prop · G80310 · 1984-12-31 00:00:00 — Jaganser all del ligger närmare lill hands all söka en lösning avdubbel-prövningsproblemel med ulgångspunkl i miljöskyddsulredningens förslag.Enligt detla förslag bör man hell avskaffa den nuvarande gränsen mellan de bådalagarnas tillämpningsområden och i stället dra gränsen mellan lagarna såvittgäller förprövningspliklen. En förprövning som företas enligt endera av de bådalagarna skulle alltså medföra att någon motsvarande förprövning inte skallbehöva vidtas enligt den andra lagen. Jaghar avvisat tanken på aU dra en ny gräns mellan ML och VL genom ändradedefinitioner i resp. lags inledande beslämmelser om fill-lämpningsområdel. 1sammanhanget vill jag erinra om vad jag har anfört om att det inle ärmöjligt all alllid göra en lag exklusivt fillämplig på en viss verksamhet ivallen. Man måste acceptera atl del finns speciallagstiftning, så atl vissafrågor får en speciell belysning och kan bedömas av myndigheler med särskildsakkunskap. Å andra sidan bör man, som jag också sagl, naturiiglvis strävaefter all samma bedömningar inle behöver göras av flera olika prövningsmyndighetersom har i storl sell samma sakkunskap. Så är delvis fallel med de myndighelersom prövar frågor om lillstånd enligt ML och VL, dvs. koncessionsnämnden förmiljöskydd och länsstyrelserna resp. vattendomstolarna. Del är i sådana fallangelägel alt prövningen kan göras enligt den lag och av den prövningsmyndighelsom framslår som lämpligasl för just den verksamhel del gäller. Vadjag nu har anfört talar för en lösning i huvudsak enligt miljöskyddsulredningensförslag. Från myndighelssynpunkt är den lösningen tilltalande. Man böremellerlid också beakla hur de enskilda rätisägarnas ställning påverkas vid enändring av systemet. Den som vill bedriva en verksamhel i vatten ärnaturiiglvis betjänt av en så enkel prövningsprocedur som möjligt. Samiidigi måsleman se lill att möjligheterna för enskilda sakägare som företräder motståendeiniressen aU tillvarata sin rält vid prövningen inle försämras i nämnvärd mån.Jag vill därför diskulera frågan om de enskilda intressenternas ställning frånolika utgångspunkter. 1984/85:10 22 Sommiljöskyddsulredningen påpekar, bör vid överväganden av nu angivet slag kommai blickpunkten främst frågor som rör möjligheterna lill en frivilligtillståndsprövning, tillsynen och möjligheterna för enskilda sakägare atl föratalan om ersättning och andra enskilda anspråk. Därtill bör enligt min meningläggas möjligheterna för enskilda sakägare att i erforderlig män la lillvarasin räll vid tillståndsprövningen. Vadförst gäller frågan om den frivilliga tillståndsprövningen innebärmiljöskyddsutredningens förslag alt den som vill bedriva en verksamhet ivatten, som utgör både miljöfarlig verksamhet enligt ML och vatienföreiagenligt VL men som inte är förprövningspliktig enligt någondera lagen, fårvidgade möjligheter alt frivilligl söka tillstånd enligt en av eller bådalagarna. Etl lillslånd som har lämnals enligt den ena lagen har visserligeninle någon laglig rättskraft enligt den andra men tillståndet får i alla fallgiltighet i enlighel med sill innehåll. En viss fördel kan företagaren ha avatl söka lillstånd enligt VL på grund av bevisbörderegeln i 4 kap. 6§, som kanfå betydelse i en evenluell skadeståndsprocess . innebär inganackdelar för den enskilde och inte heller några olägenheler för det allmänna. Ifråga om samhällets möjligheter all ulöva tillsyn år del enligt min meningvikligl all framhålla all är utformade efler mönster av ML.Länsstyrelserna är tillsynsmyndigheter och har all lillämpa regler som i slortsell är desamma, bortsett från all ML:s i några avseenden är mera delaljerade.Några avgörande skäl mol en lösning i enlighel med miljöskyddsulredningensförslag föreligger därför inle heller såviu avser lillsynsmöjligheierna. Närdel gäller ersättningsanspråk av den som drabbas av skador av en verksamhel ivallen, föreligger vissa skillnader enligt ML och VL. Enligt ML kanersättningsfrågan inte behandlas i samband med tillståndsprövningen, utan vidfall av skada får ersättningstalan väckas i efterhand vid fastighetsdomstolen.Vid prövningen enligt VL behandlas däremoi ersättningsfrågorna i samband medtillståndsprövningen i ansökningsmålet. Skadeersättningarna för etlvallenföretag skall i princip vara betalda innan förelaget får ulföras. Enskillnad föreligger också i fråga om sakägarnas rätl alt få ersällning för sinakostnader i samband med tillståndsprövningen. Sådan räll föreligger i principenligt VL men inte enligt ML. Nuangivna skillnader mellan ML och VL måsle beaklas när man tar ställning tillhur förprövningspliklen skall fördelas enligt de båda lagarna. Förprövningenligt ML av företag som också faller under VL bör sålunda ske främst i sådanafall då några skador för enskilda sakägare typiskt setl inle uppstår på grundav den ifrågavarande verksamheten och några omfallande insatser inle heller iövrigl krävs av sakägarna för alt de skall kunna bevaka sin rält vidtillståndsprövningen. Detkan uppkomma ersättningsfrågor också i andra fall, nämligen då en verksamhet ivallen, som orsakar skador, inle har förprövals enligt vare Prop.1984/85:10 23 sigML eller VL. I sådana fall har den skadelidande alt genom stämning väckaersättningstalan. Eflersom tillämpningsområdet för ML genom miljöskyddsutredningensförslag kommer all utvidgas, kommer den skadelidande all ha störte frihet änlidigare alt välja forum för sin ersättningstalan. Jag vill dock anmärka all,om en ersättningstalan enligt 34 § ML väcks vid fastighetsdomstolen, denna inteär behörig all pröva sådana skadeståndsanspråk som grundas på annal än ML (serättsfallet NJA 1973 s. 1). kan däremot vara behörig att ocksåbedöma yrkanden som grundas på ML, 3 kap. jordabalken, skadeståndslagen(1972:207) och allmänna skadeståndsrättsliga grundsatser i övrigl(se 13 kap. 17§ VL). Från den enskildes synpunki innebär den angivna ordningen inga nackdelarulan snarare fördelar. Jagvill i sammanhanget erinra om atl miljöskadeutredningen i betänkandet (SOU1983:7) Ersättning för miljöskador har föreslagil all ML:s ersättningsreglerbryts ul ur ML och förs in i en särskild lag, miljöskadelagen. Enligt förslagelskall fastighetsdomstolen som har all pröva ersättningsfrågor enligt den lagenockså kunna pröva yrkanden som har samband med den verksamhet det är fråga ommen rör rättsförhållanden som inle skall bedömas enligt miljöskadelagen. Eflerremissbehandling övervägs förslagel i regeringskansliel. Inleheller i fråga om andra enskilda anspråk än rena ersättningsanspråk torde denav miljöskyddsutredningen föreslagna ändringen innebära några olägenheler fören sakägare. Så bör l.ex. en lalan om uirivning av eller vidtagande av andraskyddsålgärder beiräffande en anläggning i , som inle är laglig enligtnågondera lagen, enligt sakägarens önskan kunna väckas vid anfingenfastighetsdomstolen eller . Sammanfattningsvisanser jag atl det inle föreligger några avgörande skäl mot en parallelltillämpning av ML och VL i vissa fall, om man samlidigt, för alt slippa en ickeönskad dubbelprövning, ändrar reglerna om förprövningsplikt i de båda lagarna. 2.2.6Närmare om den lagtekniska lösningen Utgångspunktenför ändringarna i fråga om tillslåndspliklen enligt ML och VL är, somjag harsagt lidigare, all åsladkomma en från både allmän och enskild synpunkirationell uppdelning av de förprövningspliktiga förelagen mellanprövningsmyndighelerna och undvika en onödig dubbelprövning. Lagstiftningsteknikeni ML och VL är olika när det gäller all ange vilka verksamheter som ärförprövningspliktiga. I ML anges i 10 och 17 §§ endasl huvudprinciperna förförprövningspliklen (dvs. tillstånds- eller anmälningsplikt), medanbefogenheten atl meddela närmare föreskrifter härom har delegerats lillregeringen. Sådana föreskrifier har därefler meddelals imiljöskyddsförordningen genom uppräkning av de lyper av anläggningar ellerverksamheter som är förprövningspliktiga. 1984/85:10 24 IVL är däremot tillslåndspliklen fullständigt reglerad i lagen. I själva lagenpreciseras sålunda under vilka förutsäUningar lillståndsplikt föreligger.Anledningen lill detta är atl vissa frågor som behandlas i VL faller ulanfördet delegeringsbara områdel enligt 8 kap. 7§ försia stycket regeringsformen. Miljöskyddsutredningensförslag innebär som lidigare nämnls all i VL:s kapilel om lillståndsplikt (4kap.) las in ett bemyndigande för regeringen all medge undantag från VL:sregler om lillståndsplikt i vissa fall. Enhgt min mening ligger dock frågan omlillståndsplikt enligt VL ulanför det delegeringsbara områdel enligt 8 kap. 7§ försia stycket 4 regeringsformen. De fall för vilka undantag bör göras frånVL:s lillståndsplikt bör i stället anges särskilt i 4 kap. VL. Sammanfattningsvisskulle den laglekniska lösningen se ut så här. Reglernaom VL:s lillämpningsområde lämnas oförändrade, medan i 1 § försia stycket punklerna1 och 2 ML de nuvarande undantagen från ML:s tillämpningsområde beträffandevattenförelag enligt VL las bort. Blandreglerna om lillståndsplikt för vaUenföretag i 4 kap. VL införs regler omundantag från lillståndsplikten enligt VL i fråga om vissa vatten-företag somutgör ett led i en miljöfariig verksamhet, för vilken föreliggerfillslåndsplikt eller anmälningsplikt enligt ML. I en ny bestämmelse i 4 kap.VL - la§ - bör alltså räknas upp de vatienföreiag som inle behöver prövasenligt VL utan i stället enligt ML. Imiljöskyddsförordningen tas in bestämmelser om att förprövning enligt ML intebehöver ske av vissa miljöfariiga verksamheter som har prövats enligt VL (jfr16 § naturvårdslagen). 2.2.7De verksamheter som bör omfattas av den föreslagna ordningen Jaghar lidigare angett de verksamheter där elt reformbehov finns . Del gällermuddringar och muddertippningar, fisk-, mussel- och kräftdjurs-odhngar samlvissa företag i vaUen för utvinning av värme. Enligt 2 § försia stycket 5 miljöskyddsförordningen ochpunkl 2.3 i bilaga A fill denna föreligger f. n. fillslåndsplikt i fråga omutsläpp av fast avfall eller annal fast ämne från mark, byggnad elleranläggning i vaitendrag, sjö eller annat vattenområde samt i fråga omuppläggning av sådant ämne på etl sätt som kan förorena ett vattenområde.Utsläpp eller uppläggning av detta slag sker ofta i samband med etlmudd-ringsarbele, vilket ulgör etl vattenföretag. För alt undvika prövning vidtvå olika myndigheter bör i sådana fall - med stöd av stadgandeti 13 kap. 16§ VL - pröva också utsläppet eller uppläggningen av muddermassorna,även om syftet med utsläppet eller uppläggningen inle är atl åsladkomma enanläggning som kan komma lill nyttig användning. Självfallet skallmiljöskyddsaspekterna beaktas av , vilket följer avtillåtlighelsbestämmelsen i 3 kap. 3 § VL. På grund härav bör i 2 §miljöskyddsförordningen införas en bestämmelse av innebörd alt lillslånd 1984/85:10 25 ålgärd som avses i paragrafens första siycke 5 inle behöver sökas, omålgärden prövats i samband med elt vatienföreiag enligt VL. Musselodling.Anläggningar för odling av musslor med en årsproduktion översiigande ärtillståndspliktiga enligt punkt 2.1.19 i bilaga A till miljöskyddsförordningen. Nalurvårdsverkelhar i sin skrivelse lill regeringen föreslagit att del skall föreliggaanmälningsplikt enligt ML för musselodlingar av alla storlekar saml dessulomden vanliga tillslåndspliklen enligt VL för större musselodlingar. Skälen förnaturvårdsverkets förslag är att musselodlingar kan ge siörningar i miljön.Enligt verkets uppfattning är dessa emellertid inle av den omfattningen atl enseparat miljöskyddsprövning behövs vid sidan av prövningen enligt VL. Naturvårdsverketsförslag i fråga om musselodlingar innebär atl lillståndsplikten enligt MLersätts av en anmälningsplikt enligt samma lag. Eflersom föroreningsproblemen ifråga om musselodlingar normall lorde vara av mindre allvarligt slag, bör delenligt min mening i varje fall beträffande mindre odlingar räcka med enanmälningsplikt. För större odlingar bör dock enligt min meningtillslåndspliklen enligt ML kvarstå. Enligt förslag börsådana odlingar emellerlid även i fortsättningen tillståndsprövas enligt VL.Enligt min mening bör dock samhället anses få fillräckliga konlroll-ochstyrmöjligheter beiräffande musselodlingarna genom elt tillstånds- resp.anmälningsförfarande enligt ML, Att däruiöver kräva lillståndsplikt enligt VLför i varje fall vissa musselodlingar strider mot de ställningstaganden motdubbelprövning som jag har gjort lidigare. (JoU 1982/83: 30 s. 15)har också uttalat aU fiskodling och liknande verksamheter inte bör hindrasgenom etl administrativt regelsystem som är onödigl komplicerat. På grundhärav bör musselodlingarna omfattas av tillstånds- eller anmälningspliktenligt ML och undanlas från lillståndsplikt enligt VL. Isammanhanget avser jag atl närmare överväga om del går atl bälire samordnaprövningen av musselodlingar enligt ML med tillståndsprövningen avfiskeristyrelsen enligt 35 § fiskeriförordningen. Alla anläggningar för odling av fisk ärlillslåndsplikliga enligt punkl 2.1.19 i bilaga A fill miljöskyddsförordningensamt enligt 35 § fiskeriförordningen. Samma synpunkter i fråga om dubbelprövninggör sig gällande här som beträffande musselodlingar. En prövning enligt ML ärenligt min mening tillräcklig och bör alltså ersätta en prövning enligt VL.Detsamma bör gälla anläggningar för odling av kräftdjur, vilka för närvarandeinte är prövningspliktiga enligt ML. Nalurvårdsverkel ulreder f. n. frågan omförprövningsplikt i miljöskyddsförordningen beträffande fiskodhng. Jag avserall åierkomma fill regeringen i den frågan, liksom beträffandekräfldjursodling, när resultatet av den utredningen föreligger. Anläggningarför uivinning av värme ur . F.n. stadgas i punkt 1984/85:10 26 1.1.38och 2.1.41 i bilaga A lill miljöskyddsförordningen lillståndsplikt enligt MLsåvitt gäller anläggningar för en uttagen effekl översiigande 10 MW och enligt1.19 i bilaga B anmälningsplikt beiräffande anläggningar mellan 1 och 10 MW.Värmeulvinningsförelagen har ansetts utgöra miljöfariig verksamhet främst pågrund av alt de är ägnade all orsaka väsenllig ändring avtemperalurförhållandena i mark och vatten, s. k. termisk förorening, eller pågrund av risken för läckage av miljöfarlig froslskydds-välska. Anläggningar avdetla slag omfattas också i viss utsträckning av VL. Del är fallel om förelagetinnefaUar uppförande av en anläggning i vaitendrag, sjö eller annalvallenområde. Definilionen av yl vatienföreiag i 1 kap. 3 § försia stycketpunkl 1 omfattar således utläggning av rör- och slangsyslem e.d. i vattenområdeför värmeutvinningsändamål. Är systemet slutet, som l.ex. då envärmebärarvälska cirkulerar i rörsystemet, utgör endasl själva uppförandel avanläggningen ell vatienföreiag. I etl öppet system, där vattnet utnyttjas somvärmebärare, förekommer dessutom etl kontinuerligt bortledande av ytvatten somi sig ulgör vatienföreiag enligt nyssnämnda punkt. Iandra typer av värmeutvinningsanläggningar utnyttjas gmndvallen i jord och bergsom värmekälla. VL:s tillämplighet på dessa förelag är beroende av om delförekommer ell bortledande av grundvallen eller ej. Såväl bortledande avgmndvallen som utförande av anläggningar härför utgör vatienföreiag enligt 1kap. 3 § första slycket punkl 2 VL. Enligtmin mening talar övervägande skäl för all slulna värmeulvinningsföretag, sominle är kombinerade med bortledning av yl- eller grundvatten för vattnetstillgodogörande, bör kunna prövas enbart enligt ML. Värmeulvinningsföretag sominnefatlar bortledande av yl- eller grundvatten bör däremot prövas enligt VLoch inte enligt ML. prövning kan därvid enligt 13 kap. 16 § VLeller såsom en skadeförebyggande åtgärd omfatta även eu evenluelll åleriedandeav del använda vattnet. Från tillstånds- och anmälningsskyldigheten enligt MLbör i så fall göras undantag för dylika kombinerade företag, samiidigi som i4kap. 1 a§ VL undanlag från lillståndsplikten enligt VL görs beiräffande övrigavärmeulvinningsföretag. Eftersamråd med chefen för juslitiedepartementel harjag funnil aU del i deltasammanhang är lämpligl all göra vissa förtydliganden rörande VL:s tillämpningpå vissa typer av värmeulvinningsföretag. Jag ålerkommer fill dessa frågor ispecialmotiveringen. 1984/85:10 27 Ienlighel med del anförda har inom jordbruksdepartemenlel upprättats förslagtill 1. lag om ändring i miljöskyddslagen (1969: 387), 2. lag om ändring i vattenlagen (1983:291). Förslagetunder 2 har upprättats i samråd med chefen för justitiedepartementet.Förslagen bör fogas lill prolokollet i detla ärende som bUaga 3. 4.1Förslaget till ändring i miljöskyddslagen (1969:387) Iförsta stycket har i punkterna 1 och 2 undantagen från ML:s tillämplighetbeträffande åtgärder som ulgör vattenföretag enligt VL tagils bort Ofr. prop.1982/83:26). Ifrågan om gränsdragningen mellan ML:s och VL:s tillämpning är det i punkt Iendasl åtgärder som innebär utsläppande av fasta ämnen i ell vattenområde somblir aktuella. För det fallet innebär upphävandet av undantaget i sak ingenändring i förhållande till vad som gäller. Med "utsläppande" avseslippningar och liknande åtgärder som endast avser kvitlblivning av de fastaämnena. VL är däremot som förul direkl tillämplig på åtgärder som sker iutfyllnadssyfle, även om en avsikl med ålgärden är kvittblivning (jfr prop.1981/82: 130 s. 395). Som jag har sagl i den allmänna motiveringen skall delemellertid vara möjligt alt med slöd av 13 kap. 16 § VL pröva frågor omtippning av muddermassor enligt VL med prövning av upptagningen avmuddermassorna. Jag ämnar senare föreslå regeringen en ändring i 2 §miljöskyddsförordningen som innebär alt lillståndsplikt enligt ML lill bl.a.sådan tippning inte föreligger, om företagel prövats enligt VL. Ändringeni punkl 2 innebär däremoi en viss utvidgning av ML: s tillämpningsområde.Vattenförorening som orsakas av vattenföretag, t. ex. regleringar ellervaltenbortledningar, omfallas efler ordalydelsen av stadgandet. Verkningar avden arten kommer dock normall alt även i fortsättningen prövas i samband medtillståndsprövningen av vallenförelaget enligt VL. Någon uiökad dubbelprövningkommer därför enligt min mening inte all bli följden. mellanrubrik med lydelsen "Skydd mol förorening av vissa vattenområden"har införts före den nuvarande 8§. 1984/85:10 28 hittillsfunnils bland tillåtlighelsreglenria, men eflersom paragrafen enligt min meninghar etl störte sakligt samband med skyddsområdesbeslämmel-sernaide nya 8 a ochb§§, har jag anseu all även denna bör hänföras under den nya rubriken. Omdel från allmän synpunki är angelägel att skydda ett vaitendrag, en sjö ellerett annal vallenområde mol förorening, får regeringen förklara vattenområdetoch angränsande marker som elt särskilt föroreningskänsligt område. Genomparagrafen bemyndigas regeringen att förklara ell vallenområde och markområdenakring delta som ett särskilt föroreningskänsligt område. Omfattningenav området får regeringen bestämma efler förhållandena i varje särskilt fall. Förstoch främsl bör det naturligtvis omfatta själva vattenområdet som sådant. Detlorde ofta bli akluelll alt också låla käll-och biflöden lill vattenområdet bliomfattade. Även angränsande markområden bör inrymmas för all t. ex. förhindradirekta utsläpp därifrån av avloppsvatten och andra förorenande ämnen eller atlsådana ämnen vid l. ex. häftiga regn sköljs ul direkt i vattenområdet ellergenom ytvattendrag och dräneringsdiken tillförs detla. Områdel böräven beslämmas med hänsyn till läckage av förorenande ämnen tillgrundvallen-ådror som mynnar i vattenområdet. Gränsernaför området bör utmärkas på en karta, som bör fogas till regeringens beslut. Somframgår av paragrafen och som jag har sagt i den allmänna moliveringen, skallgrunden för regeringens beslut vara atl del är från allmän synpunki angelägelall skydda vattenområdet mol förorening. Befogenheten bör inte utnyttjas isådana fall, då skyddsintresset kan lillgodoses genom lillämpning av VL:s ellerhälsoskyddslagens vauenskyddsbeslämmelser. Tanken är all den inle heller börutnyttjas i sådana fall, då del är möjligt all komma till rätla medföroreningsproblemen med slöd av ML:s vanliga bestämmelser, l.ex. i fall dåföroreningarna härrör från endasl någon eller några få verksamheier, som mankan ingripa mot genom individuella ålgärder. Delta gäller l.ex. i fråga omutsläpp av avloppsvatten från industrier och tälorler. Det skall alltså varafråga om ingripanden mot förorenande verksamheter som bedrivs av en störtekrets av personer, t. ex. jord- och skogsbruk på markerna runt en sjö ellerutsläpp av avloppsvatten från bebyggelse vid denna. Inomell område som av regeringen har förklarats som särskilt föroreningskänsligtgäller de vanliga fillåtlighelsreglerna i 4-7 §§ ML för den som bedrivermiljöfarlig verksamhet. Vad avser den individuella bedömningen av etl företaginom området innebär förordnandet närmasl ett 1984/85:10 29 konstaterandeall det föreligger förutsättningar för mera långtgående krav för all en förorenandeverksamhel skall få bedrivas. Närmast är dock syftet med förordnandet att göradet möjligt atl på ell smidigare säll, dvs. genom generella föreskrifter,reglera verksamheten vid etl slörre anlal företag av samma slag. avses enligt den nya 8 b § skola meddelas av regeringen ellerlänsstyrelsen. Omelt område har förklarats som särskilt föroreningskänsligt enligt 8a§, fårregeringen eller, efter regeringens bemyndigande, föreskriva deskyddsålgärder, begränsningar och försiktighetsmått i övrigl för verksamheterinom områdel som behövs för all lillgodose syftet med regeringens förordnande. Länsstyrelsenfår i särskilda fall medge undantag från föreskrifier som har meddelals medslöd av första slycket. Paragrafen,som är ny, avses ge regeringen och befogenhel att meddela vissaföreskrifier om mark- och vattenanvändningen inom ell område, som av regeringenhar förklarals som särskilt föroreningskänsligt. Eflersom de generellaföreskrifierna kan avse slora mark- och vattenområden och sålunda får sägasvara av normgivningskaraktär, har med hänsyn till 8 kap. 11 § regeringsformennormgivningsbefogenheten givils regeringen men med möjlighel för regeringenalt överlåta ål atl meddela föreskrifier i ämnel. Avvad jag har anfört i den allmänna moliveringen framgår alt tanken är altregeringen, i samband med all elt förordnande meddelas om all elt område ärsärskilt föroreningskänsligt, också skall ange vilka föreskrifier som ihuvudsak skall gälla. Inom ramen för vad regeringen sålunda bestämt kanlänsstyrelsen sedan meddela mera delaljerade föreskrifier. Somjaghar sagl i specialmotiveringen till 8a§, innebär redan elt regeringsförordnandeenligt den paragrafen elt klariäggande av alt slränga lillållighelskrav skallgälla för förorenande verksamheter inom del ifrågavarande områdel. Om regeringen finner, alt del behövs särskilda föreskrifterbeträffande verksamheier inom områdel, får regeringen meddela sådana.Regeringen kan också överiämna ål all meddela närmareföreskrifter. Dessa föreskrifier, som är all belrakla som preciseringar av ML:slillåfiighetsregler i 4-7§§ för miljöfariiga verksamheter, bör naturiiglvisinte sträcka sig längre än som i varje särskilt fall anses nödvändigl för alllillgodose syftet med regeringens förordnande. Somexempel på föreskrifter som bör kunna komma i fråga kan nämnas föreskrifterrörande gödselanvändningen, dosering av gödselmedel i jordoch skogsbruket,gödsellagring i jordbrukel saml utsläppande av avloppsvallen frånekonomibyggnader, permanenlbosläder och fritidshus. Ingentinghindrar atl regeringen eller , sedan föreskrifter en gång harmeddelals, meddelar beslul om nya eller ändrade föreskrifier. 1984/85:10 30 Föreskrifternaskall naturligtvis upphävas, om de inle längre behövs. Somjaghar anfört i den allmänna moliveringen, har ägare och innehavare av särskildarättigheter till de fasligheler som kan omfattas av föreskrifter inle någonrätt lill ersäitning för de inskränkningar i möjligheterna atl förfoga överfastigheterna som föreskrifterna kan medföra. Enligtandra stycket kan medge undantag från meddelade föreskrifier,även sådana som har meddelats av regeringen.