ensådan utveckling. slort antal remissinstanser uttrycker sintillfredsställelse med att gamlas, handikappades och långvarigt sjukas boendenu ägnas ökad uppmärksamhet. Många remissinstanser är också av denuppfattningen att de åtgärder som har föreslagits i betänkandet och som jagkommer alt behandla i det följande - kan öka fömlsättningarna för människor medsärskilda behov av stöd och hjälp att kunna bo i en egen bostad. Vissaremissinstanser efterlyser mera ingående analyser, bl.a. av de vårdmässiga ochvårdorganisatoriska konsekvenserna. Andra instanser, bl.a. RRV, anser att deekonomiska konsekvenserna av ett påtagligt ökat kvarboende behöver analyserasytterligare. RRV anser det inte vara möjligl alt la ställning fill arbetsgmppensförslag innan innehållel i olika stödformer och samhällets ansvar härför har klarlagls.SKAF, som tillstyrker de mål och utgångspunkter som anges i betänkandet, avslyrkerarbetsgruppens förslag lill åtgärder. Förbundet anser atl dessa frägor är avså slor betydelse att de bör hänskjutas fill en parlamenlarisk utredning. Etlslorl antal remissinslanser påpekar atl inriktningen i social- ochbostadspolitiken mot ökat egel boende med slöd och hjälp kommer alt la lång tidatt genomföra. Det påpekas också atl den ulveckling som skisseras i betänkandetinnebär att stora krav ställs på samordning och samarbete mellan olikaverksamheter och huvudmän. Vissa remissinstanser, bl.a. statens institut förbyggnadsforskning, befarar atl avvecklingen av inslitu-Uonsplalser kan kommaatt genomföras snabbare än uppbyggnaden av alternativa vård- och boendeformer,med sämre boende och vård som resullat. 1984/85:142 15 Medanledning av de nu nämnda synpunkterna vill jag framhålla följande. Detär med Ullfredsställelse som jag noterar samstämmigheten om de grundläggande målenför den sociala bostadspolitiken och om inriklningen av det förändringsarbetesom redan pågår på många håll. Jaghar förståelse för remissinsiansernas synpunkler på svårigheterna vidgenomförandet och pä behovel av fortsatt ulredning. Jag anser emellerlid inteatt den pågående utvecklingen mot egel boende med slöd och hjälp bör stoppasupp i avvaklan på ytterligare ulredningar. Bakgmnden till mina förslag är attvissa gmpper har en mycket låg boendestandard och jag är inte beredd alt geavkall pä del grundläggande och sedan lång lid gällande målel förbostadspolitiken att hela befolkningen skall beredas sunda, rymliga, välplaneradeoch ändamålsenligl utrustade bostäder av god kvalilet till skäliga koslnader.Att vissa befolkningsgrupper inte skulle omfattas av detta mål är inteförenligt med min syn på solidariteten i ett välfärdssamhälle som vårt. Enutveckling av den sociala bostadspolitiken med uigångspunkt i de rättighetersom jag har angett lidigare till atl omfatta dem som saknar en egen bostadoch dem som behöver stöd och hjälp för sin livsföring kan inte anslå. Ocksäsamhällsekonomiska skäl talar enligt min mening för att det inle kan vänta. Föratt della mål skall förverkligas för alla krävs del vissa åtgärder inom bostadspolitiken.Det krävs också en närmare samverkan mellan bostadspolitiska ochsocialpolitiska åtgärder på alla nivåer. Enligt vad jag har erfarit pågår sådanisamarbete på många håll och med gott resultat. Jagär medveten om att målet kan uppnäs först på läng sikt. För atl det skall kunnaförverkligas krävs elt omfattande förändringsarbete inom flera sektorer. Detkan la olika läng tid att uppnå och det kan bedrivas i olika takt i skildadelar av landet. Del kan också resultera i olika lösningar beroende på lokalabehov och fömtsättningar att tillgodose dem. Dettaär en följd av regeringens allmänna politik på olika områden alt föra beslulentill kommunerna och närmare dem som besluten angår. En annan följd härav äremellertid atl det inte är möjligl alt nu överblicka alla organisatoriska och kostnadsmässigakonsekvenser av delta förändringsarbete. Regeringen och huvudmännen inom deberörda sektorerna bör därför noga följa utvecklingen pä området och dra lärdomav den. Jag vill också erinra om att arbetsgruppens belänkande och de förslagsom jag nu lägger fram är en första etapp i delta förändringsarbele. Som eninformation kommer jag alt redovisa vissa frågor som kräver fortsaita överväganden.I dessa frägor har jag samrått med statsrådet och cheferna försocial- samt civildepartementen. Sammanfattningsvisanser jag att det i hög grad är brisler i bostäderna, bosladsförsöijningen, debostadssociala förhållandena samt i boendeservi-cen som leder till instilulionsboendeför många gamla, sjuka och handikappade. Många människor som egenlligen barabehöver omvårdnad och Prop.1984/85:142 16 servicevislas pä olika insfitufioner, eftersom andra, mer ändamålsenliga, sätt atttillgodose behoven av lämplig boslad samt stöd, hjälp och vård inle står tillbuds i tillräcklig omfattning. Därför måste enligt min mening åtgärder snabbtinriktas på att avhjälpa dessa brister. Det innebär krav på en förnyelse avvåra bostadsområden. Förnyelsen mäste särskilt inriktas pä att öka Ullgänglighetenför människor med funktionshinder, atl stärka grannkontakterna och gemenskapen,alt förbättra förvallningen av byggnader och anläggningar och atl bygga utnärservicen inom bostadsområde- 2.2Kommunens ansvar för bostadsförsörjningen 2.2.1Ansvar för alt alla får en egen bostad av god kvaliiei Mittförslag: Bostadsförsöijningslagen skall kompletteras med en beslämmelse somslår fast kommunens ansvar för att alla i kommunen fär en egen bostad av godkvalitet. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna:Remissutfallet beträffande frågan om det kommunala ansvaret för bostadsförsörjningenär positivt. Nära nog alla remissinstanser som har yttrai sig i frågan anseratt kommunernas bostadsförsörjnings-planering bör avse alla, även dem som pågrund av ålder, handikapp eller sjukdom har speciella behov. När det gällersynen på kommunernas resurser och kompetens anför dock företrädarna för deprivata fastighetsägarna atl det inte är realistiskt att lägga ytterligareuppgifter på den kommunala planeringen, eftersom planeringsberedskapen redan ärotillräcklig i förhållande till statsmakternas ambitioner. Bosladsstyrelsenoch anser att den kommunala planeringen ännu inte ärtillräckligt aktiv för att önskvärda förändringar skall komma till stånd. Mångaremissinstanser är positiva lill en precisering av kommunens ansvar ibostadsförsörjningslagen, bl.a. flertalet kommuner och landstingskommuner somhar yttrat sig i denna fråga saml de handikappades intresseorganisationer.Svenska kommunförbundel är dock tveksamt till atl detla ansvar lagregleras. Omdel ändå sker anser förbundet atl lagparagrafen bör formuleras i måltermer ochinle som en ansvarsparagraf. SKAF ifrågasätter om inte kommunens bosladsförsörjningsansvarredan gäller även gamla, sjuka och handikappade och om en närmare preciseringav kommunernas ansvar härvidlag kan innebära någon förbättring. 1984/85:142 17 Skälenför mitt förslag: Uppgiftsfördelningen mellan slaten och kommunerna innebärall kommunerna har ansvaret för planeringen och genomförandet avbostadsförsörjningen, medan statens ansvar avser den lagstiftning och deekonomisk-politiska åtgärder som behövs för att ge förulsättningar för detnödvändiga byggandet. Denkommunala bostadsförsörjningsplaneringen är reglerad i bl.a. bosladsförsörjningslagen,som innehåller bestämmelser om kommunernas grundläggande befogenheter ochskyldigheter på bostadsförsörjningens område. I lagen åläggs kommunerna attbedriva en fortlöpande bosladsförsöijningsplanering. Planeringen skall komma lilluttryck i etl program som skall antas av kommunfullmäktige och som skall varakommunernas samlade handlingsprogram for bostadsförsörjningen. Programmetutgör också en viklig informationskälla för statsmakterna och är därmed ettunderlag för beslut i olika bostadspolitiska frågor av övergripande nalur. Somjag redan har sagl måsle vi nu ägna större uppmärksamhel än tidigare åt hur delbefintliga bostadsbeståndet ulnylljas och fördelas och hur del bör vårdas,utvecklas och kompletteras. Våra planeringsinslm-ment är fortfarande i hög gradinriklade på utbyggnad och nyexploatering. Med anledning av vadFastighetsägareförbundet har anfört vill jag för egen del framhålla alt en vissnedgång i planeringsaklivitelerna i kommunerna får anses vara naturlig i ett sädantskede av nyorientering som det vi nu befinner oss i. Enligt min mening harkommunerna bäde förmåga och resurser alt motsvara statsmakternas ambitioner. Deinsatser som krävdes för att genomföra det tioåriga miljonprogrammet under 60-och början av 70-talel visar tydligl att så är fallet. Mina förslag bygger påförvissningen om samma effektiva samarbete mellan statliga organ och kommunemasom . Somjag påpekade inledningsvis har omsorgerna om de gamla, sjuka eller handikappadesom behöver stöd, hjälp och vård tidigare präglats av uppfattningen att ettnära nog totalt omhändertagande är den lämpligasle formen för samhälletsomsorger. Därför har också planeringen av särskilda bostadstyper ochinstitutioner, t. ex. ålderdomshem, sjukhem, , tilldragit sig störst inlressei kommunerna. vet vi aU det i långt större utsträckning än vad man har tänkt sigär möjligt för gamla, sjuka och handikappade att bo i vanliga lägenheter i denvanliga bostadsmiljön. Arbetsgruppens genomgång av gällande tekniska ochfinansiella regler visar att få människor har så specifika krav på bostäder altde inte kan tillgodoses vid nybyggnad eller vid ombyggnad, eventuellt i kombinationmed särskild anpassning. För de allra flesta kan behoven således tillgodoses ivanliga bostäder under fömtsättning all de har en god standard saml all slöd,hjälp och vård i boendet kan ges i erforderlig omfattning. Jaghar sagt atl ett mål för bostadspolitiken mäste vara atl alla har enegen bostad. Samma uppfattning gav dåvarande chefen för socialde-2 1984/85. 1984/85:142 18 partemenleluttryck för i sitt anförande lill propositionen om socialljänslen (prop.1979/80:1, s. 300). Gmndtanken i socialtjänstlagen är alt behoven avändamålsenliga bostäder måste beaktas i kommunernas bostadsförsörjningsplanering.Det är också detta synsätt som präglar hälso- och sjukvårdslagen. Därav följeratl landslingen skall tillhandahålla sjukhusplatser bara i de fall då vården inlekan beredas i öppna former. Institutionsvården bör bedrivas under sä hemlikaoch decenlraliserade former som möjligl. Primärvården, som bl. a. innefattarmottagning vid vårdcenlraler och sjukvård i hemmen, skall ges förstahandsansvaretför befolkningens hälsa och sjukvård inom ett begränsal geografiskt område. Detövergripande ansvaret atl tillgodose bostadsbehoven åvilar kommunstyrelsenenligt kommunallagen (1977: 179). I planeringsansvaret ligger all samordnaolika facknämnders synpunkler. På socialljänslen ankommer det bl. a. allmedverka i planeringen. Arbetsgruppenkonstaterar emellertid att det som regel inte finns någon utvecklad planering ikommunerna för att främja tillkomsten av bostäder som är lämpade för gamla,sjuka och handikappade, vare sig genom en medvetet styrd ombyggnadsverksamheteller genom kompletteringsbebyggelse i befintliga områden. Denna uppfattningbekräftas indirekt av många remissinslanser och torde enligt min mening i höggrad vara bakgrunden till den påtagliga uppslutningen bakom arbetsgruppensförslag atl slarkare poängtera kommunernas ansvar. Enligtmin mening är det en nödvändig fömtsättning för att boendeförhållandena förgamla, sjuka och handikappade skall kunna förbällras att kommunerna i sinplanering uppmärksammar deras behov, liksom konsekvenserna förbostadsförsörjningen av en successiv minskning av antalet vårdplatser påinstitutioner. En bostadsproduktion med om- och nybyggnad som har inriklningenatt stödja dessa gmppers boende i vanliga bostäder bör fä mycket störreomfattning än . Fleraremissinstanser påpekar atl en utveckling i denna riklning är önskvärd men attden också är förenad med påtagliga risker vid en bristfällig samordning mellankommunens och landstingens åtgärder. Farhågor med denna innebörd har framförtsav bl. a. , HCK och LO. Enutveckling mot etl självständigt boende får naturligtvis inte innebära attmänniskor, som för sin livsföring är beroende av olika samhällsorgan, övergespä gmnd av oklara ansvarsförhållanden. Människor som på gmnd av ålder, sjukdomeller handikapp hindras från att leva ett normalt liv har dessutom sämremöjligheter att påverka beslutsprocessen i kommunen. Enligt min mening är detangeläget alt allas rätl lill goda boendeförhållanden kommer till tydligtuttryck i bostadsförsörjningslagen. Del medför bl.a. att olika gruppers behovav bostäder med stöd, hjälp och värd blir föremål för offentlig debatt och attförslagen att fillgodose behoven far en god polifisk förankring. Prop.1984/85:142 19 Mot bakgrund av del nu anförda föreslår jag alt 3 § förstaslyckel i bosladsförsörjningslagen kompletteras så atl där slås fast atlkommunens bostadsförsörjningsplanering skall syfta till att alla i kommunen fåren egen bostad av god kvalitet. Den nya beslämmelsen bör träda i kraft den 1juli 1985. Iklarhetens inlresse vill jag framhålla att med uttrycket "alla i kommunen"avses inle bara de som är medlemmar av kommunen utan också andra som vislas ikommunen, l.ex. pä institutioner av olika slag. Del innebär atl den kommun dären institution är belägen skall la elt första-handsansvar för atl lillgodosebostadsbehoven hos de patienter som saknar bostad. Med uttrycket "egenbostad av god kvalilet" menar jag en bostad som upplåts på sedvanligt sätloch som har god uirymmesstandard och modern utrustning i en miljö som gerförutsättningar för gemenskap och etl aktivt deltagande i samhällslivet. Det förhållandet att önskvärda förändringar kan uppnås förslpå medför atl särskild uppmärksamhet bör ägnas åt vad som kan görasför all förbättra situationen för dem som inte kan få del av förändringarna.Jag tänker då främst på många av dem som redan nu vislas på olika institutioneroch som inte längre har förutsättningar atl flytta därifrån. Det är nödvändigtatt i förändringsarbelet fortlöpande uppmärksamma dessa människors förhållandenoch att sträva efter att förbättra levnadsvillkoren också inom institutionerna. Det är uppenbart att möjligheterna till kvarboende ochboende i vanliga bosläder för människor med behov av stöd, hjälp och värdskiljer sig mellan olika bosladsområden och kommundelar. Den kommunala planeringenoch bostadsförsörjningsåtgärderna för äldre, långvarigt sjuka och handikappademåste bygga pä dels kunskaper om de lokala förutsättningarna alt lösa uppkommandeboslads- och servicebehov saml dels långtgående samordning mellan olikahuvudmän, dvs. fastighetsägarna, de kommunala förvaltningarna och ,för alt genomföra olika åtgärder. En sådan kunskap fömtsätter ofta en omrädesvis, sektorsövergripandeplanering baserad pä s. k. bosladssociala inventeringar. Atl planeringen börbygga på analyser av bl. a. bosladssociala förhållanden i olika bostadsområdenhar tidigare framhållits i prop. (1977/78:93) om riktlinjer föransvarsfördelningen inom bostadsförsörjningen m.m. Del bör understrykas atl bosladssocialainventeringar bör omfatta även dem som bor på institutioner inom kommunen. Detär med tillfredsställelse som jag noterar atl denna syn på behovet av planeringdelas av flera kommuner och intresseorganisationer. 2.2.2 Samråd med landstingen Arbetsgmppen föreslår all bosladsförsörjningslagen skallkompletteras med en beslämmelse om skyldighel för kommunen alt samråda med lands-fingskommunenom bostadsförsörjningsplaneringen. 1984/85:142 20 Behovelav samordning mellan kommunerna och landslingen bekräftas av en majoritet av deremissinslanser som har yttrai sig i frågan. Flera inslanser understrykerkommunens roll som samordnare mellan mänga offentliga och privata inlressen ibostadsområdena. Handikapporganisationerna anser att lagregleringen avkommunens samrådsskyldighet bör kunna förbättra förutsättningarna församverkan. Några inslanser, bl.a. , är dock Iveksamma tillbehovel att lagreglera kommunens samrådsskyldighet med . Landsiingsförbundeiavstyrker lagreglering och anser atl förslaget rimmar illa med regeringens slrävanatt förenkla regler m. m. om relationerna mellan slaten och kommunerna.Norrköpings kommun anför liknande synpunkter. Vadjag lidigare har anfört innebär all kommunerna bör la ell större ansvar förbostadsförsörjningen även för befolkningsgrupper med speciella bostadsbehov.Den kommunala bostadsförsörjningsplaneringen skall därför bl.a. inbegripabedömningar av förutsättningarna all bereda dem som vistas på institutionermöjligheter atl få etl självständigt boende. Elt nära samråd med ,andra kommuner, kommunala sektorsorgan, organisationer och enskilda är enförutsättning för att denna planering skall bli meningsfull. Pensionärs- ochhandikappråden bör kunna spela en aktiv roll i utvecklingen av planeringen. Landstingetsplanering av värden, lika väl som kommunens planering av insatserna för stödoch hjälp, förulsäller kunskaper om boendeförhållandena. Det gäller bäde deaktuella förhållandena och planerade förändringar i kommunens boslads- ochserviceutbud. Den kommunala planeringen utgör således en viktig utgångspunktför landstingens verksamhetsplanering. Kommunernas samråd med bör bl.a.gälla frågan om förutsällningar all - med hänsyn lill vårdarbetetskrav och till samordningen med hälso- och sjukvårdsverksamheten i övrigl -tillhandahålla vård i sådana former att kommunens bostadspolitiska mål kan förverkligas.Landstingens verksamhel kommer att påverkas starki av den kommunala bostadsförsörjningsplaneringensom kan fä konsekvenser för säväl driften och personalbehovet som koslnadernaför verksamhelen. Avdet jag nu har sagt följer alt samråd och samverkan mellan kommuner ochlandsting är en fömtsättning för att boendeförhållandena för gamla,handikappade och långvarigt sjuka skall kunna förbättras. Det får inte råda någoltvivel om att huvudmännen har ett ömsesidigt ansvar för detta. Jag delar arbetsgmppensuppfattning i denna del. Jag finner emellertid i motsats till arbetsgmppen attdet inte nu är befogat atl i lag reglera kommunens samrådsskyldighet. Som eninformation vill jag något kommentera grunderna för mitt ställningstagande idenna fråga.