prop · G80360 · 1984-12-31 00:00:00 — omändring i lagen (1979:1118) om jämställdhet mellan kvinnor och män iarbetslivet; Regeringenföreslår att anta det förslag som har upptagits i bifogade utdrag avregeringsprotokoll ovannämnda dag. Ipropositionen läggs fram förslag om ändringar i lagen (1979: 1118) om jämställdhetmellan kvinnor och män i arbetslivet (jämställdhetslagen). Bakgrunden ärönskemål som jämställdhetsombudsmannen har fört fram i en skrivelse lillarbetsmarknadsdepartementet och en inom departementet upprättad promemoria (DsA1984:9) Vissa ändringar i jämställdhelslagen. Densom anser sig missgynnad på grund av kön vid beslut om anställning, befordraneller utbildning för befordran föreslås få rätt att av arbetsgivaren fåuppgift om meriterna beträffande den som arbetsgivaren har valt. Vidareföreslås förlängning av vissa preskriptionstider i lagen. Slutligen föreslåsatt den som inställer sig hos jämsiälldhetsombudsmannen under utredning av ettärende skall kunna få ersättning för rese- och traktamentskostnader. 1 1984185.1 saml. Prop.1984/85:60 2 Lag om ändring i lagen (1979:1118) om jämställdhet mellankvinnor och män i arbetslivet Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1979:1118)' omjämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet dels alt 14, 19 och20 §§ skall ha nedan angivna lydelse, dels att i lagen skall införas en nyparagraf, 5a §, samt närmast före den nyaparagrafen en ny rubrik av nedan angivna lydelse. Föreslagen lydelse Uppgift om meriter En arbetssökande, som inte har fått en anställning, elleren arbetstagare, som inte har fått en befordran eller en utbildning förbefordran, har rätt att på begäran få en skriftlig uppgift av arbetsgivaren omarten och omfattningen av utbildning, yrkeserfarenhet och andra jämförbarameriter beträffande den av motsatt kön som fick arbetet ellerutbildningsplatsen. Förs talanmed anledning av uppsägning eller avskedande, skall 34 och 35 §§, 37 §, 38 §andra stycket andra meningen, 3942 §§ samt 43 § första stycket andra meningenoch andra stycket lagen (1982:80) om anställningsskydd gälla i tillämpligadelar. I fråga om annan talan fillämpas 64-66 och 68 §§ lagen (1976:580) ommedbestämmande i arbetslivet på motsvarande sätt. En sådan skadeståndstalansom avses i 8 § andra stycket får dock ej väckas senare än eftermissgynnandet eller, när en organisation har försuttit och talanväcks av den som är eller har varit medlem i organisatio- Förs talanmed anledning av uppsägning eller avskedande, skall 34 och 35 §§, 37 §, 38 §andra stycket andra meningen, 39-42 §§ samt 43 § första stycket andra meningenoch andra stycket lagen (1982:80) om anställningsskydd gälla i tillämpligadelar. I fråga om annan talan tillämpas 64-66 och 68 §§ lagen (1976:580) ommedbestämmande i arbetslivet på motsvarande sätt, med den skillnaden att dentidsfrist som anges i 66 § första stycket första meningen skall utgöra tvåmånader. En sådan skadeståndstalan som avses i 8 § andra stycket får dock ejväckas senare än efter missgynnan- ' Lagen omtryckt 1980:412. Senasle lydelse 1982:92. Prop.1984/85:60 **; 3 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse nen, senare än efter del det eller, när enorganisation har att sexmånaderstiden löpt ut. Talan försuttit ochtalan väcks som förs av jämställdhetsombuds- av den som är eller har varit med-mannenbehandlas som om talan lem i organisationen, senare än två hade förts avarbetstagaren eller av månader efter del att åttamånaden arbetssökande på egnavägnar. derstiden löpt ut. Talan som förs av jämställdhetsombudsmannen behandlas som om talan hadeförts av arbetstagaren eller av den arbetssökande på egna vägnar. Den som på kallelse har inställt sig för att höras underutredning av ett ärende får av jämsiälldhetsombudsmannen tillerkännas skäligersättning av allmänna medel för kostnader för resa och uppehälle. Har efter beslut av jämställdhetsnämnden någon annan änarbetsgivaren eller jämställdhetsombudsmannen verkställt utredning i ett ärendeeller pä kallelse inställt sig för att höras inför nämnden, får nämnden beslutaom ersättning av allmänna medel. En arbetsgivare som har inställt sig tillförhandling får tillerkännas ersättning av allmänna medel för kostnader förresa och uppehälle, om nämnden finner att sådan ersättning skäligen bör utgå. Närmare bestämmelser om ersättning och förskott meddelasav regeringen. 20 § beslul om vitesföreläggande enligt 15 § andra stycket får överklagas genom besvär hosjämställdhetsnämnden. I sådana besvärsärenden gäller 16-19 §§ i tillämpligadelar. enligt denna lag får inte överklagas. beslut enligt19 § första stycket och jämställdhetsnämndens beslut enligt denna lag får inteöverklagas. Denna lag träder i kraft . 5a § gäller endaslom arbetet eller utbildningen har påbörjats efter ikraftträdandet. De nyabestämmelserna i 14 § tillämpas endast om den omständighet, vartill yrkandethänför sig, har inträffat efter ikraftträdandet. I annat fall tillämpas 14 § idess äldre lydelse. Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , ,, , , , Lagrådsremissmed förslag till ändring i lagen (1979:1118) om jämställdhet mellan kvinnor ochmän i arbetslivet (JämO) har i en skrivelse till 1982-08-31föreslagit ändringar i lagen (1979:1118) om jämställdhet mellan kvinnor och mäni arbetslivet (jämställdhetslagen, omtryckt 1980:412, ändrad senast 1982:92)mot bakgmnd av JämO: s erfarenheter av lagens tillämpning under de cirka två årsom lagen då hade varit i kraft. JämO: s förslag kan sammanfattas i följandesex punkter. I jämställdhetslagen börinföras en regel som ger den som anser sig könsdiskriminerad vid anställningeller befordran rätt att få uppgift om medsökandes meriter. Vissa preskriptionstider i 14 §jämställdhetslagen bör förlängas. Frågan om att ijämställdhetslagen införa en regel som ger den som har diskriminerats vidanställning möjlighet att i rättegång tillerkännas anställningen bör utredas. JämO bör ges möjlighet attbetala ersättning av allmänna medel åt den som har haft reskostnad förinställelse hos JämO. Den som har anmält eller somöverväger att anmäla könsdiskriminering bör genom en särskild lagregel ges ettskydd mot sådana trakasserier som en sådan anmälan kan ge upphov till. Reglerna om domstolarnassammansättning bör ändras så att domstolarna i diskrimineringstvister måstebestå av både kvinnliga och manliga ledamöter. Ianledning av skrivelsen utarbetades promemorian (DsA 1984:9) Vissa ändringar ijämställdhetslagen inom rätts- 1984/85:60 , 5 sekretariat.Promemorian, i vilken JämO: s skrivelse lagits in som en bilaga, bör fogas tillprotokollet i detta ärende som bilaga I. Ipromemorian ges en bakgrund till skrivelsen, främst i den formen att deterinras om hur de olika frågorna behandlades vid lagens tillkomst. Promemorianinnehåller vidare synpunkter på JämO: s förslag samt utarbetade lagförslag omändringar i jämställdhetslagen. Lagförslagen tar sikte pä rätt att få del av enanställd medsökandes meriter, förlängning av vissa preskriptionstider samt möjlighelför JämO att i samband med utredning av ett ärende betala ersättning åt den somhaft kostnader för inställelse hos JämO. Efterremiss har ett antal remissinstanser yttrat sig över JämO: s skrivelse ochpromemorian. En förteckning över remissinstanserna och en sammanställning avyttrandena bör fogas till protokollet som bilaga 2. 2 Föredragandens överväganden 2.1 Allmänna utgångspunkter 2.1.1Inriktningen av mina förslag AvJämO: s förslag kan tre sägas vara av sädan art som inte kräver några meraingående ingrepp i lagstiftningen även om etl av dem, nämligen det om rätt attfå en uppgift om en anställd medsökandes meriter, utgör en viktig principiellnyhet för den privata sektorn av arbetsmarknaden. Det är också dessa förslagsom har konkretiserats i departementspromemorian i form av lagförslag, nämligen- utöver förslaget om rätt att få del av en anställd medsökandes meriter förlängningen av vissa preskriptionstider och möjligheten för JämO att betalaersättning av allmänna medel åt den som haft rese- och traktamentskostnader förinställelse hos JämO. Dessa förslag har närmast det gemensamt att de syftartill att underlätta utredningen av diskrimineringstvister. De övriga av JämOväckta frågoma är av mer långtgående natur. Detta gäller särskilt frågan att ijämställdhetslagen införa en regel som ger den som diskriminerats vidanställning möjlighet att i rättegång tillerkännas anställningen. Såsom harframhållits i departementspromemorian och av flera remissinstanser skulle ensådan ordning medföra långtgående ingrepp i lagen och även få återverkningar iövrigt för det arbetsrättsliga regelsystemet. Jämställdhelslagenhar varit i kraft endast . Under denna fid har ett mindre antaldiskrimineringstvister behandlats i arbetsdomstolen. När det gäller aktivaåtgärder för jämställdhet, som utgör lagens andra och enligt min mening väsenUigastehuvudavsnitt, har numera träffals jämställdhetsavtal som täcker större delen avvår arbetsmarknad. Det är min förhoppning att det aktiva jiämställdhetsarbetetnu skall ta konkreta former på arbetsplatserna. Det är nämligen framför allt pådet sättet som jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet kan främjas.Ett sådant 1984/85:60 6 akfivtjämställdhetsarbete är också det effektivaste skyddet mot trakasserier ochannan könsdiskriminering. Närdet gäller trakasserier är problemställningen tyvärr ingalunda ny. Vi hartidigare sett hur arbetstagare som har utnyttjat sina fackliga rättigheter råkatilla ut. Liknande problem har påtalats på anställningsskyddets område. Men detär inte i första hand genom lagstiftning som sådana problem bör angripas. Somjag har anfört är det i första hand en uppgift för de fackliga organisationemaatt se till att sådant inte inträffar. Jag utgår också från att JämO ävenfortsättningsvis kommer att ägna stor uppmärksamhet åt problemet medtrakasserier på gmnd av kön. Motdenna bakgmnd är det enligt min mening alltför tidigt att nu överväga någralängre gående ändringar i eller en allmän översyn av jämställdhetslagstiftningen.Jag kommer därför i detta sammanhang att med avseende på jämställdhetslagenendast ta upp de lagförslag som har behandlats i promemorian. 2.1.2Särskih om domstolarnas sammansättning i diskrimineringstvister Innanjag övergår till att närmare behandla lagförslagen vill jag emellertid någotberöra det av JämO väckta förslaget om domstolamas sammansättning idiskrimineringstvister. JämO:s förslag går ut på att det bör införas särskilda lagregler i syfte att säkerställaatt domstolarna i tvister om könsdiskriminering inte består uteslutande avkvinnliga eller av manliga ledamöter. Sådana tvister avgörs av tingsrätternaoch arbetsdomstolen. Såsom har framhållits i promemorian och i flera avremissyttrandena finns det åtskilliga i det närmaste självklara skäl som talartill förmån för att såväl kvinnor som män deltar i den dömande verksamheten.Att lagstifta om någon typ av "könskvotering" generellt eller förvissa typer av mål reser emellertid, vilket likaledes framgår av promemorian,åtskilliga rättsliga problem av principiell natur. Remissinstanserna har ocksåmed några få undantag ställt sig avvisande till tanken på en sådanlagstiftning. Många av dem förordar istället att man skall beaktajämställdhetsaspekten vid rekryteringen av domstolsledamöter. Jag delar dennauppfattning. LO och TCO har med avseende på arbetsdomstolen förklarat att dehar ett betydande ansvar att beakta könsfördelningen när de föreslår ledamötertill domstolen. Jag utgår från att denna ansvarskänsla nu kommer att leda tillkonkreta resultat och att man även på arbetsgivarsidan kommer att ta särskildhänsyn till jämställdhetsaspekten när det gäller att föreslå ledamöter tillarbetsdomstolen. En sådan utveckling stämmer väl överens med de försäkringarsom jag har erhållit vid mina överläggningar med arbetsmarknadspartemai frågan. Fråganom domstolamas sammansättning i diskrimineringstvister har även gällt i vad månsärskilda åtgärder behöver vidtas för att säkerställa att domstolen hartillräckliga kunskaper i jämställdhetsfrågor. haruttalat att det utgår från att krav på sådana kunskaper 1984/85:60 , ' 7 beaktasvid rekryteringen till arbetsdomstolen (AU 1983/84:6, s. 18). Redan nu kanenligt min mening kunskaper i jämställdhetsfrågor beaktas vid rekryteringentill domstolen. Detta gäller särskilt med avseende på de s.k. tredje ämbetsmannaledamöterna.Dessa ledamöter skall nämligen ha särskild insikt i förhållandena på arbetsmarknaden.Till det hör enligt min mening frågor som rör jämställdhet mellan kvinnor ochmän i arbetslivet. Jag finner inte anledning att kompletteralagstiftningen på denna punkt. 2.2Rätt att få uppgift om en anställd medsökandes meriter Mittförslag: En arbetssökande som inte får en anställning, eller en anställd sominte får en befordran eller en utbildning för befordran, skall ha rätt att påbegäran av arbetsgivaren få en skriftlig uppgift om meriterna som rör den somfick arbetet eller utbildningsplatsen. En fömtsättning för detta är att denarbetssökande/arbetstagaren fått stå tillbaka för någon av motsatt kön. Förslageti departementspromemorian: Överensstämmer i sak med mitt förslag. Remissinstanserna:Utredningsförslaget har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av majoritetenav remissinstanserna, bl. AD, , , , TCO samtarbetsgivarorganisationerna inom stat och kommun. SAV och pekarpå att motsvarande regler redan gäller inom deras avtalsområden och att dettainte medfört några problem. RÅ samt arbetsgivarorganisationerna på den enskilda sektorn.SAF framhåller att en arbetssökande eller en arbetstagare harlångtgående möjligheter att få del av medsökandes meriter med stöd av sinfackliga organisation eller JämO eller genom ett editionsföreläggande av endomstol. RÅ menar att bestämmelsen är opreciserad och svår att iaktta. Liknandesynpunkter förs fram av JK med avseende på den krets som avses kunna åberopasig på bestämmelsen i samband med beslut om befordran eller utbildning förbefordran. Skälenför mitt förslag: Enligt min mening kan en individuell rätt att få upplysningarom den medsökandes meriter som fick arbetet eller utbildningsplatsen medverkatill att dels förebygga onödiga tvister och motsättningar, dels underlättakontrollen av att diskrimineringsförbudet i 3 § jämställdhetslagen iakttas. Densom tror sig ha blivit diskriminerad på gmnd av sitt kön kan snabbt och enkeltbilda sig en uppfattning i diskrimineringsfrågan på gmndval av uppgifter omsådana förhållanden som normalt blir avgörande för arbetsgivarens beslut. 1984/85:60 8 Fråganom rätten att få en skriftlig upplysning om meriterna hos den som fictarbeteteller utbildningsplatsen är direkt knuten till diskrimineringsförbudet i 3 §jämställdhetslagen. Liksom när det gäller själva diskrimineringsförbudet måsteden som vill utnyttja den föreslagna rätten i någon mening kunna anses somsökande eller eljest ingå i kretsen av dem som borde ha kommit i fråga. Här,liksom när det gäller den närmare innebörden av begreppen anställning,befordran och utbildning för befordran, skiljer sig förslaget inte från vad somredan gäller enligt 3 § (se prop. 1978/79:175, s. 117 ff). Någon oklarhet avden art som JK har tagit upp kan därför inte anses föreligga. Deupplysningar om meriter som arbetsgivaren enligt förslaget blir skyldig attlämna ut har begränsats till meriter av mer gmndläggande slag såsom utbildningoch tidigare yrkeserfarenhet och vad som kan jämföras därmed. Det är alltsåinte fråga om att lämna ut vitsord eller andra värdeomdömen. Arbetsgivarenbehöver inte heller lämna ul uppgifter av negativ art. Någon risk för attskyldigheten att lämna upplysningar av det slag del här gäller skulle utgöraett hot mot den personliga integriteten hos den som fått arbetet ellerutbildningsplatsen kan därmed inte gäma föreligga. Jag vill särskilt framhållaatt uppgiftsskyldigheten endast gäller med avseende på den som fått arbeteteller utbildningsplatsen. Arbetsgivaren blir inte skyldig att lämna utuppgifter beträffande andra medsökande. Föratt undvika missförstånd bör uppgifterna lämnas skriftligen, t. ex. i form aven enkel uppställning över genomgångna utbildningar, tidigare anställningar o. d.Jag vill påpeka att detta inte innebär någon inskränkning i de offentligaarbetsgivarnas skyldighet att göra allmänna handlingar tillgängliga. Dennaskyldighet täcker i de fall det här gäller mer än väl den uppgiftsplikt som nuföreslås. Den avgränsningsom har gjorts med avseende på typen av uppgifter som skall lämnas ut ochformen för detta är vidare sådan att skyldigheten inte kan vara särskiltbetungande för arbetsgivaren. Det rör sig ju om sådana uppgifter somarbetsgivarna normalt håller reda på. Till bilden hör också att det kommer anpå arbetsgivaren att i en eventuell diskrimineringstvist redovisa skälen försitt beslut med angivande bl.a. av den bedömningsnorm som har tillämpats och dekvalifikationer som har beaktats (se prop. 1978/79:175, s. 51 f och 119). Denav mig föreslagna uppgiftsskyldigheten innebär således inte några ökade kravpå arbetsgivarna när det gäller att bevara sådana uppgifter. Jagdelar den uppfattning som har kommit till uttryck i departementspromemorian,att det inte är nödvändigt eller ens lämpligt att uppställa någon särskildsanktionsregel för det fall arbetsgivaren vägrar att lämna ut uppgifterna. Detförefaller inte rimligt att man på en regel av delta slag skulle kunna gmndasjälvständiga rättsanspråk eller inleda ett särskilt rättegångsförfarande föratt utkräva sin rätt. Redan förekomsten av regeln bör i de allra flesta fallvara tillräcklig för att arbetsgivaren skall fillmötesgå en 1984/85:60 9 önskanatt få del av de aktuella uppgifterna. En vägran skulle ju i sig ofta utgöraett tecken på att diskrimineringsförbudet hade åsidosatts. Den skulle i vartfall ge en särskild anledning för den som tror sig vara diskriminerad altvända sig till sin fackliga organisation eller till JämO. Någonsärskild tidsrymd inom vilken en begäran att få del av uppgifterna skallframställas har inte angetts. Med den ordning som jag har föreslagit kommer istället preskriptionsreglerna i 14 § att få betydelse. Sedan tiden för talansväckande i diskrimineringstvisten gått till ända ligger det i sakens natur allen arbetsgivare inte har anledning att efterkomma en begäran att fä del av deifrågavarande uppgifterna. 2.3Förlängning av vissa preskriptionstider i 14 § jämställdhetslagen Mittförslag: För fall där en facklig organisation inte för en medlems talan i endiskrimineringstvist, förlängs tiden inom vilken den enskilde och därmed ävenJämO skall väcka talan med en månad. Vidare förlängs den senaste tidpunktenför väckande av talan om skadestånd för ett åsidosättande avdiskrimineringsförbudet i 3 § jämställdhetslagen för såvälfackliga organisationer som enskilda och därmed även för JämO. De nya reglernatar dock inte sikte på diskrimineringstvister som gäller uppsägning elleravskedande. För sådana mål kommer även fortsättningsvis preskriptionsreglerna ilagen (1982:80) om anställningsskydd (anställningsskyddslagen) att gälla. Förslageti departementspromemorian: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Ingen erinran har gjorts mot förslaget att förlänga tiden för talans väckandeför enskilda och JämO. Flertalet arbetsgivarföreträdare är kritiska mot attförlängningen av den s.k. absoluta preskriptionstiden ävenskall gälla för de fackliga organisationerna. Skälenför mitt förslag: När det gäller andra diskrimineringstvister än sådana somavser uppsägning eller avskedande hänvisar 14 § jämställdhetslagen till 64-66och 68 §§ lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet (MBL). Detta innebärsåvitt nu är av intresse att en enskild och därmed även JämO har en månad fråndet att den fackliga organisationens talefrist löpt ut för att väcka talan (66§ första stycket första meningen MBL). skall JämO hinna överta etlärende från organisatio-, nen, utreda, förhandla med arbetsgivaren och iförekommande fall väcka talan. Vidarefinns för diskrimineringstvister enligt 3 § jämställdhetslagen en särskildpreskriptionsregel som innehåller en yttersta tidsgräns för väckande av talani sådant skadeståndsmål som det här gäller. 1984/85:60 10 tidsgränsskall ses mot bakgmnd bl. a. av att de i MBL gällande tidsgränserna i mångafall är relaUva, bl. a. på så sätt att de beräknas från fidpunk-ten förförhandlingars avslutande. När regeln infördes gjordes en avvägning mellanintresset av ett snabbt avgörande och bl.a. berörda organisationers behov av rådmmför tvisteförhandlingar (prop. 1979/80:129 s. 13). JämO har påtalat att deaktuella fristema är för korta. Denna uppfattning delas av de fackliga organisationemasom ju har ett förstahandsansvar för bevakning av diskrimineringsförbudet. Någonkritik har inte riktats mot promemorieförslaget vad gäller en förlängning avpreskriptionstiden med en månad i de situationer som avses med hänvisningentill 66 § första stycket MBL. Oenighet föreligger inte heller om en förlängningav den absoluta preskriptionsfiden i 14 § jämställdhetslagen med två månadersåvitt avser enskilda och JämO. Arbetsgivarsidan har emellertid vänt sig motatt förlängningen av den absoluta preskriptionstiden även skall avse defackliga organisationema. Kritiken går till dels ut på attdiskrimineringstvister inte är mer besväriiga än t. ex. tvister omkollektivavtalstolkning. Men för tvister av sistnämnt slag gäller ju inte dennatyp av absolut preskriptionsregel, varför jämförelsen enligt min mening intekan göras på ett meningsfullt sätt. Jag kan inte heller se att en förlängningav den aktuella preskriptionstiden skulle innebära att intresset för snabbaavgöranden alltför mycket sätts åt sidan. Jag anser därför att preskriptionsreglernabör förlängas i enlighet med promemorieförslaget. 2.4Rätt till kostnadsersättning för den som hörs av JämO Mittförslag: Den som efter kallelse inställer sig hos JämO under utredning av ettärende skall kunna få ersättning av allmänna medel för rese-och traktamentskostnader.JämO: s beslut i sådana frågor skall inte kunna överklagas. Förslageti departementspromemorian: Överensstämmer med mitt förslag. JämO pekar på att det inte föreslås större restriktivitetmot arbetsgivare än mot andra vid den skälighets-prövning som fömtsätts skeinnan ersättning betalas ut och menar att detta utgör en skillnad i förhållandetill det som gäller för jämställdhetsnämndens prövning av en arbetsgivares rätttill ersättning. anser att ersättning bör utgå jämväl förtidsspillan. Skälenför mitt förslag: Vid utredning av diskrimineringsärenden har JämO ofta ettbehov att träffa anmälaren och även andra, t. ex. den utpekade arbetsgivaren. Ilikhet med JämO, promemorieförslaget och remissinstanserna anser jag att JämObör fa möjlighet att tillerkänna den som på 1984/85:60 11 kallelseinställer sig hos myndigheten ersättning för resa och uppehälle. Något behovatt dämtöver utge ersättning för tidsspillan vid förfarandet hos JämO har intevisats. Det finns som jag ser det inte någon anledning för JämO att underutredning av en diskrimineringsanmälan generellt behandla arbetsgivare på annatsätt än andra vid den skälighetsbedömning som avses ske innan ersättningbetalas ut. I likhet med vad somgäller jämställdhetsnämndens motsvarande beslut bör JämO: s beslut i dessafrågor inte kunna överklagas. Deav mig föreslagna ändringama i jämställdhetslagen bör träda i kraft den 1januari 1985. Intresset av enkelhet och överskådlighet gör att den nya rättenatt ta del av en uppgift om en anställd medsökandes meriter bör endast gällasådan anställning, befordran och utbildning som påbörjas efter ikraftträdandet,låt vara att den nya rätten i vissa fall kan komma att avse anställningsbeslut o.d.som har fattats före ikraftträdandet. De nya pre-skriptionsreglema börtillämpas endast på åsidosättanden av diskrimineringsförbudet som harinträffat efter ikraftträdandet. Ienlighet med det anförda har inom upprättatsförslag till lag om ändring i lagen (1979:1118) om jämställdhet mellan kvinnoroch män i arbetslivet. Förslagetbör fogas fill protokollet i detta ärende som bilaga 3. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över lagförslaget.