prop · G80396 · 1984-12-31 00:00:00 — Enannan fråga, som lagrådet berör både i den allmänna delen och i anslutning tillde särskilda bestämmelserna, gäller huruvida, när fråga är om en juridiskperson, ett vitesföreläggande skall kunna avse både den juridiska personen somsådan och dess företrädare eller om det måste avse enbart endera. Denna frågakommer att behandlas i anslutning till 2 § i det följande. Lagrådethar vidare konstaterat att den föreslagna lagen inte ger svar på frågan i vadmån vite kan föreskrivas för offentligrättsliga juridiska personer, t. ex.staten. Enligtvissa författningar, t. ex. 9 kap. 8 § , kan vite inte föreläggasstaten. Även i rättspraxis har denna princip i allmänhet varit förhärskande.Däremot finns en rad exempel från praxis på att vitesförelägganden har ansettskunna riktas mot kommuner av olika slag. Rättsläget har emellertid i denjuridiska doktrinen betecknats som oklart, och det kan finnas utrymme för olikalösningar från fall till fall. kan särskilda uttalanden i ämnet finnas ianslutning till en speciell lagstiftning (jfr t. ex. prop. 1981/82: 165 s.269). Den aktuella frågan, vars praktiska betydelse uppenbarligen är begränsad,har ytterst samband med principiella spörsmål om möjligheter för domstolar ochandra myndigheter att besluta om förpliktelser för det allmänna. Det är därförinte lämpligt att i en allmän lag om viten generellt slå fast vilken lösningsom bör väljas. Detta bör t. v. överiämnas åt rättstillämpningen. Ilagrädsremissens specialmotivering har vid 2§ konstaterats att den myndighet somförelägger vite i förekommande fall med hänsyn fill omständigheterna kan frittbestämma om vitesföreläggandet skall rikta sig mot en juridisk person eller moten eller flera personer som dess ställföreträdare. I anslutning härtillerinrade föredragande departementschefen om alt, när vitesföreläggaden riktastill en juridisk person, en följd blir att vitet inte kan förvandlas tillfängelse. Han hänvisade vidare i anslutning fill 3§ till att del av rättspraxisföljer att vite inte får åläggas flera personer solidariskt och erinrade i detsammanhanget om att svåriösia situationer vid ett solidariskt åläggande skullekunna uppkomma bl. a. för det fall alt förvandling skulle aktualiseras. 1984/85:96 115 Lagrådethar i anslutning härtill anmärkt alt konsekvenserna av den skillnad som liggeri att vite mot enskilda personer kan förvandlas till fängelse, medan detta inteär fallet beträffande juridiska personer, inte har belysts närmare. Till dettabör anmärkas att även om huvudregeln är att utdömda viten kan förvandlas tillfängelse, sådan förvandling är utesluten enligt åtskilliga författningar. Altvite över huvud taget inte kan förvandlas för juridiska personer ligger isakens natur. Några störte nackdelar synes inte vara förenade med dennaordning, och det torde vara svårt att aktualisera någon ändring i denna. Förden händelse ett föreläggande mot en juridisk person inte leder till avsettresultat, torde man f. ö. ofta kunna rikta ett nytt vitesföreläggande mot någonenskild person. Medanledning av vad lagrådet har uttalat i detta sammanhang bör vidare påpekas attprincipen om att vitesföreläggande inte får riktas till flera personersolidariskt inte har samband enbart med de svårlösta situationer som kan uppståvid förvandling. Som också lagrådet har framhållit kan även andra skäl anförasmot solidariskt vite. Exempelvis skulle vid solidariskt vite den situationenkunna uppkomma att vid vitets utdömande skäl för jämkning av detta förekommer ifråga om en av adressaterna men inte beträffande den eller de andra. Förslagettill lag om viten är enligt 1 § avsett att gälla i fråga om viten som enligtlag eller annan författning för föreläggas av myndighet. Enligt lagrådet börman inann en allmän lag om viten utfärdas överväga om inte lagen bör innehållaen erinran om principen alt vitesföreläggande kräver författningsstöd. Dettatorde emellertid följa direkt av den legahtetsprincip som i överensstämmelsemed regeringsformen gäller för myndigheterna. En erinran om detta skulle därförknappast fylla någon funktion; möjligen kunna vålla missförstånd när del gällerviten för säkerställande av privat-rältsliga anspråk. Enytterligare fråga av allmän natur som lagrådet tar upp är förhållandet mellanvite och straff. Lagrådet framhåller att svensk rätt intar den ståndpunktenatt del inte bör vara möjligt att ingripa med straff och vitespåföljd mot sammaförfarande. Enligt lagrådet bör lagen om viten innehålla en bestämmelse pådenna punkt. Alt vite inte fårföreläggas när straff är utsatt är otvivelaktigt en allmän princip (jfr NJA1982 s. 633). Undantag från denna princip kan följa av vissa författningar, mendessa- innehåller då som lagrådet har påpekat regelmässigt bestämmelser om attdet ej får dömas till straff för en gärning som omfattas av ett vitesförbud.Principen har visserligen kritiserats i den juridiska litteraturen. Del synesemellertid inte finnas någon anledning till erinran mot att den kodifieras ilinje med lagrådets önskemål, lämpligen i 2§ lagen om viten. Att en annanordning kan följa av vad som är särskilt föreskrivet framgår av 1 § andrastycket. Lagrådethar vidare anmärkt att frågan om vitesföreläggande skall delges den som berörsav föreläggandet har lämnats öppen i lagen. 1984/85:96 116 delgivningi dessa fall bör ske får anses självfallet (jfr Lavin, Offentligrättsligt viteI s. 182 f.). Det synes inte finnas anledning till erinran mot att eftermönster av 9 kap. 8 § ta in en uttrycklig bestämmelse om altvitesföreläggande skall delges den föreläggandet avser. Denna bestämmelse in i 2§. Ytteriigare en allmänfråga som bör övervägas enligt lagrådets mening är att i lagen ge uttryck åtden i praxis antagna principen, att nytt vite inte får föreläggas i samma sak förtäntidigare föreläggande har vunnit laga kraft. Detsynes inte finnas/anledning till erinran mot att den angivna regeln lagfästs.Denna gäller självfallet bara när ett ifrågasatts nytt föreläggande har i saksamma innehåll som del tidigare, bortsett från tidsbestämmelsen ochvitesbeloppet. Del måste givetvis också rikta sig till samma adressat. Bestämmelsenbör tas in i 2§. Som framhålls i lagrådsremissen är dock denna regel en av deväsentligaste anledningarna rill att vilesärenden ibland förhalas. Remissensförslag om löpande vite är avsett all motverka detta. Lagrådethar uttalat sig för att frågor som rör vites utdömande alltjämt skallhandläggas av allmän domstol. Denna fråga har ingående behandlats i lagrådsremissen,varvid bl. a. synpunkter av samma art som dem lagrådet har fört fram harbelysts. I denna del bör förslaget i lagrådsremissen vidhållas på de skäl somhar angetts i denna. Bland frågor av meraallmän karaktär har lagrådet slufiigen anfört att frågan om preskription avmöjligheten alt utdöma vite bör lagregleras. Som lagrådet framhåller har irättspraxis (se NJA 1974 s. 253) preskriptionsregeln i 35 kap. 1 §brottsbalken ansetts vara analogivis tillämplig beträffande viten. I denna sägsatt påföljd inte får ådömas med mindre den misstänkte häktats eller erhållitdel av åtal för brottet , om svårare straffan fängelse intekan följa på brottet. På skäl som lagrådet har anfört bör en regel i ämnet tasupp i lagen om viten, lämpligen i 9§. Frågan om buren sådan regel bör avfattastas upp i nästa avsnitt under den paragrafen. 3 De särskilda lagbestämmelserna 3.1Förslaget till lag om viten Lagrådethar med hänvisning till att lagens innehåll är begränsat föreslagit att dennya lagen benämns "lag med vissa bestämmelser om viten" i stället för"lag om viten", som föreslagits i lagrådsremissen. Del förslag somläggs fram nu innefattar dock en mera fullständig reglering än förslaget ilagrådsremissen. Med hänsyn härtill och till intresset av alt åstadkomma enkort rubrik förordas att rubriken får den lydelse som föreslogs i lagrådsremissen. Prop.1984/85:96 117 Som lagrådet har påpekat kan "föreläggande"beroende på sammanhanget åsyfta dels det påbud eller förbud av materielltinnehåll som en myndighet riktar till en adressat, dels själva vilesföreskriften.Uttrycket "vitesföreläggande" får emellertid anses vara så vedertageti juridiskt språkbruk att detta knappast kan ge upphov till missförstånd. Detsaknas därför anledning att i stycket byta ut ordet "föreläggas" mot"utsättas". Andra stycket Stycket har formulerats i enlighet med lagrådetsförslag. I överensstämmelse med vad som har angetts i avsnitt 2 harhär tagils in en erinran om och bötesverkställighetslagensbestämmelser om viten. I lagrådsremissens specialmotivering har som förut nämntsuttalats att den föreläggande myndigheten i förekommande fall fritt kanbestämma om ett föreläggande skall riktas mot en juridisk person som sådaneller mot en eller flera företrädare för denne. Eligt lagrådet kan dettauppfattas så att ett föreläggande skall riktas antingen mot den juridiskapersonen som sådan eller mot dess företrädare. Uttalandet har emellertid intevarit avsett att uppfattas pä detta sätt. Som lagrådet har framhållit kan detnämligen tänkas fall där det, för alt ett vite skall få avsedd verkan, är moriveratatt rikta vitesföreläggande till såväl den juridiska personen som företrädareför denna. Den föreslagna lagtexten utgör inte heller något hinder för detta. I enlighet med vad som har anförts i avsnitt 2 harparagrafen tillförts ett andra stycke där det har angetts dels att vite intefår föreläggas när straffar utsatt, dels att, om vite har förelagts, nytt vitemot adressaten i samma sak inte får föreläggas, förtän del tidigareföreläggandet har vunnit laga kraft. I båda dessa hänseenden kan en annanordning följa av en specialförfattning som i så fall i överensstämmelse med 1 §andra stycket tar över den allmänna regeln. Vidare har, likaledes i enlighetmed vad som har sagts i avsnitt 2, i ett nytt tredje stycke angetts att ettvitesföreläggande skall delges den som föreläggandet avser. Paragrafen har utformats i enlighet med lagrådels förslag,dock med den avvikelsen att i överensstämmelse med vad som har sagts under 1§ -ordet "föreläggs" inte har bytts ut mot "utsätts". 1984/85:96 118 Enligt första stycket i paragrafen gäller bl. a. attlöpande vite kan bestämmas att utgå med ett visst belopp för varje gång enåterkommande förpliktelse inte har fullgjorts. Lagrådet har - utan att föreslånågon ändring i lagtexten - framhållit att det i sådana fall egentligen inte ärfråga om ett löpande vite utan om flera särskilda viten, knutna vart och etttill sin särskilda förpliktelse. Termen "löpande vite" användsemellertid redan nu i de fall som avses här, och det synes inte finnas någothinder mot att låta den omfatta även dessa fall. Rubriken till 5 § Rubriken har utformats enligt lagrådetsförslag. Paragrafen har utformats enligt lagrådets förslag. Enligt vad lagrådet har uttalat blir tillämpningen avbestämmelsen om vilken myndighet som skall göra ansökan om utdömande av viteoklar i det fallet beslut om vitesföreläggande har meddelats av en högreinstans som haft självständig befogenhet att utsätta vite och frågan ej harvarit pä tal i den lägre instansen. Ett exempel som lagrådet tar upp erbjuderlagen (1944:219) om djurskydd, enligt vilken både miljö- och hälsoskyddsnämndenoch som är nämndens överinstans - har tillsynsuppgifter samtbefogenhet att förelägga vite. Om i ett sådant fall självmant hartagit upp frågan om vitesföreläggande och meddelat beslut om detta, torde detockså få ankomma på alt i förekommande fall göra ansökan om vitetsutdömande. Paragrafen har jämkats redakrionellt för att delta skall framgåtydligare. Ett annat fall som lagrådet lar upp gäller närpastorsämbetet med stöd av 57 § fplkbokföringsförordningen (1967:198) anlitarbiträde av för att få vite förelagt. Även i det fallet bör detankomma på att göra ansökan om vitets utdömande. Vad som har sagts nu hindrar givetvis inte att, i de fallav det slag som avses i det angivna exemplen, miljö- och hälsoskyddsnämndenresp. pastorsämbetet kan ha anledning att göra uppmärksam på attansökan om vitets utdömande bör göras. Det synes svårt att se att ordet "annars" ipunkt 3 av paragrafen enligt del till lagrådet remitterade förslagets lydelsekan föranleda något missförstånd. Med anledning av vad lagrådet har uttalathar emellertid paragrafen förtydligats redakrionellt. 1984/85:96 119 Enligtden till lagrådet remitterade lydelsen av paragrafen föreskrivs att mål omutdömande av vite i tingsrätt skall i rillämpliga delar handläggas som mål omåtal för brott för vilket svårare straff än böter inte är föreskrivit. Härmedhar självfallet avsetts regler, däribland balkensbestämmelser om forum. Något missförstånd i delta hänseende synes knappastkunna befaras. Det synes emellertid saknas anledning all motsätta sig ettförtydligande av paragrafen i linje med lagrådets önskemål. Det kan ske genomatt tillägg till lagtexten om att målet i tillämpliga delar skall handläggasenligt regler. ryms inom uttrycket att "ändamålet med vitet har förfallit"även det fallet att föreläggandet väl har iakttagits men att det har skett försent. Som närmare har belysts i lagrådsremissens specialmotivering striderdetta mot vedertagen tolkning av uttrycket. 1 överensstämmelse med vad som harframhållits där gäller sålunda att ändamålet med vitet inte anses ha förfallit,om del är adressaten själv som, efter den utsatta tidsfris-len, geom sina egnaåtgärder har framkallat en situation där vilesförläggan-det inte längre fyllersitt ursprungliga ändamål, såsom när prestationen fullgjorts efter den utsattatiden. Att del i uppbördslagen och vissa andra skatteförfatlningar tagits insärskilda bestämmelser om detta synes inte behöva föranleda någon motsvarandereglering i en allmän lag, något som skulle kunna ge upphov till obefogademotsatsslut i tillämpningen. Delsynes inte finnas någon anledning att i linje med lagrådets önskemål utsträckastyckets tillämpningsområde till att gälla alla former av löpande vite. Genomen sådan ordning skulle den effekt man vill uppnå genom att införa en möjlighettill löpande vite försvagas. Förbudsviten, särskilt om det gäller överträdelserav perdurerande karaktär (t. ex. fortlöpande saluhållande av en viss varatrots förbud), skiljer sig emellertid till karaktären från andra former av viten.Vid täta upprepanden kan vilesbeloppen snabbi bli orimligt stora. Vid perdurerandeöverträdelser uppstår också, som framhållits i remissen, betydandetillämpningssvårigheter om del inte finns någon särteglering för dessa fall.Undanlagsregeln har förestavals av dessa skäl. Andrameningen i stycket är avsedd alt tolkas på sätt lagrådet anfört. Formuleringen harjämkats något i förtydligande syfte. Prop.1984/85:96 120 Ienlighet med vad som har anförts i den allmänna motiveringen har här tagits inen regel om att försuttet vite bortfaller, om inte adressaten erhållit del avansökan om dess utdömande frän det vitet försutfits. Regelnöverensstämmelser med del ställningstagande som har gjorts i rättsfallet NJA1974 s. 243. Delfinns anledning att närmare beröra den avsedda tillämpningen av dennapreskriptionsregel för några typfall. Vidpåbudsviten som inte gjorts löpande innebär den föreslagna regeln att vitetbortfaller, om inte talan om dess utdömande har delgetls adressaten inom tvåår från det förpliktelsen senast skulle ha fullgjorts. Det var denna situationsom förelåg i det nyssnämnda rättsfallet. Har däremot löpande påbudsviteförelagts, preskriberas bara vitesbeloppen för de perioder som ligger utom tvåårsfristeneller, om del är fråga om en återkommande förpliktelse, de underlåtenheter somligger utom frislen. Vidförbudsviten som inte har gjorts löpande inträder talepreskriprion efterdet att överträdelsen av förbudet förövades. Har vilesföreläggandet gjortslöpande och begås en ny överträdelse, börjar ny preskriptionstid att löpa fråndel att den nya överträdelsen begicks. 3.2Förslagen till lagar om ändring i lagen (1976: 666) om påföljder och ingripandenvid olovligt byggande (LPI), bostadssaneringslagen (1973: 531), hälsoskyddslagen(1982: 1080) och naturvårdslagen (1964: 822) Lagrådetsuppfattning att bestämmelser om vitets övergång på ny ägare bör begränsas tillöverlåtelsefall torde få godtas. 1 resp. lagrum (19 § LPI, 13 §bostadssaneringslagen, 20 § hälsoskyddslagen och 39 a § naturvårdslagen) bördärför göras rillägget att förvärvet skall ha skett genom köp, byte eller gåva. Närdet gäller byggnader på ofri grund skall redan enligt gällande rätt själva denförpliktelse som föreläggandet avser övergå på ny ägare och anteckning ske ifastighetsboken. Ur saklig synpunkt är det önskvärt att reglerna om vitetsövergång kommer att avse även dessa fall. I fastighetsboken antecknas olikaförhållanden som kan beröra även en ägare av byggnad på ofri grund. Motbakgrund av det anförda synes även i förevarande sammanhang kunna krävas attden som förvärvar en byggnad på ofri grund tar del av faslighetsbokensinnehåll. Jag anser därför att reglerna om vitets övergång bör avse även dessafall. Ifråga om sådant löpande vite som bestämts att utgå med visst belopp för varjetidsperiod av viss längd under vilken föreläggandel inte har följts harlagrådet tagit upp del fallet att den nye ägarens förvärv inträder strax föreutgången av en sådan period. Som framgår av lagrådsremissen uppkommer ingenbetalningsskyldighet för denne med avseende på vare sig 1984/85:96 121 vitesbeloppetsom avser den period varunder förvärvet har skett eller belopp som belöper påtidigare perioder. För att den nye ägaren skall bli betalningsskyldig förvitesbelopp förutsätts alt han efter äganderättsövergången har underlåtit allställa sig föreläggandet till eftertättelse , om inteföreläggandets utformning ger anledning till annat. Detta får anses mederforderlig tydlighet framgå av den lagtext som föreslagits i lagrådsremissen. 3.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1971: 289) om allmänna förvaltningsdomstolar Ienlighet med lagrådels förslag bör i 14 § lagen om allmänna förvaltningsdomstolarföras in en hänvisning till 6 kap. 21 § . Detta fillägg bör görastill p.2. 4 Ändring i lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkare Ilagrådsremissen (avsnitt 2.7) påpekades all de principer för utdömande av vitesom föreslogs i remissen föranledde en ändring i det förslag till lag omavtalsvillkor mellan näringsidkare som hade remitterats tilllagrådet. Det aktuella förslaget har numera upptagits i en proposition (prop.1983/84:92). 15 § andra stycket förslaget föreskrivs att talan om utdömande avvite förs vid allmän domstol av åklagare. Stycket bör ändras så att talan istället skall föras av den som hos har ansökt om förbudet,dvs. sammanslutning av näringsidkare eller enskild näringsidkare (3 §). 5 Nordiskt samarbete i fråga om verkställighet av marknadsrättsliga viten Ilagrådsremissen (avsnitt 2.7) nämnde dåvarande departementschefen attförhandlingar fördes med de övriga nordiska länderna om att fä till stånd ett internordisktsamarbete för verkställighet av utdömda viten enligt marknadsrättsligaförfattningar. Intiarivel till dessa förhandlingar togs från svensk sida.Anledningen var en skrivelse till från konsumentombudsmannen,där denne på förekommen anledning påpekade att vitesinsritutet som är denviktigaste sankrionsformen inom marknadsrätten - inte i praktiken kan användasmot förelag med hemvist i andra nordiska länder än . Det beror på attbeslutet om utdömande av vite inte kan verkställas i dessa fall.Konsumentombudsmannen föreslog en utredning av förutsättningarna för att iannat nordiskt land få verkställighet av svensk dom enligt vilken marknadsrättsligtvite dömts ut. Prop.1984/85:96 122 Här bör erinras om att det inom förekommer ettomfattande samarbete för verkställighet av såväl brottsmålsdomar som domar påprivaträttens område. Samarbetet är såvitt avser avgöranden i brottmål regleratgenom enhetlig lagstiftning i de olika nordiska länderna. För delfinns dessa bestämmelser i lagen(1963:193) om samarbete med , ,och ang. verkställighet av straff m.m. (nordiskaverkställighetslagen, NVL). Inom ramen för detta samarbete kan, på begäran avdomslandet, verkställigheten av vissa straffrättsliga avgöranden flyttas övertill ett annat nordiskt land. I l-4§§ NVL anges vad som gäller i fråga om verkställighetav ekonomiska sanktioner. Samarbetet omfattar här brottsmålsdomar varigenomdet har dömts till böter eller förverkande av egendom eller utdömts ersättningför rättegångskostnader. Verkställighet sker enligt lagen i det land där denskall äga rum. Vad som sägs om böter gäller enligt 4 § också i fråga om vitesom förelagts part eller annan till fullgörande av skyldighet i rättegång.Däremot omfattar inte samarbetet överflyttning av utdömda viten i andra fall. De förhandlingar med de övriga nordiska länderna som togsupp i anledning av skrivelsen från konsumentombudsmannen har slutförts. Dehar lett till att man från dansk och norsk sida har förklarat sig villig attgenomföra de författningsändringar som behövs för att man där skall kunnaverkställa beslut om utdömande av viten som har förelagts enligt svensk ochfinsk marknadsrättslig lagstiftning. Som departementschefen anmärkte vid sinanmälan av lagrådsremissen är sanklionsformen enligt den danska och norskalagstiftningen på området böter, som redan nu omfattas av det nordiskasamarbetet. som i likhet med har vite som sanktionsform inommarknadsrätten har under förhandlingarna förklarat att den gällande finskarätten redan nu medger verkställighet av vilesbeslut som har meddelats avdomstol i ett annat nordiskt land. Man har från finsk sida vidare gjort klartalt man är beredd att där verkställa avgöranden varigenom svenska marknadsrältsligaviten har dömts ut under förutsättning att motsvarande viten enligt finsk rättkan verkställas i . Det bör påpekas alt det inom ramen för förhandlingarnaäven undersökts förutsättningarna för att fä till stånd ett mera generelltsamarbete för verkställighet av utdömda viten. En sådan lösning visade sigemellertid inte vara möjlig att uppnå, eftersom det på det här området föreliggeralltför stora olikheter mellan å ena sidan de danska och norska rättssystemenoch, å andra sidan, svensk och finsk rätt (jfr prop. 1962; 203 s. 26). När nu en generell lagstiftning om viten avses komma tillstånd, synes det lämpligt att även ta upp frågan om att genomföra delagändringar som behövs för att det resultat som uppnåtts vid de nordiskaöverläggningarna skall kunna realiseras. De bestämmelser som behövs bör lämpligen placeras inordiska verk- 1984/85:96 123 Den mest ändamålsenliga lösningen tordevara att föra in dessa regler i 4 § som i sin nuvarande lydelse behandlarfrågan om verkställighet av rättegångsviten. Paragrafens tillämpningsområdenbör därvid utvidgas till alt omfatta även utdömda viten som i harförelagts av konsumentombudsmannen, eller marknadsdomstolen.Som framgår av del tidigare berörda förslaget till lag om viten m. m. kommer vitenav detta slag även i fortsättningen att dömas ut av allmän domstol. Som nämndes har det vid överläggningarna framkommitatt den finska rätten redan nu medger att viten som har dömts ut av domstol iett annat nordiskt land verkställs i . Den finska har- till skillnad från den svenska - befogenhet att döma ut marknadsrättsliga viten.Dess avgöranden i sådana frågor kan överklagas till högsta domstolen. Detfinska önskemålet om att dessa viten skall vara verkställbara i böräven det tillgodoses genom en komplettering av 4§ NVL. Ändringen bör träda i kraft såvitt gäller Finland.Med hänsyn till att författningsändringar först måste genomföras i ,och bör det ankomma på regeringen att när så har skett -förordna om ikraftträdande såvitt gäller dessa länder. Överförande av vite börkunna ske även om det förelagts före ikraftträdandet. Några övergångsbestämmelserbehövs därför inte. I enlighet med det anförda har inom justiliedepartementelde fjorton lagförslag som genom beslut remitterats tilllagrådet justerats i den utsträckning som förut har framgått. Dessutom harupprättats förslag till 15. lag om ändring i lagen (1984:00) om avtalsvillkormellan näringsidkare, 16. lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete medDanmark, , och angående verkställighet av straff m. m.