prop · G803195 · 1984-12-31 00:00:00 — En viktig principiell skillnad är att utbildningen inomdet offentliga utbildningsväsendet bygger på att det är individer som självasöker sig till utbildningen för att tillgodose sina enskilda utbildningsbehov- även om dessa naturligtvis ofta har anknytning lill vederbörandesyrkesverksamhet - medan den av företagen m. fl. ordnade utbildningen tar sinutgångspunkt i behovet att utbilda grupper av .inställda, vare sig del ärfråga om en mer direkt befattningsinriktad eller en mer allmänt kompetenshöjandeutbildning. Mot bakgrund av vad jag har anfört anser jag det varanaturligt att utgå från att uppdragsutbildning i princip inte skall förekommabeträffande utbildningar som har en uttalad ungdomsinriktning eller avserlängre utbildning av allmän eller grundläggande karaktär. I enlighet härmedbör utbildning som motsvarar linjer i gymnasieskolan och allmänna linjer ihögskolan inte kunna erbjudas som uppdragsutbildning. som jag berört i det föregående, väsentligt alluppdragsutbildningen alllid ses som en verksamhet utöver den reguljära och attkonsekvenserna för den senare alltid beaktas. Man får räkna med alt utbildnings-anordnarnahär kan komma att ställas inför avvägnings- och prioriteringsproblem av delvisnytt slag. Det måste enligl min mening vara en angeliigenhet förvarje utbildningsanordnare att bedöma om och hur en tänkt uppdragsutbildninglåter sig 1984/85:195 12 förenasmed den egna verksamheten och den egna organisationen och dess resurser. Jagvill stryka under vikten av att en statlig eller utbildningsanordnarealdrig ålar sig uppdragsutbildning i sådan omfattning alt möjligheterna att geden avsedda reguljära utbildningen påverkas negativt. Detla kan annars lättbli fallet t. ex. inom områden med lärarbrist eller där tillgången påutrustning är knapp. Del är därför väsentligt att ansvariga organ inomhögskoleenheter och kommuner har fullgod information om och överblick över densamlade utbildningsverksamheten inom sina resp. områden så all de fortlöpandekan bedöma vilka effekter uppdragsutbildning får för den reguljäraverksamheten. Avvad jag har anfört i del föregående har framgått att jag anser att grunden föruppdragsutbildning inom det offentliga utbildningsväsendet är behovet all fort-och vidareutbilda människor eller all eljest utveckla deras kompelens som ettled i utvecklingen av de företag eller myndigheter där de är anställda. Tilldetta kommer den arbetsmarknadspolitiskt motiverade uppdragsutbildningen,initierad av arbetsmarknadsverket. Beställareav uppdragsutbildning blir med denna utgångspunkt dels enskilda företag ellersammanslutningar av förelag, organisationer eller andra juridiska personer isin egenskap av arbetsgivare, dels statliga och kommunala myndigheter.Uppdragsutbildningen är således inte lill för all andra enskilda organ ellerenskilda personer skall kunna köpa utbildning. Jag har bedömt det som vanskligtatt söka i författning precisera vilka som skall kunna köpa utbildning - någonrätt all få uppdragsutbildning utförd är del ju under inga förhållanden frågaom ulan vederbörande utbildningsanordnare måste alllid göra en bedömning frånfall lill fall. Jag utgår för min del från all sådana bedömningar kommer attgöras med utgångspunkt i vad jag nu har anfört om grunderna föruppdragsutbildning. Jag vill stryka under all innebörden i uppdragsutbildningaldrig får urholkas på ett sådant sätt att del i praktiken blir fråga om attenskilda personer köper sig utbildning. Principenför uppdragsutbildning måste vara att en beställare skall betala samtligakostnader för utbildningen. Till kostnaderna räknar jag då inte bara de direktautbildningskostnaderna utan även kostnader för planering, utveckling av denbeställda utbildningen, förberedelser, administration, lokaler och utrustning,ev. omställning av personal m. m. Jaghar i det föregående pekat på betydelsen av alt de samlade utbildningsresursernai samhället utnyttjas på bästa sätl. Detta gäller inte bara i rent ekonomiskbemärkelse utan även i fråga om personell kompetens. Inom de områden som berörsav ny teknik, dvs. främst data och elektronik, begränsas i dagutbyggnadsmöjligheterna i hög grad av brist på kvalificerad personal både inomutbildningen och forskningen och inom näringslivet. Det är här givetvisangeläget att inte utarma det reguljära utbildningsväsendet på kompelens somdet behöver för att fylla sina grundläggande uppgifter. Det är därför bl. a.viktigt alt finna former som gör det möjligt för personer med olika slag avspeciell kompetens alt vid behov förena Prop.1984/85:195 13 tjänstgöring av olika slag. I samband meduppdragsutbildningen bör man t. ex. inte utesluta möjligheten ati gemensamtutnyttja personella resurser hos utbildningsanordnaren och bestiillarcn. 2 Uppdragsutbildning vid statliga högskoleenheter Mitt förslag: Vid högskoleenheter fär bedrivasuppdragsutbildning som motsvarar påbyggnadslinjer, lokala utbildningslinjer ochenstaka kurser samt sådan annan uppdragsutbildning, som i fråga om art och nivåhar anknytning till den reguljära utbildningen. Utbildningsbevis enligt bestämmelsernaför högskoleutbildning får utfiirdas under förutsättning att krav pålikvärdighet är uppfyllda. Skäl och kommentarer till mitt förslag: Grundläggande högskoleutbildning anordnas dels med staten,dels med kommun eller landstingskommun som huvudman. Den kommunala högskoleutbildningenuppgår till av den sammanlagda volymen (räknat i årssludieplatser).Inom den kommunala delen av högskolan finns endast kommunalt regleradetjänster. I detta avsnitt behandlar jag den statliga högskoleutbildningen, sommeddelas vid högskoleenheterna. Till den kommunala högskoleutbildningenåterkommer jag i samband med alt jag behandlar utbildning med kommunalhuvudman. Regeringen utfärdade - efter beslut omprinciperna för kostnadstäckning och kostnadsfördelning vid uppdragsverksamhet (prop.1981/82: 106, UbU 37, rskr 397) - en förordning (UHÄ-FS 1982: 1 13) uin externtfinansierad verksamhet vid högskoleenheterna inom utbildningsdepartementetsverksamhetsområde, I förordningen ges föreskrifter om verksamhet som helt ellerdelvis bekostas med externa medel. Som exempel på sådan verksamhet anges bl.a. forskning och utbildning som utförs på utomståendes uppdrag. Enligtförordningen skall avtal upprättas med extern finansiär, om inte universitets-och högskoleiimbelel (UHÄ) föreskriver annat. 1 avtalet skall regleras bl. a.frågor som rör total medelsram. redovisning saml högskoleenhets ocharbetstagares medverkan. UHÄ har utfärdat tillämpningsföreskrifter tillförordningen. Enligl dessa skall varje högskoleenhet pröva om sådan helt eller delvisexternfinansierad verksamhet, som akutaliseras. till omfattning och art ärförenlig med den forskning och utbildning och del utvecklingsarbete som bedrivsvid enheten. I debatten har uppdragsforskningen inom högskolan de senasteåren tilldragit sig stor uppmärksamhet. Emellertid bedrivs också uppdragsutbildningvid flertalet högskolccnheier. Uppdragsgivare är enskilda f(irciag. 1984/85:195 14 organisationersamt statliga och kommunala myndigheter. Verksamheten har belysts i högskoleenheternasverksamhetsberättelser för /84. Enheterna har här redovisatfördelar som är förknippade med uppdragsverksamhet. De har också pekat pårisker i skilda avseenden om verksamheten inte är förenlig med den reguljärautbildningen. Uppdragsutbildningenvid högskoleenheterna är formellt inte högskoleutbildning. De studerande iuppdragsutbildning är således inte studerande i högskolan ochhögskoleförfattningarnas bestämmelser om behörighet, urval, betyg m. m. gällerinte för utbildningen. Ensärställning intar den personalutbildning för skolväsendel som bedrivs inomhögskolan (prop. 1980/81:97, UbU 37, rskr 385). Denna utbildning kan ses somen uppdragsutbildning, men den utgör formellt grundläggande högskoleutbildningoch medel för verksamheten anvisas direkt till högskoleenheterna överstatsbudgeten. Eftersom de bestämmelser som normalt gäller för urval lillgrundläggande högskoleutbildning inte är till-lämpliga vid personalutbildningav detta slag, har genom en bestämmelse i högskolelagen (1977:218) möjlighetöppnats för regeringen att meddela särskilda föreskrifter om företräde förvissa sökande att antas till utbildning som främst är avsedd för fortbildningeller vidareutbildning. Bestämmelser med detta syfte finns ihögskoleförordningen (1977:263). I deöverväganden och ställningstaganden beträffande de statliga högskoleenheternasom jag redovisar i det följande har jag samrått med chefen förjordbruksdepartementet. I prop.1984/85: 100 bil. 10 (s. 280 f) uttalade jag all del är viktigt all högskoleenheternamera aktivt engagerar sig i uppdragsutbildning. Högskolansuppgift är att genom forskning m. m. utveckla ny kunskap och att genomutbildning vidareföra den kunskap som har vunnits. Det är en fördel om densärskilda kompetens som högskolan besitter utnyttjas på uppdragsbasis och dåför sådan personalutbildning m.m. som ligger på högskolenivå. Genom attfortbildning och vidareutbildning numera utgör en betydande del av högskolansutbildningsutbud har också högskoleenheterna rent praktiskt erfarenheter avverksamhet som mera direkt tillgodoser behov av utbildning för yrkesverksammainom olika områden. Kontakter finns etablerade mellan näringsliv ochoffentliga organ å den ena sidan och högskoleenheter å den andra. Detta gällersåväl universiteten och de störte högskolorna som de mindre högskolorna; mångaav de senare har utvecklat något av regionala profiler vad gäller anknytning lillarbetslivet. Avvad jag har anfört inledningsvis framgår, att jag anser att uppdragsutbildningskall kunna vara både utbildning som hämtas inom - eller i sak är likvärdig med den reguljära i högskoleutbildningen och annan utbildning som i fråga om artoch nivå anknyter lill den reguljära utbildningen. Genomförs mina förslagminskar eller bortfaller enligt min bedömning Prop.1984/85:195 15 behovet av särorganisationer med eller utan medverkan avhögskolein-iressen för att tillgodose behov av uppdragsutbildning. Av skäl som jag har berört i det föregående (avsnitt 1.3)bör uppdragsutbildning inte förekomma när del gäller allmännautbildningslinjer. Del blir således för högskoleenheternas del fråga om attinom utbudet av reguljär utbildning som uppdragsutbildning erbjudapåbyggnadslinjer saml lokala linjer och enstaka kurser, dvs. i första handsådana delar av studieorganisationen som har fortbildnings- och vidareulbildningssyften. Jag vill tillfoga följande. Det är från samhälleligutgångspunkt fördelaktigt att högskolans kompetens tas i bruk föruppdragsutbildning i ökad omfattning. Lika naturiigt måste del emellertid varaatt sådan utbildning inte kommer lill stånd på ett sätt som strider mot deavsikter regering och riksdag har haft med beslut om den reguljära utbildningen,exempelvis vad avser principer för dimensionering och lokalisering avutbildning. Avvägningen mellan reguljär högskoleutbildning ochuppdragsutbildning En viktig fråga är givetvis balansen mellan högskolansreguljära utbildning och uppdragsutbildning. Vilken volym skall tillålas fördel senare slaget av utbildning i förhållande lill den reguljära? Jag villerinra om all motsvarande fråga har diskuterats myckel vadavser högskoleenheternas forskningssamverkan med myndigheter och förelag m.fl. Det finns skäl alt slå fast att högskolans primära uppgifti fråga om utbildning är och måste vara den reguljära utbildningen.Uppdragsutbildning kan aldrig få bli annat än en sidouppgift, som högskolanåtar sig med hänsyn lill den kompetens och de resurser som har byggts upp därför den reguljära verksamheten. Av detla följer all en högskoleenhet inte börfå la på sig så mycket uppdragsutbildning - om möjligheter lill detta yppar sig att uppdragsverksamheten i något avseende inkräktar pä den primärautbildningsuppgiften, dvs. alt svara för utbildning på linjer och kurser enliglbeslut av regering och riksdag samt, i förekommande fall, regionsly-relse. Det ställer sig svårt all sälta upp någraabsoluta gränser i detta avseende. Det måste enligt min mening ankomma påstyrelsen för berörd högskoleenhet all göra de avvägningar som kan bli aktuellamed utgångspunkt i de åligganden som enheten har enligt gällande bestämmelser.Jag vill erinra om högskolestyrelsernas övergripande ansvar för resp. enhetsverksamhet, något som har strukits under bl.a. i propositionen om vissahögskoleorganisatoriska frågor (prop. 1983/84:52, UbU 10, rskr 114). Denordning jag nu har förordat innebär givelvis att styrelsen måste hålla sig väl undertälladom uppdragsverksamheten vid enheten. Del är också allmänt sett viktigt attuppdragsutbildningen uppmärksammas i de sammanhang där syftet är att ge ensamlad bild av verksamheten inom högskolan, bl. Prop.1984/85:195 16 högskoleenheternas och UHÄ:s anslagsframställningar ochverksamhetsberättelser. Frågan om att i vissa fall likställa uppdragsutbildningmed reguljär högskoleutbildning har aktualiserats i skilda sammanhang. Sålundabegärde UHÄ i en skrivelse till regeringen att klarhet skulle bringas iansvarsförhållandet mellan högskolemyndigheterna och andra myndigheter - dåavsägs i första hand arbetsmarknadsmyndigheterna - i fräga omuppdragsutbildning. Som jag har berört i det föregående (avsnitt 1.2) bör enutbildning, vars uppläggning och innehåll har fastställts enligt gällanderegler i högskoleförordningen och för vilken samma behörighetskrav förstuderande och lärare gäller som för motsvarande reguljär utbildning, kunnaformellt tillgodoräknas den enskilde som högskoleutbildning, trots all deninte finansieras över högskoleanslagen. Det ankommer pä vederbörande lokalahögskolemyndigheter att bedöma förutsättningarna för sådant tillgodoräknandefrån fall lill fall. Ett tillgodoräknande lar sig naturligen uttryck i attutbildningsbevis utfärdas på samma sätl som i fråga om reguljär utbildning.Det är emellertid angelägel all i planeringssammanhang kunna särskilja studerandeinom uppdragsutbildning. Jag avser därför att föreslå regeringen all ge elluppdrag till UHÄ i denna fråga. Jag utgår från att del skall vara möjligt att enhögskoleenhet som uppdragsutbildning ger en kurs som, utan den externafinansieringen, inte hade kunnat komma till stånd; del kan länkas att på så sätlylteriigare platser inom reguljär utbildning kan tillkomma lill endastmarginalkostnaden. Uppdragsiilbildning kan alltså i sådana fall ge upphov tillylteriigare platser inom den reguljära utbildningen. Utvecklingen får visa vilken omfattning uppdragsutbildningenkommer att få inom högskolan. Del finns inget enhetligt mönster efter vilketyrkesverksammas behov av kompletterande utbildning tillgodoses. Högskolananordnar inom vissa områden reguljär utbildning av ett slag som det inom andraområden uppfattas som en mer eller mindre naturlig uppgift för arbetsgivarenalt sörja för. Som jag har antytt i det föregående ser jag det som naturligtatt utvecklingen går i den riktningen att högskolan avlastas kostnaderna försådan utbildning som har karaktär av personalutbildning och därför kan komma lillstånd som uppdragsutbildning. Jag vill slutligen erinra om vad jag anförde i prop.1984/85; 57 beträffande vilka arbetsuppgifter som bör ingå i tjänstgöringen förlärarna vid de statliga högskoleenheterna. Jag föreslog där alt alla berördaslag av uppgifter skulle ingå oavsett hur verksamheten finansieras. Jaganförde vidare: "Detla ger högskolemyndigheterna en möjlighet attinnefatta även den externt finansierade verksamheten, såväl forskning somutbildning, i underlaget för lärartjänster, något som underlättar enlångsiktig planering för den samlade verksamheten.'" hade ingenerinran mot detta (UbU 9. rskr 115). 1984/85:195 17 Debehov av lärarkrafler som en utvidgad uppdragsutbildning föranleder kan varasvåra att tillgodose inom vissa områden. Avvägningar gentemot högskoleenheternasreguljära verksamhet måste fortlöpande göras. sätt att underlättamöjligheterna att ge kvalificerad utbildning inom områden där högskolans lärarkraflerär begränsade kan vara att i ökad utsträckning utnyttja personer verksammainom berörda företag. Jag avser att i kontakt med bl. a. företrädare förnäringslivet låta överväga olika lösningar i detta avseende. 3 Uppdragsutbildning i och landstingskommunal regi 3.1 Inledning Kommunernaspelar en stor roll inom del offentliga utbildningsväsendet genom alt de ärhuvudmän för bl. a. , gymnasieskolan och komvux. Ävenlandstingskommunerna anordnar gymnasieskola och komvux. Del är för deras delfråga om utbildningar inom områdena vård, jordbruk, skogsbruk ochträdgårdsnäring. Statsbidrag lill de nämnda ul-bildningsformema lämnas ihuvudsak för skolledare och lärare. Med vissa undanlag har denna personalstatligt reglerade anställningar. Landstingskommuneroch kommuner som inte hör till någon landstingskommun bedriver ocksåhögskoleutbildning inom vårdområdet. Statsbidrag lämnas, men tjänsterna ärinte statligt reglerade. Några kommuner bedriver i mindre omfattninghögskoleutbildning utanför vårdområdet (ADB-linjen). Del sker med skolledareoch lärare som är anställda i gymnasieskolan och med statsbidrag som anknyter tillreglerna för gymnasieskolan. Kommunernaoch landstingskommunerna har således en omfattande organisation för ochförfogar över betydande kompetens i fråga om utbildning. Uppdragsutbildning ideras regi efterfrågas och det är enligt min mening fördelaktigt om sådan kananordnas i anslutning till den reguljära verksamheten. Jaghar i det föregående redovisat vissa allmänna principer för uppdragsutbildningi anslutning till reguljär utbildning i offentlig regi. Jag har också behandlatdessa principers tillämpning när det gäller uppdragsutbildning vid de statligahögskoleenheterna. Enligt min mening bör motsvarande frågor kunna lösas på ihuvudsak samma sätt när del gäller uppdragsutbildning i anslutning lill olikaformer av reguljär utbildning med kommunall eller landslingskommunallhuvudmannaskap. Med reguljär utbildning åsyftar jag i detla sammanhang komvux,gymnasieskola och högskoleutbildning. Prop.1984/85:195 18 3.2 Förhållandet till den reguljära utbildningen Mitt förslag: Kommuner och landstingskommuner som ärhuvudmän för komvux, gymnasieskola eller högskoleutbildning inomvårdområdet ges allmän befogenhet alt bedriva uppdragsutbildning, som i frågaom art och nivå har anknytning till den reguljära utbildningen. Uppdragsutbildningen får motsvara vissa kurser m. m. inomreguljär utbildning (kurser i komvux, påbyggnadsutbildningar och andra specialkurseri gymnasieskolan samt påbyggnadslinjer, lokala utbildningslinjer och enstakakurser i högskoleutbildning inom vårdområdet). Kompetensbevis enligtbestämmelserna för reguljär utbildning får utfärdas under förutsättning attkrav på likvärdighet är uppfyllda. Skäl och kommentarer till mitt förslag: Som jag tidigare anfört är det angeläget att kommuners ochlandstingskommuners erfarenheter som huvudmän för reguljär utbildning kan lastill vara genom uppdragsutbildning med innehåll som anknyter till den reguljärautbildningen. Likheterna med denna kan variera beroende på vad beställaren ochhuvudmannen kommer överens om. Som jag framhållit bör emellertiduppdragsutbildningen alltid vara i formell mening fristående från reguljärutbildning. Uppdragsutbildningen skall alltså inte betraktas som t. ex. komvux-utbildningoch deltagarna inte som studerande i sådan utbildning. De bör emellertid kunnatillgodoräknas utbildningen på samma sätt som reguljär utbildning, om vissakrav på likvärdighet är uppfyllda. Som jag tidigare redovisat bör det krävasalt uppdragsutbildningen följer en kursplan eller studieplan som har fastställtsenligt reglerna för reguljär utbildning samt att lärare och elever uppfyller debehörighetsvillkor som gäller för den reguljära utbildningen. Med hänsyn lill reglerna om den s. k. kommunalakompetensen krävs viss lagreglering i fråga om uppdragsutbildningen.Lagbestämmelser finns f. n. endast såvitt rör komvux. Som jag tidigare angettär mitt ställningstagande beträffande förhållandel till den reguljärautbildningen uttryck för en annan syn på uppdragsutbildningens formellaställning än den som ligger till grund för bestämmelserna om uppdragsutbildningi vuxenutbildningslagen. Vissa ändringar måste därför göras i lagen. Jagåterkommer till dessa frågor. Del bör fä ankomma på regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer att meddela de föreskrifter som kan behövas rörandeförhållandet till den reguljära verksamheten. Jag kommer emellertid att i detföljande ta upp vissa personalfrågor som bör underställas . Prop.1984/85:195 19 Självfallet skall staten inte ha några kostnader medanledning av uppdragsutbildning i eller landstingskommunal regi. Idetta sammanhang måste bl. a. regler om ramar, statsbidrag och statligapensionskostnader för den reguljära verksamheten uppmärksammas. En del avreglerna behöver modifieras för att t. ex. bidrag inte skall lämnas även föruppdragsutbildning. Komvux anordnas i form av kurser som är fristående frånvarandra och som var och en ger utbildning motsvarande en viss kompetensnivå iett ämne eller inom ett yrkesområde. Kursplaner och timplaner fastställs av SÖ.Jag kommer i det närmast följande (avsnitt 3.3) att föreslå alt länsskol-nämndernai vissa fall skall kunna fastställa sådana planer. I princip fär varje huvudman för komvux själv bestämmavilka kurser som skall erbjudas. Enligl vuxenutbildningslagen fär docklandstingskommuner i sin komvux anordna endast kurser för utbildning pågymnasial nivå inom områdena vård, jordbruk, skogsbruk och trädgårdsnäring. Dennaordning bör gälla även i fråga om vilka kurser i komvux som uppdragsutbildningi anslutning lill komvux får motsvara. När uppdragsutbildning motsvarar en kurs i komvux kansamundervisning av uppdragselever och ordinarie elever bli aktuell. Jag vill isammanhanget framhålla att reglerna om lägsta och högsta antal kursdeltagare ien komvux-kurs för den skull inte får sältas ur spel. En kurs inom denreguljära verksamheten skall för att få starta nå upp till minimiantalet genomordinarie elever. Fler än maximiantalei skall inte få samundervisas, även omdet överskjutande antalet skulle vara uppdragselever. Vad gäller lärarkosinadernavid samundervisning bör staten svara endast för den del som svarar mot andelenordinarie elever. Uppdragsutbildning i anslutning till komvux innebär godamöjligheter att tillgodose behov som avser den gymnasiala nivån. Jag anseremellertid att även uppdragsutbildning i anslutning till gymnasieskolan kan haen funktion att fylla. Sådan uppdragsutbildning bör fä motsvarapåbyggnadsutbildningar och andra specialkurser men inte linjer. Jag får härhänvisa lill vad jag anfört i mina allmänna överväganden (avsnitt 1.3). Vilkaspecialkurser som en huvudmans gymnasieskola får omfatta bestäms genomstatliga beslut. En huvudman bör dock få anordna uppdragsutbildning sommotsvarar en viss specialkurs även om inte just den kursen förekommer ihuvudmannens gymnasieskola. Lika litet som i fråga om uppdragsutbildning ianslutning till komvux bör emellertid uppgiftsfördelningen mellan kommuner ochlandstingskommuner få rubbas. Uppdragsutbildning som motsvarar en specialkursinom vårdområdet eller området för jordbruk, skogsbruk och trädgårdsnäring bördärför fä anordnas endast av huvudman som i sin gymnasieskola har utbildninginom området. 1984/85:195 20 Vadgäller samundervisning av uppdragselever och ordinarie elever får jag hänvisa lillvad jag anfört i fråga om komvux. I princip samma synsätt bör anläggas i frågaom gymnasieskolan. Jag vill emellertid framhålla all samordningsfrågorna där ärflera, vilket påverkar de tekniska lösningarna. För gymnasieskolan finns t. ex.vissa regler om limreduktioner i förhållande till elevantal. Av pedagogiskaskäl kan timredukiion inte ske, om t. ex. 30 elever undervisas . Om ien sådan grupp 10 av 30 är uppdragselever, som inte betraktas som elever igymnasieskolan, bör därvidlag inte ha någon betydelse. Staten skall emellertidinte ha några kostnader för de timmar som skulle ha fallit bort, omundervisningsgruppen hade bestått endast av 20 elever i gymnasieskolan.