prop · G803110 · 1984-12-31 00:00:00 — Från några håll har framhållils alt det krävsen betydligt effekli- Allmänna utgångs-vare konlroll än f.n. för att enkonsumenltjänstlag skall få genomslagskraft punkter även mol oseriösanäringsidkare. En del remissinslanser har i sammanhanget berört frågan om enutvidgad lagsliflning rörande näringsförbud. För egen del vill jag understryka all jag i likhel medulredningen (se betänkandet s. 205-206) ser förekomsten av oseriöst bedrivennäringsverksamhet inom bl.a. konsumenttjänslområdet som etl myckel allvariigtproblem. Det är här inte bara konsumenternas inlressen som berörs ulan. som harframhållils från näringslivets sida, även de lojala och seriösa förelagensinlresse av all inte utsättas för konkurrens på ohederliga villkor. Enligt min mening torde det emellertid förhålla sig så,som har framhållils både av ulredningen och av flera remissinstanser, att encivilrätlslig lagsliflning om konsumenttjänster är lill fördel för deförelag som tar sitt ansvar mot konsumenlerna. De krav somlagstiftningen släller kommer alt i hög grad påverka silualionen för sådanaicke seriösa företag som kan utnyttja det oklara rättslägel till sinfördel. Härvidlag bör bl. a. framhållas all konsumenien i princip alllid kanåberopa lagens Ivingande regler, oavsett vilka villkor som har avtalals i frågaom priset för Uänsten m.m. Förekomsten av oseriös näringsverksamhet är ett problemsom måsle ses från fler synpunkter än dem som har berörts. Frågan övervägsockså f.n. i särskild ordning. Sålunda har näringsförbudskommittén (Ju 1981:03)till uppgift att ta ställning till behovel av samt de principiella ochpraktiska aspekterna på utvidgade regler om näringsförbud (Dir. 1981: 63).Kommittén räknar med alt slutföra sill arbete . Vidare harkommissionen (Ju 1982: 05) mol ekonomisk brottslighet - som just har slutförtsitt uppdrag att lämna förslag om åtgärder mol den ekonomiska brollslighelen -i belänkandet (SOU 1984:8) NäringsUllslånd föreslagil atl vissa branscher somär drabbade av ekonomisk brottslighet och annat oseriöst förelagande skallkunna omfattas av krav på näringstillstånd. Som exempel på sådana branschernämns bl.a. bil-, städ- och byggbranschen. Frågan om vilka åtgärder som kan behövas för all undanröjaeller motverka oseriös förelagsamhel inom bl.a. konsumentUänstområdet börenligt min mening behandlas inom ramen för det arbele som sålunda är akiuelll.Något hinder mot att genomföra en civilrätlslig lagstiftning omkonsumenttjänster föreligger därför inte från den synpunkl som har berörts. Det kan tilläggas att konsumenternas rättigheter enligtdenna lagstiftning visserligen kan bli innehållslösa i de fall dånäringsidkaren råkar i obestånd eller av andra liknande anledningar inte kanfullgöra sina lagenliga förpliktelser. torde en näringsidkareemellertid i frivillig ordning kunna teckna försäkring som garanterar alt hansförpliktelser mot konsumenlerna fullgörs i sådana fall. Det kan ifrågasättasom man inle för vissa branscherborde uppställa krav på näringsidkarna all hålla en försäkring av detta slag.Enligt min mening bör man emellertid avvakta den fortsatta utvecklingen innanman tar slutlig ställning lill denna fråga. 2.1.9 Dispositionen av den följande framställningen Jag har härmed avslutat min redogörelse för de allmännautgångspunkter som enligt min mening bör gälla för en lagstiftning omkonsumenttjänsler. 1 det följande avserjag att närmare behandla frågan om lagens tillämpningsområde i avsnitt 2.2, kraven på näringsidkarens prestation i avsnitt 2.3, fel hos tjänsten i avsnitt 2.4, dröjsmål på näringsidkarens sida i avsnitt 2.5, näringsidkarens skadesiåndsskyldighel i avsnitt 2.6, skadesiåndsskyldighel för iredje man i vissa fall (iredjemans marknadsföringsansvar) i avsnitt 2.7, konsumenlens betalningsskyldighel i avsnill 2.8, avbeställning i avsnitt 2.9, konsumentens dröjsmål i avsnitt 2.10, avtal om förvaring i avsnitt 2.11, följdändringar i annan lagstiftning i avsnitt 2.12, ikraftirädande m. m. i avsnill 2.13, och kostnader och resursbehov i avsnitt 2.14. Mina kommentarer lill de enskilda lagbestämmelsernaåterfinns i specialmoliveringen (avsnitt 4). Mitt förslag: KonsumenlUänsllagen skall gälla Uänsler somnäringsidkare i sin yrkesmässiga verksamhel utför ål konsumenler. Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt förslag (sebetänkandet s. 129-133). Remissinstanserna: Utredningens förslag godtas allmänt (sebil. 3 avsnitt 2). Skälen för mitt förslag: En lag om konsumenttjänster böromfatta i princip samma partsrelationer som annan näraliggandekonsumenlskydds-lagsliftning (l.ex. konsumenlköplagen, konsumenlkredillagen ochkonsumentförsäkringslagen). Lagen bör alltså gälla avtal mellan å ena sidannäringsidkare i deras yrkesmässiga verksamhet och å andra sidan enskildamedborgare i deras egenskap av privatpersoner. 1984/85:110 33 Behovav ett skydd liknande det som konsumenttjänstlagen skall ge åt Lagenstillämpnings-konsumenter kan i och för sig föreligga även hos många mindrenäringsid- område käre vid avtal med större förelag med överlägsna resurser.Frågan om lämpligheten av atl låla de konsumenlskyddande reglerna i enkonsument-lagstiftning gälla även till förmån för exempelvis sådana mindrenäringsidkare övervägdes bl.a. i samband med tillkomsten av konsumenlköplagen(se prop. 1973:138 s. 120-121; jfr även prop. 1971:15 s. 68, prop. 1976/77: 110s. 28-29 och 33, prop. 1977/78: 142 s. 30 och 54 saml prop. 1979/80:9 s. 29).Tanken på en sådan ordning avvisades emellerlid då, främsl med hänsyn lill alldet trots allt finns avsevärda skillnader mellan de fall då båda konlrahenlernaär näringsidkare och de situationer då enskilda konsumenter ingår avtal mednäringsidkare. Del finns inte anledning all inta en annan ståndpunkt när detgäller en konsumeniskyddslag på Uän-sleområdel. En annan sak är atl reglerna i konsumenttjänstlagenkan komma att lillämpas analogi på avtalsförhållanden som ligger uianför lagensegenlliga tillämpningsområde. Enligtsärskilda bestämmelser i konsumenlköplagen och konsumentkreditlagen gällerdessa lagar även i vissa situationer där konsumentens av-talsmotpart (säljarenresp. kreditgivaren) inte är en näringsidkare som handlar i sin yrkesmässigaverksamhel. Detta gäller fall i vilka köpet resp. krediten likväl harförmedlats av en näringsidkare som därvid i sin yrkesmässiga verksamhet haruppträtt som ombud för säljaren resp. kreditgivaren (s. k. förmedlingsfall).Som exempel kan nämnas atl en privatperson vänder sig till en bilhandlare ochfår dennes hjälp med atl sälja sin bil på avbetalning till en annanprivatperson. I ell sådani fall kommer såväl konsumenlköplagen somkonsumentkreditlagen atl reglera förhållandel mellan de båda privatpersoner somär säljare/kreditgivare resp. köpare. Skälen all tillämpningsområdet för denämnda lagarna har beslämls på detta sätl är all man har velat dels motverkakringgående av lagstiftningen, dels fånga in siluationer som typiskt sell stårnära del fallet all den förmedlande näringsidkaren själv är säljare resp.kredilgivare (jfr prop. 1973; 138 s. 120-121 och 162-163). Somulredningen har framhällil (betänkandet s. 132-133) kan del inte ansesföreligga något behov av en motsvarande reglering när det gäller Uänster somavser arbele på lösa saker eller på fasl egendom o.d. Endasl i renaundanlagsfall kan det här tänkas förekomma förmedlingsfall motsvarande dem somavses med de nämnda bestämmelserna i konsumenlköplagen ochkonsumenlkredillagen. 1 den nya konsumenttjänstlagen bör därför inle las insärskilda bestämmelser om förmedlingsfallen. 3 1984/85. Mittförslag: KonsumenlUänsllagen skall gälla ijänsler som avser dels arbete på lösasaker, dels arbete på fasl egendom eller på byggnader e.d., med undantag förarbete som avser uppförande av byggnader för bostadsändamål och annal arbelesom den som uppför en sådan byggnad har åtagit sig atl ulföra i sambanddärmed. (Belräffande tjänster som avser förvaring se avsnill 2.11). Utredningensförslag: Överensslämmer i huvudsak med mitt förslag (se belänkandel s.133-139). Remissinstanserna:Del slora flertalet remissinslanser godtar att lagens tillämpningsområde lillsvidare avgränsas i enlighet med ulredningens förslag. En del remissinslanserkritiserar dock undantaget för arbete som avser uppförande av byggnader förbostadsändamål och annal arbete som har nära samband med sådan nybyggnation (sebil. 3 avsnitt 2). Skälenför mitt förslag: Exempel på Uänsler som avser lösa saker är reparations-,underhålls- och Ullverkningsarbeten på olika mer eller mindre vardagligaföremål såsom möbler, hushållsapparater, kläder, bilar och båtar m. m. Dessaijänsler hör de allra vanligaste och viktigaste konsumenttjänsterna. Detär därför givet att konsumenttjänstlagen, som jag också har sagt(se avsnill 2.1.3), bör omfatta tjänster som avser lösa saker. Tilllösa saker räknas i rättslig mening även djur. Enligt utredningens mening ärdel dock inte lämpligl all i denna omgång reglera Ijänster som går ul påbehandling av levande djur, t. ex. veterinärmedicinsk verksamhet och annan vårdeller skötsel av djur. Utredningen har därför föreslagit ett särskilt undanlagför Uänsler av della slag. förslag, som har lämnals ulan erinran underremissbehandlingen, synes välgrundat. Behandling av levande djur företer iflera avseenden större likheter med Uänster som avser behandling av personer änmed Uänster som avser arbete på döda föremål. Och som jag har förordal iavsnitt 2.1.3 bör konsumenlljänsllagen inte i denna etapp avlagstiftningsarbetel omfatta Uänster som avser bl. a. behandling av personer. Åventjänster som innebär arbete på fast egendom hör lill de vanligaste ochekonomiskl mest betydelsefulla konsumentljänslerna. Principiellt settföreligger del inte från rälislig synpunkl några skillnader mellan ijänsler somgår ut på arbete på fast egendom och tjänster som avser arbete på lösa saker.Dessa slag av ijänsler bör därför lämpligen regleras i ell sammanhang.Principen bör alliså vara att konsumenlljänsllagen skall omfalla även arbele påfasl egendom. Byggnaderoch andra anläggningar som ägs av någon annan än den som innehar marken där deär uppförda är enligi jordabalken inte atl hänföra till fasl egendom. De ansesi stället utgöra lös egendom (men räknas inle som Prop.1984/85:110 35 lösa saker). Den omständigheten att en byggnad eller annananläggning är Lagens tillämpnings-belägen på någon annans mark saknaruppenbariigen betydelse när det område gäller frågan huruvidakonsumenttjänstlagen skall vara tillämplig på arbele på byggnaden elleranläggningen. Lagen bör alltså omfatta arbete på byggnader och andraanläggningar på mark, oavsett om de är atl betrakta som fast egendom eller ej.Delsamma gäller anläggningar i vatten saml andra fasla saker. När del gäller arbete på byggnader har ulredningenföreslagit atl konsumenttjänstlagen i vart fall lills vidare inle skall gällanyproduktion av bosladshus. Utredningens främsla motiv för detta undantag varall man inte ville föregripa resullalel av det arbete som då utfördes avsmåhusköp-kommittén (Ju 1975:02) när det gällde konsumentskyddet vid avtal omuppförande av småhus för bostadsändamål. 1 fråga om utredningens närmareöverväganden i denna del får hänvisas till betänkandet (s. 137- 138). Genom tilläggsdirektiv lill småhusköpkommiilén i januari1981 (Dir. 1981:4) befriades kommittén från de delar av dess uppdrag som avsågen civilrättslig reglering lill konsumenternas skydd vid avtal om köp elleruppförande av småhus. Kommillén fullgjorde därefter återstoden av uppdragetgenom all avlämna sitt slutbetänkande (SOU 1981: 102)Faslighels-förmedlingslag. Delta förslag har numera lelt lill lagstiftning (seprop. 1983/84:16, LU 10, rskr 133, SFS 1984:81). När tilläggsdirektiven utfärdades var avsikten att fråganom det civilrätlsliga konsumenlskyddet vid avtal om köp eller uppförande avsmåhus fortsättningsvis skulle behandlas inom jusliliedepartemenlel i sambandmed beredningen av bl.a. konsumentljänslutredningens förslag. Del visade sigemellerlid under detla arbele all hilhörande frågor lämpligen borde ulredasunder medverkan av bl.a. föreirädare för berörda parter. En särskild kommitté,småhusköpsutredning (Ju 1983:03), tillkallades därför med uppdrag allpå nytl ulreda behovel och den lämpligaste uppläggningen av civilrätlsliga lagreglertill konsumenternas skydd vid avtal om köp eller uppförande av småhus. 1 frågaom den närmare innebörden av utredningens uppdrag får jag hänvisa lilldirektiven (Dir. 1983:1). 1 avvaklan på resullalel av detta arbete bör sådana avtalom Uänsler som främsl berörs av småhusköpsulredningens uppdrag hållas uianförkonsu-menttjänsllagens Ullämpningsområde. Detta gäller i försia hand avtal omnybyggnad för bostadsändamål. I anslulning till eu sådani avtal träffas oftaöverenskommelser om all samma näringsidkare som uppför själva byggnaden skalli samband därmed ulföra även andra arbelen för konsumenlens räkning. Det kanexempelvis vara fråga om anläggningsarbeten på tomten eller uppförande av etlfristående garage eller uthus m.m. Som konsu-menlUänslulredningen har funnitlorde det vara lämpligasl alt inle skilda regelsyslem blir lillämpliga på olikadelar av en sådan samlad överenskommelse mellan parterna. Från tillämpningenav konsumenlUänsllagen bör därför undantas inle bara arbele som avser nybyggnadför bostadsändamål ulan även sådani annat arbele på fasl egendom, byggnadereller andra anläggningar som den näringsidkare som uppför byggnaden har åtagitsig att ulföra i samband därmed. Del finns inle anledning all ge detta undantag slörreomfallning än som har angetts. Lagen bör alltså vara lillämplig på allaarbeten i samband med nybyggnation för bostadsändamål (t. ex. framdragande avelledningar eller VVS-arbelen) vilka inte uiförs av den näringsidkare somuppför själva byggnaden eller någon som denne i sin tur har anlilal. Som harnämnls i direkliven lill småhusköpsulredningen bör den dock vara oförhindradatl vid sin samlade bedömning av frågorna om småhusköp överväga andralösningar. Kraven på näringsidkarens prestation 2.3 Kraven på näringsidkarens prestation 2.3.1 Behovet av lagregler Mitt förslag: Konsumenttjänstlagen skall innehållaallmänna regler om beskaffenheten av näringsidkarens preslalion vidkonsumenttjänsler. Utredningens förslag: Överensslämmer med milt förslag (sebelänkandel s. 114-115, ll7-118och 185-224). Remissinstanserna: Del stora flertalel remissinslansergodtar ulredningens förslag. Från flera håll framhålls dock alt regler omkraven på näringsidkarens prestation i stor utsträckning måsle bli så allmänthållna atl de inte blir av slörre betydelse vid bedömningen av enskilda fall(se bil. 3 avsnitt 5). Skälen för mitt förslag: Vid ijänster är del, liksom vidköp, i försia hand avlalel mellan parterna som beslämmer vad uppdragel tillnäringsidkaren skall gå ul på. Avtalet kan också närmare preciserabeskaffenhelen av näringsidkarens preslalion. Inte sällan saknas dock sådanapreciseringar i ett eller flera hänseenden. Inom köprällens område finns del f.n. för vissa speciellasiiualioner uttryckliga lagregler rörande beskaffenhelen hos säljarensprestation. Etl exempel är 9 8 konsumenlköplagen, som avser det fallel alt envara har sålts i befinUigt skick eller med liknande förbehåll. I övriglreglerar lagstiftningen om köp huvudsakligen påföljderna för fel i godset ochför säljarens dröjsmål med leverans, utan all det närmare anges när fel ellerdröjsmål skall anses föreligga. Förklaringen till delta är främsl att entäckande beskrivning av kraven på säljarens prestation vid köp - eller om manså vill en täckande definition av begreppen fel och dröjsmål - har bliså allmänl hållen att den blir av begränsad nytta. Denna uppfallning blevbeslämmande också när man vid konsumenlköplagens tillkomst avstod från attgenom generella lagregler söka slå fast vilka krav som köparen skulle kunnaställa på en vara (se prop. 1973:138 s. 127). Till skillnad från vad som sålunda gäller äravsiklen alt det förslag till en ny allmän köplag som utarbetas i nordisksamverkan skall innehålla vissa allmänna regler om godsels beskaffenhet. Dessabeslämmelser syftar till att ge vissa normer för bedömningen av godset närparternas avtal inle ger tillräcklig ledning. Enligt vad jag har inhämlal har konsumentköpsutredningenför avsikl all föreslå alt molsvarande allmänna beslämmelser om kraven påvarans beskaffenhel tas in i en ny konsumeniköplag. Åvenbeträffande de tjänster som bör regleras i konsumentljänsllagen gäller altförhållandena i de enskilda fallen är så olika atl del inte är möjligt attannat än på eu lämligen allmänl sätl ange kraven på näringsidkarens preslalion.Sådana allmänt hållna regler kan likväl ha ell värde och kan sägas vara än merbehövliga inom konsumenttjänslområdet än inom köpområdet. Medan del för köpensdel har utvecklats en omfattande praxis och litteratur belräffande kraven påsäljarens prestation är lägel nämligen elt annat när det gäller Uänslerna.Rättspraxis och litteratur ger här inle samma vägledning. Som jag harnämnt (avsniU 2.1.3) får man i slor utsträckning hjälpa sig fram med entillämpning av allmänna avlalsrältsliga principer och med analogier frånnäraliggande avtalsområden. Avtal om arbele på lösa saker eller på fast egendomo.d. är emellerlid ofta så pass särpräglade atl en sådan rättstillämpning ärförenad med problem. Del är ingen tvekan om att della kan medföra betydandesvårigheier för konsumenterna att vid tvister hävda sina inlressen. Regler somdirekt lar sikle på Uänsler ger, även till den del de måsle få en generell utformning,betydligt bättre vägledning än allmänna avlalsrältsliga principer och analogierfrån regler för andra avtalstyper. Med hänsyntill det nu sagda bör man, som ulredningen med inslämman-de av det sloraflertalel remissinslanser har förordal, i konsumenlljänsllagen ta in vissauttryckliga bestämmelser om de grundläggande kraven på näringsidkarensprestation. Som jag har sagl måsle dessa beslämmelser med hänsyn lill deskiftande förhållandena formuleras tämligen allmänl. 1 vissa hänseenden bör anspråkenpå näringsidkaren dock preciseras närmare. Jag återkommer lill detla i denärmasl följande avsnitten. Kraven på näringsidkarens prestation 2.3.2 Fackmässighet och omsorg Mitt förslag: Näringsidkaren skall ulföra tjänsien på ettfackmässigl tillfredsställande säll. Vidare skall näringsidkaren med lillböriigomsorg la till vara konsumentens inlressen samt vid behov samråda med konsumentenoch ge denne de råd som kan anses påkallade. utflöde av denna omsorgsplikiär bl.a. alt näringsidkaren i vissa fall skall avråda konsumenien från all lålautföra Uänsten och all näringsidkaren i andra fall skall rådgöra medkonsumenten om behovel av all ulföra Ulläggsar-bele. Prop.1984/85:110 38 Utredningens förslag: Överensslämmer i huvudsak med mittförslag (se Kraven på närings- betän s. 185 - 193, 209 - 219). Remissinstanserna: Ulredningens förslag godias i allmänhet(se bil. 3 avsnitt 5). Skälen för mitt förslag: Redan enligt nuvarande oskrivenrätt lorde gälla alt en näringsidkare skall ulföra konsumenttjänsler pä ellfackmässigl tillfredsställande sätt. krav bör nu slås fast som engrundläggande norm för näringsidkarens prestation. Enligt ulredningen bör hänsyn kunna las avial om enlägre slandard på ulförandel i den mån del är skäligt med beaktande av prisetför tjänsten och omsländighelerna i övrigl. Näringsidkaren skall alliså enligtutredningsförslagel i vissa fall genom en friskrivning kunna frila sig frånkravel på etl fackmässigt tillfredsställande ulförande. Elt sådant fall är närnäringsidkaren med konsumentens vetskap har ålagit sig ett arbele "utanförsilt egenlliga kompetensområde" (belänkandel s. 425). annat fall ärnär tjänsten enligt överenskommelse mellan näringsidkaren och konsumenten skallulföras av en praktikant eller lärling hos näringsidkaren (belänkandel s.193. Ulredningens förslag om att man sålunda i viss mån skallkunna godta avtal om en lägre standard på Uänstens ulförande än"fackmässigl lillfredsställande" har i och för sig lämnals ulanerinran av praktiskt tagel samlliga remissinslanser. Marknadsdomstolenframhåller dock att förslagel i själva verkel synes ägnal all förta helaeffekten av det grundläggande kravet på all tjänsten skall utföras på ettfackmässigt lillfredsställande säll. Vidare befarar konsumentköpsutredningenall den vaga utformningen av den regel som utredningen har föreslagit kankomma atl medföra besvärliga bedömningsfrågor. För egen del kan jag inte finna ulredningensundanlagsregel nödvändig och berättigad. Som nämndes inledningsvis i avsnill2.3.1 är del i försia hand avtalet mellan parterna som bestämmer vad uppdraget- ijänslen -skall gå ut på. Detla kan vara t. ex. all provisoriskt reparera ellfel hos en bil eller alt lägga in en heltäckande matta i etl rum ulan alt överhuvud taget fästa mattan vid golvet. Det kan vidare vara fråga om att måla enbyggnad eller en sak på etl enkell säll, exempelvis ulan sedvanlig underbehandling,därför all konsumenien i del enskilda fallet inle behöver etl hållbart arbeteoch inle har några krav på arbelel från estetisk synpunkt. I sådana fall gårsjälva tjänsten ul på en åtgärd som från allmän fackmässig synpunkl kanske inleler sig tillfredsställande. är emellerlid en sak för sig, som kan fåbetydelse bl. a. när det gäller frågan om näringsidkaren skall anses skyldigatl avråda konsumenten från atl låla ulföra den så beskaffade ijänslen. Jagålerkommer sirax lill den frågan vid behandlingen av näringsidkarensomsorgspliki. Uppdragels eller Uänstens innebörd bör däremol enligi min meninginle sammanblandas med frågan om det säll på vilket tjänsten skall utföras. Detfinns ingen anledning alt efterge kravel på 1984/85:110 39 alt tjänsten, sådan den har bestämts genom avtalet, skallutföras på etl Kraven på närings-fackmässigt tillfredsställande sätt. För denprovisoriska reparationen skall "dkarens prestation inte användas etltillvägagångssätt som enligt fackmässig bedömning är otjänligt eller olämpligt.Den lösi inlagda mattan skall skäras till så all den passar rummets storlek.Del målningsarbeie som har beslällls skall utföras på etl sätl som för sådaniarbete framsiår som fackmässigt tillfredsställande. Vad angår det av ulredningen nämnda fallet altnäringsidkaren har åtagit sig ell arbele "uianför silt egentligakompetensområde" vill jag framhålla atl det enligt min mening saknasanledning alt ge efter kravet på elt fackmässigt utförande av Uänsten så längeuppdragel ligger inom ramen för näringsidkarens yrkesmässiga verksamhet. År detfråga om elt särskilt svårt arbete, bör näringsidkarens berättigade intressenvara tillgodosedda genom det mått av flexibililel som ligger i begreppet"fackmässigt tillfredsställande". begrepp medger självfallethänsynstagande lill sådana faktorer som uppdragets svårighetsgrad i allmänhelför näringsidkare i branschen. Åven i fall när Uänslen skall utföras av en praktikanteller lärling hos näringsidkaren bör del enligt min mening vara tillräckligtmed all begreppet "fackmässigl tillfredsställande" ger etl visstulrymme för hänsynslagande lill speciella omsländigheler i del enskildafallel. Näringsidkaren måsle givelvis ge praklikanlen eller lärlingennödvändiga instruklioner, se till all arbelel organiseras på ett fackmässigtsätt, granska redskapens och materialets ändamålsenlighet samt i tillräckliggrad övervaka och kontrollera arbelel. Jag anser alltså all del inle i något fall finns skäl atttillåla alt Ijänslen, sådan den har beslämls genom avlalel, uiförs på annat änelt fackmässigl lillfredsslåilande sätl. Beslämmelsen om della bör med andraord vara ivingande lill konsumenlens förmån. Avvikelser från kravet på etl fackmässigtlillfredsställande ulförande bör, i den mån avvikelsen ger utslag på detslutliga resultatet av tjänsten, medföra atl tjänsten anses felaktig (seavsnitt 2.4.1). Det kan anses vara en allmän obligalionsrätlslig principatt en part i ett avtal är skyldig atl visa omsorg vid uppfyllande av enförpliktelse som han har åtagit sig och att därvid i lillbörlig grad la tillvara även motpartens inlressen.