prop · G80389 · 1984-12-31 00:00:00 — Åtgärderna i dessa fall kan exempelvisinnebära att den sjukskrivne ges möjlighet att successivt träna upp sin arbetsförmågai tidigare eller nya arbetsuppgifter. Det kan i vissa fall innebära att personeninledningsvis arbetar per dag eller kanske för attsuccessivt öka tiden och övergå t. ex. i halv sjukskrivning eller till fullarbetsinsats i de fall så kan ske. Prop.1984/85:89 73 Syftet med att utge sjukpenning i dessa fall skall såledesvara att bryta sjukskrivningen i ett tidigare skede genom att få till stånd entidigare återgång till arbetet. a. RFV har i sitt remissyttrande överföretagshälsovårdsutredningens betänkande särskilt framhållit vikten av attrehabiliteringsinsatser inititeras innan verkningarna aven passiviserande sjukskrivning har inträtt. För egen del vill jag understrykadessa synpunkter. Alternativet till tidiga och aktiva rehabiliteringsinsatser idessa fall är sannolikt en fortsatt och mer långvarig sjukskrivning, som i sintur ökar risken för utslagning och därmed också för att omfattandearbetsmarknadspolitiska åtgärder måste sättas in. Det finns redan nu erfarenheter av att använda sjukpenningi samband med rehabilitering på arbetsplatsen. Som jag har nämnt harman i dessa fall nått goda resultat. Jag finner det därför angeläget med enfortsatt och utökad användning av möjligheterna till träning i nya arbetsuppgifterpä arbetsplatsen. Dä RFV och försäkringskassorna redan nu i allt störreutsträckning verkar för att de som har en anställning får sådan träning medbibehållen sjukpenning, finner jag inte anledning att här föreslå några ändraderegler för ersättning under sådan rehabilitering. Jag vill också i detta sammanhang meddela att jag harerfarit att chefen för avser att föreslå regeringen atttillsätta en särskild utredning med uppdrag att göra en översyn av vissagrundläggande regler inom sjukförsäkringen. Översynen skall syfta till att gesjukförsäkringen en mera aktiv roll i rehabiliteringsarbetet. Vidare kommervissa resurs-, ansvars- och samordningsfrågor i rehabiliteringsarbetet att sesöver. 2.3.10 Försäkringsskydd vid arbetsprövning/träning i reellmiljö RFV har i sitt remissyttrande över samverkanskommitténsförslag tagit upp vissa frågor rörande försäkringsskyddet för dem som genomgår arbetsprövningeller -träning på en arbetsplats med sjukpenning från den allmänna försäkringen. Den som uppbär sjukpenning vid arbetsvärd enligt RFV: sföreskrifter (RFFS 1978: 32) i form av arbetsprövning, arbetsträning ellerarbetsmarknadsutbildning omfattas av visst försäkringsskydd, om prövningen,träningen eller utbildningen sker med arbetsmarknadsverkets medverkan.Försäkringsskyddet gäller för skador som den som deltar i arbetsmarknadsutbildningeller den, som är inskriven vid orsakar under sådanutbildning eller yrkesinriktad rehabilitering, som är helt eller delvis förlagdtill icke-statlig arbetsplats. Ersättning lämnas i dessa fall tillarbetsgivaren för person- eller sakskada som har tillfogats arbetsgivaren.Detsamma gäller i fråga om ren förmögenhetsskada, som har tillfogatsarbetsgivaren genom brott. Regeringen har inhämtat bemyndigande (prop.1974:87, InU 12, rskr245, prop. 1979/80: 127, AU3I, rskr328) att låta statenansvara för skador, som uppstått vid yrkesinriktad rehabilitering. Försäkringsskyddet regleras genom förordningen Prop.1984/85:89 74 (1980:631)om ersättning av allmänna medel för skada orsakad av deltagare i vissarbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktad rehabilitering. Som RFVhar framhållit omfattas inte den som genomgår arbetsprövning eller arbetsträningmed ersättning från försäkringskassa, men utan att vara inskriven vid ettarbetsmarknadsinstitut, av försäkringsskydd enligt nämnda föror'dning. Användningenav möjligheterna att lämna sjukpenning vid rehabilitering i s. k. reell miljökan således motverkas av att det finns brister i försäkringsskyddet i vissafall. Om en arbetstagare prövaseller tränas med bibehållen sjukpenning på en arbetsplats, där han eller hon äranställd måste det vara arbetsgivarens sak att bedöma om försäkringsskyddet ärtillräckligt. Problemen torde främst uppstå, i de fall vederbörande inte äranställd pä prövningsarbetsplatsen. Detta kan medföra att försäkringskassornatvekar att medverka till sådan prövning och träning genom att beviljasjukpenning för prövning på annan arbetsplats än där vederbörande är anställd.Vidare kan kassorna välja att begära arbetsmarknadsverkets medverkan även isädana fall dä prövningen/träningen skulle kunna genomföras utan en sådanmedverkan, eftersom man då kan lösa problemet med försäkringsskydd. I linje medvad jag har anfört är det angeläget att inskrivning vid arbetsmarknadsinstituteninte sker i sådana fall, där åtgärden i sig inte är nödvändig. Arbetsförmedlingensoch arbetsmarknadsinstitutens resurser bör användas för de sökande som behöverfå del av sådana särskilda insatser. I stället bör åtgärder vidtas för attbrister i försäkringsskyddet inte skall lägga hinder i vägen för en användningav sjukpenning vid arbetsprövning/ träning i s. k. reell miljö. Efter samrådmed chefen för avser jag därför att föreslå regeringen attinhämta bemyndigande att utvidga statens ansvar vid yrkesinriktadrehabilitering. Ersättning av allmänna medel bör således kunna lämnas tillarbetsgivare för skador orsakade av den som uppbär sjukpenning enligt lagen omallmän försäkring i samband med arbetsprövning eller arbetsträning som är förlagdtill icke-statlig arbetsplats. Ersättningen bör dock endast kunna lämnas onden, som orsakat skadan inte är anställd på arbetsplatsen. RFVhar också påtalat vissa begränsningar i arbetsskadeförsäkringen. De som deltari arbetsmarknadsutbildning eller genomgår arbetsprövning eller arbetsträning,som anordnats av staten, landstingskommun eller kommun eller som har godkäntsav allmän försäkringskassa omfattas av arbetsskadeförsäkringen enligtbestämmelserna i förordningen (1977:284) om arbetsskadeförsäkring och statligtpersonskadeskydd. Detta innebär bl. a. att dessa personer enbart är försäkradeenligt arbetsskadeförsäkringen under moment i utbildningen, som liknarförvärvsarbete. De omfattas således inte av arbetsskadeförsäkring vidarbetsresor. Detta gäller emellertid för alla elevkategorier under utbildning.Jag är mot den bakgrunden inte beredd att förorda en vidgning av de grupper,som omfattas av arbetsska- 1984/85:89 75 deförsäkring vid arbetsresor. Jag har i denna fråga samråttmed chefen för . 2.3.11 Sekretess och lystnadsplikt Verksamheten i de nuvarande anpassningsgrupperna ärgrundad på främjandelagen, som har en särskild föreskrift (I6§) om sekretessoch tystnadsplikt. Vad någon vid tillämpningen av lagen har fått veta omenskilt företags eller enskild sammanslutnings affärs- eller driftsförhållandeneller om enskilds personliga förhållanden får han inte obehörigen yppa ellernyttja. Främjandelagens sekretessregler är således tillämpliga föranpassningsgrupper inom den enskilda sektorn. Inom offentlig sektor gäller i stället sekretesslagen(1980: 100). För arbetsförmedlingens företrädare gäller sekretess med hänsynfrämst till skyddet för enskilds personliga förhållanden. Detsamma gäller förexempelvis de som företräder eller . Vidaregäller sekretess i myndighets personalsociala verksamhet för exempelvis uppgiftom enskilds personliga förhållanden hos psykolog, personalkonsulent ellerannan sådan befattningshavare som särskilt har till uppgift att bistå med rådoch hjälp i personliga angelägenheter, om det inte står klart att uppgiften kanröjas utan att den berörde eller någon denne närstående lider men. Med den här föreslagna lagändringen, som gerskyddskommittén ett ansvar för att anpassnings- och rehabiliteringsverksamhetbedrivs, kommer denna verksamhet att bedrivas av parterna på arbetsstället.Detta får vissa konsekvenser när det gäller sekretesskyddet för de berörda ochför företaget/sammanslutningen. När arbetsförmedlingen aktualiserar ärenden enligtfrämjandelagen i anpassningsgruppen är främjandelagens sekretessreglerfortfarande tilllämpliga i samma utsträckning som . När däremot parterna på arbetsställena överlägger i ettärende som gäller en enskild arbetstagare eller om i överiäggningen framkommeruppgifter som rör företagets affärs- eller driftsförhållanden finns inte någotsekretesskydd för den berörde arbetstagaren eller för företaget. F. n. finnssåledes inga sekretessregler som är tillämpliga för de nuvarande anpassningsgruppernainom den enskilda sektorn i de fall parterna överlägger i en sådan grupp utanatt arbetsförmedlingen är företrädd. 1 fråga om sekretessen inom offentlig sektor har SAMNframhållit (SAMN meddelande nr 3 1983) att endast de personer i anpassningsgruppensom företräder en myndighet - en arbetsgivarmyndighet eller arbetsmarknadsverket- omfattas av sekretessen, som således inte gäller direkt förarbetstagarorganisationernas företrädare. Sekretessen kan dock överföras tilldem genom att myndigheten meddelar förbehåll enligt 14 kap. 9§ sekretesslagen. 1984/85:89 76 har lagt fram vissa förslag omtystnadsplikt för dem som medverkar i arbetsanpassnings- ochrehabiliteringsverksamhet pä arbetsställena och sekretesskydd för dem somberörs av verksamheten. Kommitténföreslår att reglerna om tystnadsplikt i arbetsmiljölagen 7 kap. 13 §kompletteras med en bestämmelse om att den som har deltagit i arbetsanpassnings-och rehabiliteringsverksamhet pä arbetsstället inte får obehörigen röja ellerutnyttja vad han under uppdraget har erfarit om -yrkeshemlighet,arbetsförfarande, enskilds personliga förhållanden eller förhållande avbetydelse för landets försvar. I sin nuvarande lydelse innehåller paragrafen bestämmelserom tystnadsplikt för den som tagit befattning med tillsyn enligtarbetsmiljölagen, skyddsombud och ledamot av skyddskommitté. Av andra stycketföljeratt tystnadsplikt också gäller för ledamot i styrelsen för lokal fackligorganisation med avseende på vad denne fått kännedom om av skyddade uppgiftergenom skyddsombud eller skyddskommittéledamot som utsetts av organisationen. Den föreslagna ändringen i paragrafens första styckeinnebär att den där angivna personkretsen utvidgas så att också den somdeltagit i arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet på arbetsställetenligt 6kap. 9§ arbetsmiljölagen omfattas av tystnadspliktsreglerna. Den föreslagna lagregeln skall - enligt kommitténs förslagom ändring av andra stycket av ifrågavarande paragraf - tillämpas pämotsvarande sätt i fråga om ledamot i styrelsen för facklig organisation medavseende pä vad denne har erfarit av skyddsombud, ledamot av skyddskommittéeller av den som har deltagit i arbetsanpassnings- ochrehabiliteringsverksamhet på arbetsstället, om de har utsetts avorganisationen. Kommittén har slutligen föreslagit ett tillägg i denaktuella lagparagrafens tredje stycke, som behandlar arbetsställen i detallmännas verksamhet. I fråga om den som är skyddsombud, ledamot avskyddskommitté eller den, som deltar i arbetsanpassnings- ochrehabiliteringsverksamhet enligt arbetsmiljölagen 6kap. 9§ - i dess föreslagnanya lydelse - på ett arbetställe i det allmännas verksamhet tillämpas i stället14 kap. 7, 9 och 10§§ sekretesslagen (1980: 100). Med de föreslagna lagändringarna bör, enligt min mening,tillfredsställande sekretess kunna gälla såväl i fråga om enskilds personligaförhållanden som företagets eller sammanslutningens förhållanden. Den föreslagna ändringen i 7kap. 13 §, första stycketreglerar tystnadsplikten för den som har deltagit i arbetsanpassnings- ochrehabiliteringsverksamhet på arbetsstället. Tystnadsplikten skall såledesockså gälla den som tillfälligt deltar i överiäggningar i anpassningsgruppen,utan att för den skull ingå i den. Det kan t.ex. gälla den person som självberörs av anpassnings- och rehabiliteringsåtgärder, som diskuteras ianpassningsgruppen, arbetsledare åt en sådan arbetstagare, en arbetskamrat somfun- 1984/85:89 77 gerar som särskilt stöd ät en arbetstagare, som berörs avanpassningsverksamheten. Det kan även gälla personal frän företagshälsovårdscentral. Den här föreslagna regeln om tystnadsplikt för den som hardeltagit i arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet är också tillämpligpå den som deltar i sådan verksamhet på arbetsställen där arbetstagarna inte äranslutna till en lokal facklig organisation. Förekomsten av en fackligorganisation på arbetsstället är således inte en förutsättning för att lagregelnskall gälla. Den föreslagna ändringen i andra stycket ifrågavarandeparagraf innebär att en ledamot i styrelsen för lokal facklig organisationomfattas av tystnadsplikt med avseende pä vad han har erfarit av den, som hardeltagit i arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet. Den som företräder en facklig organisation i enanpassningsgrupp eller motsvarande organ är i många fall skyddsombud ellerledamot av skyddskommitté. Det förekommer emellertid också attarbetstagarorganisationen företräds av annan person. Den facklige företrädareni anpassningsverksamheten deltar i verksamheten i sin egenskap av fackligförtroendeman och inte som enskild person. Det ter sig mot den bakgrunden interimligt att den facklige företrädaren inte med övriga ledamöter i styrelsen förden lokala organisationen skulle kunna diskutera principiella frågor som gällerverksamheten eller åtgärder som vidtas. Mot denna bakgrund behövs också föreskrifterom tystnadsplikt för styrelseledamöterna med avseende på vad de erfar avorganisationens företrädare i anpassningsverksamheten. Det föreslagna tilläggeti andra stycket innebär således att också sådana fackliga företrädare som inteär skyddsombud eller ledamöter av skyddskommitté ges möjlighet att överläggamed sin organisation i principiella frågor som rör verksamheten. har vidare föreslagit vissa tillägg isekretesslagen för att därigenom få till stånd ett tillfredsställandesekretesskydd också för verksamhet inom det allmänna. Som statensarbetsmarknadsnämnd har framhållit finns vissa brister vad gällersekretesskyddet för dem som berörs av verksamhet i de nuvarandeanpassningsgrupperna. Enligt samverkanskommitténs förslag skall 14 kap. 7Stredje stycket sekretesslagen också omfatta den som deltar i arbetsanpassnings-eller rehabiliteringsverksamhet på arbetsstället. Utan hinder av att förbudgäller enligt sekretesslagen att lämna ut eller utnyttja uppgift fårföreträdare för arbetstagarorganisation, skyddsombud, ledamot avskyddskommitté eller den som deltar i arbetsanpassningsverksamhet på ettarbetsställe utnyttja uppgiften för sitt uppdrag. Därvid får han dock inte röjauppgiften för annan. Det föreslagna nya tillägget i paragrafens tredje styckeinnebär således att den som deltar i anpassnings- och rehabiliteringsverksmhetpä arbetsstället enligt 6 kap. 9§ arbetsmiljölagen får utnyttja en sekretessbelagduppgift under förutsättning att han inte därigenom röjer den. Prop.1984/85:89 78 föreskriftskulle enligt 1 kap. 4§ sekretesslagen ett sådant utnyttjande vara otillätet. Enligtmin mening bör samverkanskommitténs förslag till ändring i sekretesslagenkompletteras på en punkt. Det gäller möjligheten för en offentlig arbetsgivareatt lämna vidare sekretessbelagd information till deltagare i anpassningsverksamhetmed stöd av 14 kap. 7§ första stycket sekretesslagen. Enligt min mening är detnödvändigt att göra ett särskilt tillägg i den bestämmelsen i syfte attsäkerställa att arbetsgivaren utan hinder av sekretessbestämmelserna i lagenkan lämna ut sådan information som behövs för anpassningsverksamheten. Jagförordar därför att 14 kap. 7§ första stycket sekretesslagen tillförs en nymening av denna innebörd. Avandra stycket följer att den som deltar i anpassningsverksamhet pä ettarbetsställe i det allmännas verksamhet pä motsvarande sätt som gäller för denenskilda sektorn har rätt att lämna hemliga uppgifter vidare till ledamot i sinegen fackliga organisations styrelse, om han underrättar denne om förbudet. Isådant fall gäller förbudet också för styrelseledamoten. Vidett genomförande av de förslag som jag har lagt fram om en ny organisation förarbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamheten för anställda kommer dennaverksamhet att öka i omfattning. Även om sådan verksamhet i stor utsträckningbedrivs , sä kommer ändå betydligt fler människor att engageras ianpassningsarbetet. Dessa behöver utbildning för uppgiften. Samverkanskommitténhar föreslagit att sådan utbildning skall komma till stånd och har ocksåangivit vilka som bör kunna få utbildning. Det bör enligt kommittén vara enuppgift för arbetsmarknadens parter att bestämma om utbildningens innehåll ochomfattning. Vidare anser kommittén att utbildningen delvis bör kunnafinansieras genom arbetarskyddsfonden. Kommitténsförslag tillstyrks av remissinstanserna. TCO anser dock att utbildningen börfinansieras genom särskilt anslagna medel. Arbetarskyddsfonden anser attkommitténs material inte ger underlag för att bedöma om utbildningskostnadernaryms inom fondens ekonomiska ramar utan att inkräkta på annat. Särskildutbildning för alla deltagare i anpassningsgrupper och annan berörd personalkan knappast ske inom ramen för tillgängliga medel. Däremot skullekompletterande utbildning i anpassningsfrågor i anslutning till etableradeutbildningar av typ Bättre arbetsmiljö - BAM - inte vara något problem urkostnadssynpunkt, enligt arbetarskyddsfonden. SAFframhåller att parterna på den privata delen av arbetsmarknaden genom sittsamverkansorgan redan har beslutat att detta stoff skallingå i grundutbildningen i arbetsmiljö (BAM). Närdet gäller utbildningsfrågorna delar jag kommitténs och LO: s upp- 1984/85:89 79 fattning att arbetsanpassning och rehabilitering bör kunnavävas in i skyddsombuds- och personalutbildning. En förutsättning för att deberörda skall kunna nås av utbildning är att utbildningen integreras i annanredan befintlig utbildning. Som jag har konstaterat ingår dessa frågorredan till stor del i utbildningen av företagshälsovårdspersonal liksom igrundutbildningen i arbetsmiljö för skyddsombud m.fl. Anpassnings- ochrehabiliteringsfrågorna bör också kunna tas upp i parternas material omarbetsmiljö och MBL. De medel som finns för den fackliga utbildning som stödsav arbetarskyddsfonden - ca 100 milj. kr. - bör också kunna stå tillförfogande för utbildning i anpassningsfrågor. Som jag har berört innebär ett genomförande av dehär framlagda förslagen om en arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhetatt arbetsförmedlingen får en förändrad roll, främst vad gäller insatser förredan anställda. Eftersom skyddskommittéerna är väsentligt fler än de nuvarandeanpassningsfrågorna får arbetsförmedlingen betydligt fler partsorgan attsamverka med om inplaceringsfrågor m.m. Detta motiverar särskildautbildningsinsatser för de berörda inom arbetsförmedlingen. AMSbedriver en försöksverksamhet med utbildning avarbetsledare m.fl. på arbetsplatser som sysselsätter anställda för vilkalönebidrag lämnas. Enligt föreskrifter i regleringsbrev skall utbildningeninriktas på att i samråd med berörda organ på arbetsmiljöområdet ökakunskaperna om arbetshandikapp och individuell arbetsanpassning hos dem somarbetar med arbetsmiljöfrägorna inom företagen. Verksamheten skall också istörsta möjliga utsträckning inriktas på dem, som arbetar med nyrekryteringsfrägor. AMSförsöksverksamhet syftade ursprungligen till att integrera kunskapsstoffrörande arbetshandikapp m. m. i den ordinarie utbildningen av arbetsledare.Utbildningen har därefter inriktats på de grupper, som enligt de här framlagdaförslagen skall svara för arbetsanpassning och rehabilitering samt på personalrekryterare.Dessa grupper bör i fortsättningen kunna omfattas bl. a. av sådan utbildning ianpassningsfrågor som stöds med medel från arbetarskyddsfonden. De medelsom finns för för den av AMS bedrivna utbildningen bör därför kunna användasför sådan utbildning av arbetsförmedlingens företrädare ianpassningsverksamheten som behövs i samband med att förändringarna genomförs.Under /86 bör således högst 425000kr. kunna användas förändamålet. 2.3.13 Arbetshjälpmedel åt handikappade Bidrag lämnas enligt arbetsmarknadskungörelsen (1966: 368,ändrad senast 1984:525) till speciella arbetstekniska hjälpmedel somhandikappade behöver för att kunna utföra sitt arbete. Vid anställning avhandikappade eller, om det finns särskilda skäl, för anställda som har blivithandikappade, kan bidrag lämnas till arbetsgivare till sådana särskildaanordningar pä Prop.1984/85:89 80 arbetsplatsensom behövs för att den handikappade skall kunna utföra arbetet. Hjälpmedelsom handikappade behöver för sin dagliga livsföring tillhan-dahälles i principkostnadsfritt av landstingen genom deras hjälpmedelscentraler, som får bidragfrån den allmänna sjukförsäkringen för verksamheten, den s.k.hjälpmedelsersättningen. En viss del av denna ersättning tillförs en fond fördrift av , som är ett centralt organ förhjälpmedelsförsörjningen i landet. Institutet skall bl. a. följa forsknings-ochutvecklingsarbetet inom hjälpmedelsområdet, prova och informera om hjälpmedelsamt initiera och stimulera tillverkning av hjälpmedel. Institutet ger ocksåut en hjälpmedelsförteckning, där sådana hjälpmedel finns uppförda sominstitutet rekommenderar landstingen att lämna ut till handikappade. Sedanden har sjukvårdshuvudmännen också kostnadsansvar för tillhandahållandetav hjälpmedel till handikappade elever i grund- och gymnasieskola, statlig ochkommunal vuxenutbildning samt för handikappade studerande inom högskolan. Samverkanskommitténhar uttalat sig för att landstingen också skall bli ansvariga för arbetshjälpmedel,inklusive särskilda anordningar för handikappanpassning på arbetsplatsen.Kommittén anser dock att frågan bör utredas ytterligare. Liknandesynpunkter har tidigare förts fram av beredningsgruppen för det i dess Handlingsprogram i handikappfrågor (SOU 1982:46).Beredningsgruppen har därvid uttalat att samhället bör sträva efter attförenkla hjälpmedelshanteringen och att målet bör vara att sjukvårdshuvudmännenfår det samlade och fulla ansvaret för all hjälpmedelsverksamhet: "Denenskilde handikappade behöver då inte ha kontakt med olika organ i samma typ avärenden. Vidare underlättas provning och ordination. Den handikappadeshjälpmedelsbehov kan bedömas i ett sammanhang. Dessutom underlättar ett sådantsystem för den handikappade att kunna behålla ett hjälpmedel, som fungerat bravid övergången från en skolform till en annan eller från utbildning tillarbetslivet." Handlingsprogrammethar behandlats av (Skr 1982/83:131, SoU 23 och 27, rskr226 och 262). remissyttranden över samverkanskommitténs förslag har AMS, ,, Samhällsföretag och HCK tillstyrkt att frågan om enhuvudmannaskapsförändring utreds ytterligare. Också Försäkringskasseförbundettillstyrker utredning av frågan, men anser att ersättning för merkostnader isamband med handikapp pä sikt bör inordnas i den allmänna försäkringen inom ettsamordnat handikappstöd. anser att en omfattande utredningbehövs. Troligen behövs också en omfattande resursomfördelning och utbildning.Liksom 1984/85:89 81 också att beloppsgränserna för bidrag till arbetshjälpmedelbör slopas. För egen del kan jagkonstatera att det finns starka skäl att överväga en fortsatt samordning avhjälpmedelshanteringen. a. har beredningsgruppen för det fört fram flera sädana skäl i det nämndahandlingsprogrammet. Men som samverkanskommittén också har föreslagit behöverfrågan om ett ändrat huvudmannaskap för arbetshjälpmedel åt handikappadeutredas och övervägas ytterligare. Den arbetsmarknadspolitiska verksamheten medhandikappanpassning av arbetsplatsen skiljer sig i vissa delar fränverksamheten med hjälpmedel som används i den dagliga livsföringen eller vidstudier. En ombyggnad på en arbetsplats för att öka tillgängligheten för enrörelsehindrad arbetstagare är exempelvis en åtgärd som till sin karaktär skiljersig från hjälpmedelsut-lämning. Jag delar således den uppfattning som förtsfram av flera remissinstanser, bl. a. , att en noggrannutredning behövs innan man kan ta ställning till frågan om ett ändrathuvudmannaskap för arbetshjälpmedlen. Jaghar erfarit att också överväger vissa frågor om arbetshjälpmedelåt handikappade.