prop · G80390 · 1984-12-31 00:00:00 — Möjligheten kan utnyttjas, om rådgivaren t. ex. behöver någon tidför avveckling av uppdrag som han redan har när förbud meddelas. Hur läng tidsom bör stå till förfogande för avvecklingen får bedömas efter omständigheternai del särskilda fallet. Denomständigheten alt någon kan ha ålagts näringsförbud enligt de nuvarandereglerna i KL medför inte utan vidare att man bör avstå från att ta upp fråganom förbud enligt förevarande lag, när det finns anledning till del. De båda förbudsinstitutenär i flera hänseenden olika till sin räckvidd och konstruktion i övrigt. Förfarandetvid prövning av frågor omförbud 4 §Talan om förbud enligt 3 § förs av allmän åklagare vid tingsrätt. och förfarandet i sådana mål skall, om inte annat föreskrivs idenna lag, i tillämpliga delar gälla vad som i allmänhet är föreskrivet om målsom rör allmänt åtal för brott för vilket är stadgat fängelse i högst . 1984/85:90 39 Talanmot en advokat får väckas endast efter hörande av advokatsamfund.Talan mot en auktoriserad eller godkänd revisor får väckas endast efter hörandeav kommerskollegium. Bestämmelsernai 24 och 25 kap. skall inte tillämpas vid förbudstalan. Talanom förbud skall väckas inom fem är från det att brottet begicks. Iparagrafen ges föreskrifter om förfarandet vid nieddelande av rädgivningsförbud.Bakgrunden till förslaget har behandlats i avsnitt 2.7. Enligtförsta stycket får talan om förbud föras av allmän åklagare vid tingsrätt. Ifråga om utredningen och förfarandet i mål om förbud gäller RB: s regler omallmänt åtal för brott, för vilket är stadgat fängelse i högst , såvidaannat inte har angetts i förevarande lag. Hänvisningentill RB: s regler om mål om brott, för vilket är stadgat fängelse i högst ettår, innebär att särregler för bölesmål (jfr 1 kap. 3 § femte stycket och 2 kap.4 § RB) eller mål vari brottet ej forskyller mer än fängelse (jfr 6 kap. 1 §, 30 kap. 6 § och 51 kap. 21 § RB) ej skall tillämpas i mål omförbud. Tilllämpliga blir inte heller regler i RB som förutsätter att målet rörbrott som kan medföra högre straffan fängelse (jfr 27 kap. 2 §, 27kap. 16 § och 36 kap. 5 § RB). Bestämmelsenom tillämpliga brottsmålsreglér innebär bl. a. att tingsrätt är domför med enlagfaren domare och tre nämndemän, givetvis dock under förutsättning att detinte prövas talan om brott för vilket inte är stadgat lindrigarestraffan fängelse i två är. Även i hovrätten skall nämndemän medverka vidavgörandet. Rättens avgörande sker genom dom. Ävennär det gäller frågan om vilken tingsrätt som skall la upp frågor om förbudgäller i princip allmänna brottmälsregler. Detta innebär att en talan om förbudkan anhängiggöras vid rätten i den ort där de förfaranden har förekommit somgrundar talan (19 kap. 1 § första stycket RB). Del är också möjligt att väckatalan vid rådgivarens allmänna tvistemålsforum (19 kap. 1 § tredje stycket RB).Förs en talan om ansvar för brott med en talan om förbud kan även 19kap. 6 § RB få betydelse för valet av forum. Talan om förbud väcks avallmän åklagare (jfr 20 kap. 2 § RB). Reglerna om åtalsplikt och åtalsunderlätelse(20 kap. 6 och 7 §§ RB) saknar aktualitet i mål om förbud. Detsamma gällerlagen (1964: 167) med särskilda-, bestämmelser om unga lagöverträdare. Däremotblir regeln om rätt till frikännande dom vid nedläggande av åtal (20 kap. 9 § RB)tillämplig. Om alltså åklagaren återkallar en talan om förbud på den grundenalt tillräckliga skäl för ett förbud inte längre föreligger, har rådgivarenrätt att begära att domstolen ogillar förbudsyrkandet. Reglerna i 21 kap. omden misstänkte och hans försvar skall också tillämpas i mål om förbud. Reglernai 23 kap. RB om förundersökning gäller i princip vid utredningen av frågor omförbud. Med hänsyn till del allvarliga ingrepp ett förbud kan ha för denenskilde torde utredningen om förbud knappast kunna anses 1984/85:90 40 vara av enkel beskaffenhet. Det blir alltså inte aktuelltatt en polismyndighet med tillämpning av 23 kap. 3 § RB leder utredningen.Genom att förfarandet anslutits till de allmänna brottmålsreglerna gällerförundersökningskungörelsen (1947:948) i tillämpliga delar. Personundersökningenligt lagen (1964:542) om personundersökning i brottmål blir inte aktuell iett mål som enbart rör förbud. Vidomröstning skall 29 kap. RB tillämpas. Omröstningen i en förbuds-' fråga skallske fristående från en eventuell omröstning i en fråga om ansvar för brott somprövas . Enligt 6 § har den som ålagts ett förbud möjlighet att fådetta hävt helt eller delvis. I övrigt vinner avgörandet i en sådan frågarättskraft mot den berörde. Om en talan om förbud har ogillats, utgör sålunda30 kap. 9 § RB alltid hinder mot att en talan om förbud som grundas pä sammabrott prövas på nytt i samma instans. Av 45 kap. 1 § RB följer att talan om förbud väcks genomansökan om stämning. Stämningsansökningen skall bl. a. innehålla uppgift om denmot vilken talan förs och de brott som skall grunda förbudet med angivande avtid och plats för dessa (jfr 45 kap. 4 § RB). Enligt andra stycket får talan mot en advokat eller enkvalificerad revisor väckas endast efter hörande av ellerkommerskollegium. Innebörden av den bestämmelsen har behandlats utförligt iden allmänna motiveringen (avsnitt 2.7). Tredje stycket innehåller en bestämmelse om tvångsmedelunder förundersökningen. Av tvångsmedlen enligt 24-28 kap. RB är det endastbeslag samt husrannsakan och övriga tvångsmedel enligt 28 kap. som kommer ifråga i mål om förbud. Häktning, anhållande, gripande och reseförbud (24 och 25kap. RB) har särskilt undantagits. Kvarstad och skingringsförbud (26 kap. RB)saknar aktualitet liksom bestämmelsen om telefonavlyssning (27 kap. 16 § RB). Talan om förbud skall enligt fiärde stycket väckas inomfem är frän brottet. 5 § I samband med att förbud åläggs får rätten förordnaatt förbudet skall gälla utan hinder av att domen inte har vunnit laga kraft. Överklagas ett förbud, får högre rätt beslutaatt förordnande enligt första stycket tills vidare inte skall gälla. När ett förbud har ålagts, får det tillämpas först sedandomen har vunnit laga kraft. Detta gäller även. om ansvarsstalan har förtssamtidigt och domen har överklagats endast i den delen. Det kan emellertid ivissa fall vara angeläget att rådgivaren med omedelbar verkan kan förbjudas attfortsätta rådgivningsverksamheten. Rätten har därför [första stycket fåttbefogenhet att i samband med beslutet om förbud förordna att förbudet skallgälla . Prop.1984/85:90 41 Harrätten förordnat att ett förbud skall gälla utan hinder av att domen inte harvunnit laga kraft, bör högre instans vid fullföljd av talan mot beslutet omförbud ha möjlighet att förordna om inhibition. En bestämmelse om detta hartagits upp i andra stycket. Ett yrkande om inhibition får anses vara ett sådantyrkande som påkallar omedelbar prövning (jfr 51 kap. 5 §andra stycket och 55 kap. 5 § andra stycket RB). Vadeinlagan resp. revisionsinlagan skall alltså sändas in genast. 6 §Ett lagakraflvunnet beslut om förbud enligt 3. § kan på ansökan av den som förbudet avser hävas helt eller delvis, när ändrade förhållanden eller något annat särskilt skäl föranleder det. Beträffandemål om hävande av förbud gäller i tillämpliga delar vad som är föreskrivet i 4§ första och tredje styckena om talan om förbud. Mål om hävande av förbud tasupp av den tingsrätt som har handlagt målet om förbud eller, om detmed hänsyn till utredningen samt kostnader och andra omständigheter ärlämpligt, av rätten i den ort där sökanden har sitt hemvist. Målom hävande av förbud får avgöras utan huvudförhandling, om saken är uppenbar. Bestämmelsernai förevarande paragraf om hävande av förbud ansluter nära till motsvarandebestämmelser i 199 f § KL om hävande av förbud enligt den lagen. Ettlagakraflvunnet beslut om förbud kan enligt/öri/o stycket hävas pä ansökan avden som förbudet avser. Förutsättningen för att ett förbud skall få hävas äratt ändrade förhållanden eller något annat särskilt skäl föranleder det. Somexempel på fall då hävning kan vara befogad kan nämnas all den som harmeddelats förbud mot slutet av förbudsliden får erbjudande om en anställninghos en välrenommerad byrå och det inte finns anledning befara att han skallägna sig åt oseriös rådgivningsverksamhet. Särskilda skäl till hävning kanockså föreligga om det finns ömmande personliga omständigheter och risken förfortsatt oseriös rådgivning bedöms som ringa. Liksomdet är möjligt att meddela ett partiellt förbud kan ett beslut om hävninginskränkas till viss typ av rådgivningsverksamhet. Imål om hävande av förbud är enligt andra stycket i princip samma reglertillämpliga som i mål om förbud. Det innebär bl. a. att allmän åklagare ärmotpart i målet. Hörande av eller kommerskollegium behövsdock inte i något fall. Stycket innehåller vidare regler om forum. Slutligenföreskrivs att mål om hävande av förbud får avgöras utan huvudförhandling, ornsaken är uppenbar. Genom denna bestämmelse blir det möjligt att pä handlingarnasåväl bifalla som avslå ett yrkande om hävande av förbud. Prop.1984/85:90 42 7 § skall föra ett register över meddelade förbud enligt 3§. Förevarande bestämmelse om register över meddelade förbudhar motiverats i avsnitt 2.8. Överträdelse av förbud m. m. 8 § Den som överträder ett förbud enligt 3 § döms till fängelsei högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Överträds ett förbud enligt 3 § får det förlängas medhögst fem är. Sker flera förlängningar, får den sammanlagda liden förförlängning inte vara . Talan om förlängning skall väckas innanliden för förbudet har gått ut. Bestämmelsen i första stycket om straff för överträdelseav ett meddelat förbud har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt2.7). För straffansvar fordras att förbudet överträtts uppsåtligen. Skallregleringen få det önskade resultatet, är det nödvändigt att ingripa med skärpavid överträdelser. Frihetsberövande påföljd bör därför i allmänhet väljas vidöverträdelser av förbud. Man bör emellertid kunna se mindre strängt på fall därverksamheten i fråga är mycket begränsad eller där avvecklingen påbörjats meninte avslutats . I dessa fall bör påföljden kunna stanna vid böter. När del gäller medhjälp till överträdelse tillämpas devanliga reglerna i BrB ommedverkan till brott. Enligt andra stycket kan förbudstiden förlängas vidöverträdelse av ett förbud. Förlängning får ske med högst fem är. Skerförlängning , får den sammanlagda tiden för förlängning inte varamer än . Om överträdelsen inte är att anse som ringa, börförlängning regelmässigt ske. Tiden får bestämmas med hänsyn till bl. a.verksamhetens omfattning och till personens inställning till förbudet.Uppkommer frågan om föriängning efter det att förbudetmeddelades, kan det finnas anledning att bestämma tiden sä att den bhr minstlika lång, räknat frän förlängningen, som enligt det ursprungliga beslutet. En förlängning förutsätter inte alt rådgivaren har gjortsig skyldig till annat brott i verksamheten än just överträdelse av förbudet.Har han gjort sig skyldig till annat brott, kan rekvisiten för åläggande av ettnytt förbud vara uppfyllda. Så länge möjligheten till förlängning står öppen,bör emellertid den möjligheten användas i första hand. Frågan om åläggande avnytt förbud medan det gamla gäller behandlas i 9 §. Talan om förlängning skall väckas innan tiden för detursprungliga förbudet har gått ut. Frågor om förlängning torde normalt kommaatt prövas med ansvarsfrågan i anledning av överträdelse av förbud.Även på frågor om förlängning är de allmänna förfarandereglerna för brottmåltillämpliga. Prop.1984/85:90 43 9 § Om den som har meddelats förbud åläggs ett nyttförbud medan det gamla ännu gäller, skall rätten upphäva det tidigare meddeladeförbudet. Som framhållits i anslutning till 8 § kan det bli aktuelltatt meddela ett nytt förbud medan det gamla ännu gäller. Givetvis måste däförutsättningarna enligt 3 § vara uppfyllda. För att inte två förbud skallgälla , skall rätten då enligt förevarande paragraf upphäva det gamlaförbudet. 5.2 Förslaget till lag om ändring i 8 kap. 2 § Paragrafen behandlar de närmare kraven för inträde iadvokatsamfundet. I andra stycket föreslås i enlighet med vad som anförts iden allmänna motiveringen (avsnitt 2.6) som en ytterligare diskvalificeringsgrund,utöver omyndighet och konkurs, att den som meddelats förbud inte skall fåantas till ledamot i samfundet så länge förbudet gäller. Av hänvisningen i 7 §femte stycket till förevarande stycke följer att en advokat som meddelatsförbud är skyldig att genast utträda ur samfundet. I annat fall är samfundetsstyrelse skyldig att besluta om hans uteslutning. 5.3 Förslaget till lag om ändring i inkassolagen(1974:182) Som har- förordats iden allmänna motiveringen har förstastycket kompletterats med en bestämmelse som ger datainspektionen rätt att isamband med sin tillsynsverksamhet meddela föreskrifter om skyldighet attanmäla ändring av förhållanden som har haft betydelse för tillståndet till inkassoverksamheten.Det torde framför allt gälla viktigare förändringar i ett inkassoförelagsledning. Liksom när det gäller föreskrifter som meddelas i samband med att inkassotillståndges (jfr prop. 1980/81: 10 s 145 och s 123) får det avgöras av inspektionen ivarje särskilt fall vilket eller vilka förhållanden som en sådan föreskriftskall gälla. Åsidosättande av en föreskrift av det nu berörda slagetkan enligt 17 § 2 i dess nya lydelse medföra straffansvar. På samma sätt som ifråga om en föreskrift som ges när inkassotillstånd beviljas (jfr prop. 1980/81:10 s. 145 och s 123) kräver straffansvaret att föreskriften utformas pä etttydligt sätt och närmare anger det eller de förhållanden som den avser. Delligger i sakens natur att föreskriften bör innehålla en tidsfrist förfullgörande av anmälningsskyldigheten. Andra stycket har kompletterats med en bestämmelse som gerdatainspektionen möjlighet att återkalla tillståndet till inkassoverksamhetbl. a. när tillståndshavaren har misskött sig men misskötsamheten inte direkthänför sig till inkassoverksamheten. De situationer där återkallelse kan ske är- som har framgått av den allmänna motiveringen - sådana där en Prop.1984/85:90 44 begäranom tillstånd inte skulle ha beviljats. Del ligger emellertid i sakens natur atten åtgärd som är sä ingripande för den enskilde näringsidkaren som en återkallelsebör komma i fråga endast när omständigheterna starkt talar för detta. Någrabestämda kriterier för alt återkallelse skall kunna komma i fråga kan medhänsyn till de skiftande förhållandena inte uppställas. Några riktlinjer förbedömningen kan dock ges. Omtillståndshavaren har begåu en brottslig gärning kan omständigheterna varasådana att del bör inverka på tillståndet. Förmögenhelsbrott, särskilt brottsom har inneburit bedrägeri eller förskingring, bör kunna föranleda återkallelse.Detsamma gäller allvarligare skattebrott. För att brottsliga gärningar skallkunna läggas till grund för återkallelse bör i allmänhet krävas a« detföreligger en fällande dom som har vunnit laga kraft. Har riilslåndshavarenerkänt gärningen, bör datainspektionen dock kunna återkalla tillståndet utanatt avvakta utgången i brottmålet. Det kan också tänkas falldär riilslåndshavaren utan att ha begått en straffbar gärning ej längre ärlämplig att bedriva inkassoverksamhet. Som ' exempel kan nämnas att tillståndshavarenupprepade gånger uppsåtligen åsidosätter god sed i affärsförhållanden iallmänhet. Återkallelse bör också kunna ske när tillståndshavaren har försattsi konkurs. Enligt 199 a § konkurslagen får han då inte bedriva näring sä längekonkursen pågår. Även ett förbud att utöva rådgivningsverksamhet enligt den lagsom jag har förordat kan föranleda att tillstånd att bedriva inkassoverksamhetåterkallas. Vidare kan det tänkas alt förändringar i ett företags ledning någongång kan medföra att verksamheten kan antas komma att bedrivas påett sakkunnigt och omdömesgillt sätt. Tillståndet får i så fall återkallas medstöd av förevarande bestämmelse. Genomändringen i 15 § första stycket har datainspektionen fått möjlighet att i sintillsynsverksamhet meddela föreskrifter om skyldighet att anmäla ändring avförhållanden som har haft betydelse för tillståndet till inkassoverksamheten.Punkt 2 i förevarande paragraf har ändrats så att straff kan ådömas även densom bryter mot en sådan föreskrift. I fråga om de krav som bör ställas päföreskriften hänvisas till specialmotiveringen till 15 § första stycket. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 1. lag om förbud mot yrkesmässigrådgivning i vissa fall, m. m., 2. lag om ändring irättegångsbalken, 3. lag om ändring i inkassolagen(1974: 182). 1984/85:90 45 Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 1984/85:90 46 Närvarande: f. d. justilierådet , regeringsrådet Muéller,justitierådet Jermsten Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 18 oktober1984 har regeringen på hemställan av statsrådet beslutat inhämtalagrådets yttrande över förslag till 1. lag om förbudmot yrkesmässig rådgivning i vissa fall, m.m., 2. lag om ändringi , 3. lag om ändringi inkassolagen (1974:182). Förslagen har inför lagrådet föredragits avhovrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttrande. Lagen om förbud mot yrkesmässig rådgivning i vissa fall, m.m. Lagförslaget omfattar vissa föreskrifter riktade mot denverksamhet som bedrivs av s. k. oseriösa rådgivare. Syftet med förslaget är attmotverka den ekonomiska brottsligheten. De nya reglerna skall ses som ettkomplement till andra ätgärdei- mot denna typ av brottslighet. Vad somföreslås är dels en regel om straff för vårdslös rådgivning och dels regler omförbud att utöva rådgivningsverksamhet i vissa fall. Del bör allmänt framhållas att den föreslagna lagen tordege upphov till vissa tolknings- och gränsdragningsproblem vid den praktiskatillämpningen. Hit hör bl. a. den närmare innebörden av de i och för sig intesärskilt uttömmande uttrycken "rådgivningsverksamhet","yrkesmässigt" och "ekonomiska angelägenheter" i 1 §. Detkan vidare exempelvis framhållas att den föreslagna lagtexten i 3 § inte gernågon egentlig vägledning beträffande de situationer - med avseende påbegångna brott eller föreliggande risker - då ett förbud avses böra tillgripas. Mot vad nu sagts kan emellertid också anföras alt detredan ligger i lagens syfte att den skall kunna tillämpas i fall av mycketskiftande slag i vad avser bl. a. gärningsmannens yrke eller befattning och denrådgivning som han bedriver. Ett försök att i lagtext införa mera uttömmandedefinitioner och förutsättningar kan under sådana förhållanden lätt leda tillkonsekvenser som i belysning av senare inträffade, ej förutsedda praktiska fallkan visa sig vara mindre önskvärda. 1 lagrådsremissen har i stället den Prop.1984/85:90 47 lösningenvalts att föredraganden i motiven sökt lämna en sä pass uttömmande vägledningsom framstått som möjlig mot bakgrund av bl. a. olika påpekanden underremissbehandlingen. Att den föreslagna lagen berör personer vilka måsteförutsättas vara i stånd att förstå lagens innebörd och vid behov själva kunnatillgodogöra sig den samlade bild som lagtext och motiv ger torde inte heltsakna betydelse för frågan huruvida det sålunda valda tillvägagångssättet skallkunna godtas. Medhänsyn till vad sålunda anförts och under beaktande av de betydandeförbättringar ur rättssäkerhetssynpunkt som under departementsbehandlingengjorts i det ursprungliga förslaget möter enligt lagrådets mening inte hindermot att det nu remitterade förslaget leder till lagstiftning. '§ Lagrådet: Iförevarande paragraf definieras den typ av rådgivningsverksamhet som avses.Genom denna definition bestäms den föreslagna lagens tillämpningsområde.Enligt förslaget skall fråga vara om en rådgivningsverksamhet avseendejuridiska eller ekonomiska angelägenheter. Verksamheten skall vara yrkesmässigoch den skall rikta sig utåt till allmänheten. Enligt den föreslagnadefinitionen kommer den nya lagen, såsom departementschefen framhållit, att fåett brett tillämpningsområde. Tillämpningsområdet kommer att omfatta inte baraden rådgivningsverksamhet i ekonomiska och juridiska angelägenheter som man iallmänhet avser med begreppet, dvs. verksamhet som bedrivs av advokatbyråer ochandra juridiska byråer eller av revisorer vid sidan om den egentliga revisionsverksamheteneller av skatterådgivare. Tillämpningsområdet kommer nämligen att i principomfatta all rådgivning i juridiska och ekonomiska angelägenheter som tillhandahällesallmänheten mot ersättning och inte sker rent tillfälligt. Det saknar därvidbetydelse om verksamheten bedrivs av myndigheter exempelvis de allmännaadvokatbyråerna eller av juridiska personer exempelvis banker,försäkringsbolag och intresseorganisationer - eller av någon enskild person.Tillämpningsområdet kommer däremot inte att omfatta de upplysningar och rådsom myndigheter inom ramen för sin service gentemot allmänheten skalltillhandahålla enskilda personer utan ersättning. Beträffandekravet pä yrkesmässighet uttalas i specialmoliveringen till en början attrådgivningen skall ingå som ett led i näringsverksamhet och att detta innebäratt rådgivningen skall ske mot betalning eller annan förmån och inte vara avobetydlig omfattning. Enligt ett senare uttalande i specialmotiveringen bördock sådan rådgivning som sker i anslutning till annan juridisk eller ekonomiskyrkesverksamhet, t. ex. avgivande av sakkunnigutlåtanden, normalt inte ansesske yrkesmässigt. Detta senare uttalande är förenligt med det förra endast omdet avser sädana fall där utlåtanden avges ulan ersättning eller där avgivandetav utlåtanden är av förhållandevis obetydlig omfattning. Prop.1984/85:90 V 48 Rådgivningen skall enligt vad som redan anförts avsejuridiska eller ekonomiska angelägenheter. Enligt specialmotiveringen blir enrådgivning att hänföra till juridiska eller ekonomiska angelägenheter endast ide fall där rådgivning i just dessa angelägenheter är del primära. I enlighethärmed torde lagen alltså inte bli tillämplig på rådgivning som omfattar tekniskafrågor - exempelvis frågor om hur en byggnad skall konstrueras eller repareras- med därtill knutna ekonomiska kalkyler eller anbud beträffande olika tekniskalösningar. Den närmare innebörden i rådgivningsverksamhet definierasi lagtexten med uttrycket "råd eller annat biträde". Enligt vad somanges i motiven kommer alltså begreppet rådgivningsverksamhet att omfatta intebara råd i den meningen att man rekommenderas ett visst handlingssätt ulanockså konkreta åtgärder för att omsätta ett råd i praktiken. Som typfall påsådana åtgärder anges i motiveringen upprättande av avtal, biträde vidupprättande av självdeklaration samt biträde vid bolagsbildning, bokföring,valuta-transaktioner och skatteplanering. Rent språkligt kan emellertid under begreppet "annatbiträde" falla en mängd andra åtgärder än de nu nämnda. Det måsteexempelvis anses utgöra ett biträde i en ekonomisk angelägenhet för ägaren aven fastighet, när en byggnadssakkunnig på ägarens begäran uppskattarfastighetens marknadsvärde och avger intyg härom. Det kunde synas angeläget att undersöka om man inte kanbegränsa tillämpningsområdet - och därmed räckvidden för det straffbud och detförbud som anges i 2 och 3 §§ - genom ett mera precist uttryck än "annatbiträde". Något egentligt behov därav torde emellertid, enligt lagrådetsmening, inte föreligga med hänsyn till att det avgörande för tillämpbarhe-ten -utöver sambandet med rådgivning och frågan om yrkesmässighel är attbiträdesåtgärden främjat ett brott. Enligt definitionen i 1 § kan rådgivningsverksamhet utövasinte bara av fysiska personer utan även andra, exempelvis myndigheter, banker, för säkringsbolag och intresseorganisationer. Avsikten är att en person som deltager i sådan verksamhet skall omfattas av straffbestämmelsen. För att detta skall framgå med önskvärd tydlighet av lagtexten föreslår lagrådet att förevarande paragraf ges följande lydelse: "Den som i utövning av egen eller annans rådgivningsverksamhet av ".