prop · G803213 · 1984-12-31 00:00:00 — Av övriga konsumenlpoliliska styrmedel som las upp iavsnitt 2.3.3. bör KOV:s verksamhetsområde förstärkas bl.a. verka för att utbildningeni konsumentfrågor för unga människor förbättras i alla skolformer. vill som avslutning understryka vikten avatt den regionala och kommunala konsumentverksamheten förstärks. Prop.1984/85:213 136 mer annars att vara svårt alt möta de stora krav, somredan finns, som konsumenter och näringsliv ställer pä verksamheterna särskiltvad gäller information om bl. a. marknadsföringslagens tillämpning. 1.26 : Riktlinjesystemel m.m.(avsnitten 3 och 9 i betänkandet). Vi räknar med att MD, KO och KOV kan komma att spela vikliga roller i ett älerkallelsesystem och att bl. a. riktlinjer kan komma all användas som styrmedel även i ålerkallelsesammanhang. Riktlinjekommitléns överväganden och förslag i fräga omriktlinjer tar sikte pä att stärka effektiviteten hos institutet. Vitillstyrker förslagen frän de synpunkter vi har att beakta. Kommittén föreslår också att som ett kompletterandestyrmedel vid sidan av riktlinjerna prövas en självreglering innebärande allnäringslivets organisationer i vissa fall själva tar fram normer och svarar förnormövervakningen under överinseende av KOV. Exempelvis på sådana lösningarinom äterkallelseomrädet förekommer utomlands. För del kan hänvisastill de instruktioner som läkemedelsbranschens organisationer i samråd medsocialstyrelsens läkemedelsavdelning har utarbetat för läkemedelsföretagenshandläggning av reklamationer och indragningar av läkemedel. Vi vill, i detläge vårt arbete har nått, endast uttala att styrmedel i form av ensådan självreglering under myndighetskontroll som det här gäller väl kanförtjäna att övervägas, åtminstone på vissa produktområden och i vissasärskilda hänseenden. 1.27 : Riktlinjekommitténshuvuduppgift har varit att se över och utvärdera olika producenlpåverkande styrmedel på konsumentpolitikens område. Tyngdpunkten har därvid kommit att ligga på granskningen av de riktlinjer som utarbetats av KOV för företa gens tillämpning av generalklausulerna i MFL. I våra uppgifter ingår bl. a. att söka värderakonsumentpolitikens förutsättningar att möta de ändrade villkor som dagens ochmorgondagens konsumenter står inför. En av våra huvuduppgifter är därvid attgöra en avvägning mellan producentpäverkan, konsumentinformation och konsumentutbildningsamt ange var tyngdpunkten och resursanvändningen bör läggas ikonsumentpolitiken. Vi skall vidare pröva om förelagens och näringslivetssjälvsanering när det gäller bl. a. marknadsföring och avtalsvillkor behöverutvecklas och stimuleras. Vi har således att pröva den konsumentpolitik för vilkenriktlinjer och självsanering m.m. ulgör medel som skall förverkliga deuppställda målsättningarna. Mol denna bakgrund är riktlinjekommitténs ingåenderedogörelse för och utvärdering av dessa konsumentpolitiska styrmedelsjälvfallet av vikt för värt arbete. 1984/85:213 137 Med hänsyn till den korta tid som vi har arbetat och då vialltjämt befinner oss i ett inledningsskede av kommittéarbetet finner vi detinte meningsfullt att i detta sammanhang anlägga synpunkter på betänkandet. 1.28 (): harhaft i uppdrag att se över vissa konsumentpolitiska styrmedel, nämligen olikamedel för producentpåverkan - framför allt riktlinjer förföretagens marknadsföring till konsumenter. All riktlinjer används som styrmedelär särskilt intressant ur den synpunkten att riktlinjerna inte är rättsligtbindande föreskrifter utan en form av rekommendationer. Kommittén harförtjänstfullt undersökt och utvärderat riktlinjernas lämplighet som instrumentatt påverka näringslivet i fråga om bäde produktinformation ochproduktsäkerhet. Sammanfattningsvis konstaterar kommittén attkonsumentverket nu tycks ha funnit framkomliga vägar och lämpligauttrycksformer för riktlinjerna, och att dessa pä del hela taget fungerar brasom styrmedel. KF ser inte någon anledning att ifrågasätta detta, inte helleratt iftågasätta kommiuéns slutsats att det finns förutsättningar för attriktlinjerna skall kunna förbli ett effektivt producenlpåverkandehjälpmedel. Det är också sannolikt att de kommer att fungera som ell ännubättre instrument om, såsom föresläs, framtagningsarbetet mera markant än nudelas upp i tvä etapper: ett utrednings- och ett förhandlingsskede. KFtillstyrker detta förslag. Konsumentsidans medverkan i förhandlingsarbetet diskuteraspå s. 238 i betänkandet. Kommittén noterar alt ganskakonsekvent brukar inbjuda företrädare för organiserade konsumentgrupper, närförhandlingarna rör konsumentproblem inom dessas intressesfär. Enligt kommitténhar dock de organisationer med bred förankring som i brukar ansesrepresentera det allmänna konsumentintresset, inte funnit anledningatt ta någon aktiv del i förhandlingsarbetet. Såvitt gällerkonsumentkooperationen, med 1,9 miljoner medlemmar, är påståendet heltfelaktigt. Vi har konsekvent deltagit i det förhandlingsarbete som vi fåttinbjudan till. Några nya styrmedel som alternativ lill riktlinjernaföreslår kommittén inte. Den modell för "näringslivets självreglerandeverksamhet" som vagt skisseras i betänkandet, får enligt KF:s mening inteutvecklas till ett självständigt konsumentpolitiskt styrmedel, utan bör endastvara ett komplement till riktlinjerna. Det är i och för sig bra omnäringslivet tar på sig ett större ansvar än för utformning och efierievnadav normer pä detta område - inte minst om det kan medföra kostnadsbesparingarför samhället. Del måste emellertid vara ett oeftergivligt krav att denna verksamhetorganiseras och genomförs i nära samråd med . Den fär naturiigtvisinte heller utgöra något hinder för ett eventuellt riktlinjearbete på området.- En förutsättning för att modellen skall fungera är Prop.1984/85: 213 138 att konsumentintressena blir beaktade i erforderligutsträckning. Vi vill i det sammanhanget starkt betona att näringslivet här tarpå sig en utomordentligt svär uppgift. Idén kan dock vara värd att pröva. KF tillstyrker de åtgärder som föreslås i syfte attförtydliga riktlinjernas rättsliga karaktär. 1.29 (): har beretts tillfälle alt yttra sig över rubriceradebelänkande. Näringslivets Delegation för Marknadsrätt (NDM) har också avgettett yttrande med anledning av betänkandet. SI är en av delegationens huvudmänoch ansluter sig till vad som anförs i NDMs yttrande. Förbundet vill härutöveranföra följande vad gäller de förslag som framläggs i belänkandet. Konsumentverkels handläggning av riktlinjeärenden m.m. Förbundel vill bekräfta att riktlinjearbetet, efterpåtagliga problem efter införandet av riktlinjesystemel.numera fungerar bättre. Detta hindrar dock inte att en förbättring avKonsumentverkets (KOV) riktlinjearbele, genom den mall för arbetet som kommilténföreslår, har goda utsikter att ylteriigare bidra lill att samarbete mellanverket och näringslivet kan fungera pä ett smidigt och fruktbärande sätt. Kommitténbetonar dock att den "idealprocess" man föreslår inte alllid kantillämpas beroende på speciella omständigheter i det enskilda fallet. på att verket kan ha svårt i den s.k. utredningsfasen la frammaterial som på ett adekvat sätt belyser det konsumentproblem som diskuteras.Förbundet är självfallet berett att i den utsträckning resurserna medger idylika fall bistå KOV med utredningshjälp. Det måste dock betonas att ansvaretför att en godtagbar utredning kommer till stånd mäste åvila KOV. I avsnittet 9:3 föreslär kommittén att man prövarsjälvreglering som ett komplement till KOVs rikllinjer och andra myndighetsinitieradeätgärder. Förslaget är enligt Förbundets mening mycket lovvärt men borde inteha begränsats till att avse endast självreglering. Uppkommande konsumenlproblemlöses nämligen inte alltid bäst genom uppställandet av olika regler. Mängagånger torde andra åtgärder t. ex. branschvisa informationsprojekt vara bådeeffektivare och billigare. förekommer en lång rad olika projekt inomnäringslivet, vilka kan sägas utgöra ett led i en självsanerande verksamhet.Det är beklagligt au kommittén inte sökt kartlägga förekommande aktiviteter avdetta slag. Förbundet anser att det finns all anledning alt skapabättre förutsättningar för olika självsaneringsprojekt inom näringslivet. Föralt detta skall kunna ske bör emellertid KOV och andra myndigheter ges någonform av "mandat" att först låta näringslivet självt söka lösauppkomna konsument- Prop.1984/85:213 139 problem innan myndighetsåtgärder övervägs. Man måste ocksåvara på det klara med att frivilliga system av det slag som här är aktuellainte kan få samma marknadstäckning som ett obligatoriskt system. Vidare måsteman räkna med att det tar innan ett självsaneringssystem får ordentliggenomslagskraft bland de företag som är anslutna till systemet. Å andra sidanvisar efarenheten alt den värdegemenskap som finns hos de företag som anslutersig gör att systemet kan bli mycket effektivt. 1.30 : Föreningendelar kommitténs uppfattning att såsom ett kompletterande styrmedel vid sidanav riktlinjerna bör en självreglering prövas innebärande att näringslivelsorganisationer i vissa fall tar fram normer och svarar för normövervakningunder överinseende av KOV. 1.31 Näringslivets Delegation förmarknadsrätt (NDM): Beskrivning och utvärdering. Tyngdpunkten i betänkandetligger pä beskrivning och utvärdering av marknadsföringslagen (MFL) och hurden kommit att tillämpas. NDM konstaterar att kommitlén med stor omsorg - och inteutan en viss omsländlighet - beskrivit hur MFL och de regler som vuxit fram idess hägn fungerat i praktiken. Kommitténs slutsatser i denna del bekräftarvad man haft på känn, nämligen att MFL fått ett förhållandevis gott genomslag samlatt () rikllinjer vållat vissa problem men alt en del avkritiken mot dem skjutit över målet. NDM har medverkat vid praktiskt taget alla riktlinjeförhandlingarsom förts och också vid ett betydande anlal andra normförhandlingarhos KOV. På grundval av erfarenheterna från dessa förhandlingar av skiftandeart och omfång och av olika komplexitet vill NDM till en början betona attförhandlingarna mellan KOV och berörda näringslivsföreträdare präglats av bådaparters strävan efter saklighet. Från verkets sida har mestadels visats entydlig vilja att lyssna till framförda sakskäl och även att beakta sådana. Dåförhandlingarna dragit ut , har detla i övervägande antalet fallberott på ämnets komplicerade natur, särskilt svårigheterna att finnalösningar som kunde bedömas fungera i praktiken. har dock självasakfrågan kommit i bakgrunden till följd av meningsskiljak-tigheter antingen avmera övergripande natur. om informationens form och överförande samtmedieval, eller om valet av styrmedel och därtill knutna spörsmål. Dessasvårigheter i förhandlingarna, som framför allt förekom ,torde väsentligen vara att tillskriva en alltför ostrukturerad framtagningsprocess. NDM anser att kommittén i avsnittet 3, Rikilinjesystemetstillämpning, på ett vederhäftigt och rättvisande sätl beskrivit hurriktlinjesystemet verkat samt de problem som uppkommit och derasorsaker. NDM kan också ställa sig bakom kommitléns positiva grundsyn påsystemet så som den kommer till uttryck i avsnittet i fräga. Den som bilaga 3:I intagna Prop.1984/85:213 140 Företagen och riktlinjesystemet, synes NDM vara ett värdefullt initiativ frän kommitténs sida. NDM vill ge kommitlén ett särskilt erkännande för deprincipiella utredningarna i kapitel 5 om riktlinjer och annanproducentpåverkan från konkurrenssynpunkt, om riktlinjer och tekniskahandelshinder samt, inte minst, om kostnads- och nyttoeffekter av rikllinjer m.m. NDM anser vidare att kommiltén i kapitel 6, Information,på ett nyanserat sätt beskrivit hur riktlinjesystemel fungerat somett medel alt förverkliga lagstiftarens ambitioner bakom generalklausulen ominformation (3 8 MFL). Även utvärderingen är väl avvägd. Samma allmänna omdömekan NDM avge när det gäller kapitel 7, Produktsäkerhet, Såvitt NDM känner lill år utredningen av dekonsumentpolitiska styrmedlen den första stort upplagda utvärdering avrättsliga styrmedel som gjorts i värt land. Det kan därför tyckas någotförvånande all kommittén inte funnit sig föranläten att belysa och diskutera demetodproblem som man ställs inför när det gäller att utvärdera hur rättsligaregelkomplex påverkar olika adressatgruppers beteenden. Enligt NDMs meningframstår det som en brist att kommittén inte närmare belyst vilka ambitionerdet är realistiskt all uppställa när det gäller följsamhet till samhälleliganormer av skilda slag på marknadsföringens område. En .sådan belysning synesvara angelägen inte minst när del gäller all ge en bakgrund till utvärderingenav rikllinjer som konsumenipolitiskt styrmedel, jämfört med andra tänkbarastyrmedel av mera konventionell typ. Erfarenheten från debatten kringriktlinjer som ett konsumentpolitiskt styrmedel visar nämligen alt man på olikahåll, bäde bland förespråkare för och kritiker av riktlinjesystemet, svävar iden villfarelsen att direkt rättsligt sanktionerade normer med något slagsnaturnödvändighet alltid skulle vara mera effektiva än normer av annal slag, t.ex. i form av riktlinjer. Verkligheten är emellertid mycket mera komplicerad.Visserligen är tillgängen till systematiserat vetande om effektiviteten hosolika sociala styrmedel begränsat. Redan nu kan del dock slås fast att ettstort antal faktorer påverkar normföljsamheten och att del ingalunda är givetalt rättsligt sanktionerade normer i alla sammanhang följs bättre än normer somär sanktionerade på annat sätt. Mol nu anförda bakgrund väcker den rältsjämförande studieni bilaga 2: 3. Fem myndigheters styrmedel, särskilt intresse. Kommitlén jämförhär olika styrmedelstekniker. Tyvärr stannar det vid en ansats till en huvudsakligendeskriptiv framställning. Studien har inte heller avsattnämnvärda spär i själva betänkandet. NDM finner det beklagligt att man intetagit vara pä möjligheten att i detta söka åtminstone skissera vissa generellaprinciper för vad en utvärdering av normer skall omfatta och hur den skallgenomföras. Den omfattande rapport som ledamoten utarbetat omkonsumentpolitiska styrmedel i utlandet (bilaga 2:4) innehåller sakinformalionav stort intresse. Detta material har emellertid inte systematiskt utnyttjats isjälva betänkandeiexlen, vilket också är att beklaga. Prop.1984/85:213 141 1 anslutning till dessa allmänna synpunkter pä kommitténsbeskrivning och utvärdering av MFL och riktlinjesystemet finner sig NDMföranläten att redovisa några egna iakttagelser. Liksomrättsregler fungerar riktlinjer olika väl i olika sammanhang. Orsakerna tilldetta är enligt NDMs bedömning oftast inie att söka i själva styrmedletsbeskaffenhet utan i andra förhållanden. Som exempel kan anföras de problem somuppkommit när det gäller att normera produktinformation utanför säljslället(jfr särskilt avsnitt 6.5). Svårigheterna har betingats av informationensinnehåll och medievalet och hade säkerligen varit desamma om statsmakterna 1975valt ett annat styrmedelssysiem, t. ex. den modell som Reklamutredningenskisserade i betänkandet Information i reklamen (SOU 1974: 23). Ett annatexempel: 1 några fall har KOV ålagts av lagstiftaren att komplettera visslagstiftning med riktlinjer. Så var fallet vid tillkomsten av konsumentkreditlagen.Del är eu ofta noterat förhållande att Riktlinjer för tillämpning av konsumentkreditlagen(KOVES 1979: 1) inte fungerat enligt intentionerna. Detta beror delvis påtekniska ofullkomligheter hos en del av reglerna - brister vilka inte kundeförutses vid förhandlingarna som måste genomföras under betydande tidspress.Den svaga genomslagskraften hos reglerna om uppgifter om den s. k. effektivaräntan beror dels pä att konsumenterna inte förstått innebörden av begreppetdels på att begreppet är svårt att hantera, även inom handeln. Riktlinjerna ifråga är också f.n. föremål för revision i syfte att komma till rätta med vissakonstaterade svagheter. I den mänriktlinjer används som medel all åstadkomma påtagliga beteendeförändringar -och detta har ju särskilt varit fallet pä informationsområdet - får man räknamed att det tar lid att uppnå målet. I många fall räcker del f.ö. inte med attställa upp regler. Man måste också skapa förståelse och motivation för det eftersträvadebeteendet hos adressaterna. Del sagda gäller inte bara på konsumentpolitikensområde utan är ett allmängiltigt förhållande, vilket inte heller har någotomedelbart och nödvändigt sammanhang med del styrmedel eller den styrmedelsmixsom väljs. I den allmänna debatten har det hävdals att det ofta laralltför läng tid för KOV all förhandla fram riktlinjer och att en rätt förverket att meddela rättsligt bindande föreskrifter generellt sett snabbareskulle föra fram till målet. Såvitt NDM kunnat finna saknas empiriskt underlagför allmängiltiga påståenden av denna art. Redovisningen i bilaga 2: 3 gerinte stöd för antaganden i vare sig den ena eller den andra riktningen. NDMsegna erfarenheter och de informationer som NDM sökt få fram via sina huvudmänvisar att en myndighet oftast behöver en för att ta framrättsligt bindande föreskrifter och att framtagningsprocessen binder förhållandevisbetydande resurser, bl. a. för utredning och överläggningar med berördaintressenter. Ingenting tyder pä att framtagningen av bindande föreskrifternormalt skulle ske snabbare än framtagning av rikllinjer med motsvarandesakinnehåll. 1984/85:213 142 KOVs handläggning av riktlinjeärenden m. m. Mot bakgrunden av sina inledningsvis redovisade,omfattande erfarenheter från riktlinjeförhandlingarna ställer sig NDM heltbakom kommitléns överväganden och förslag i avsnitt 9,4 beträffande KOVshandläggning av riktlinjeärenden och andra styrmedelsfrågor, NDM kan ocksåbekräfta kommitténs iakttagelser att förhandlingsarbetet numera löper betydligtbättre än . Som kommittén påpekar beror detta också på även på näringslivssidan fått fram lämpliga rutiner. Kommitlén förordar i avsnitt 9.3 all man även i vårt landprövar självreglering som ett kompletterande styrmedel vid sidan av KOVsriktlinjer -och väl även vid sidan av andra myndighetsinitierade åtgärder. Som kommilténredovisar har NDM på dess begäran avlätil en pm vari NDM framför vissasynpunkter på och skisserar förslag om hur ett självregleringssystem av normiypskulle kunna etableras (bilaga 9:1). Kommittén betonar i sina överväganden, enligt NDMs meningmed all rätt. att det är en etablerad grundprincip i svensk konsumentpolitikall näringsidkarna har ett förstahandsansvar för att konsumenternas intressenblir tillgodosedda. Vidare skall de konsumentvårdande myndigheternas producenlpåverkandearbete inriktas på alt söka åstadkomma resultat för konsumenternas bästa i närasamverkan med näringslivet och i första hand pä frivilligheiens väg. NDM vill idetta sammanhang framhålla att näringslivets roll när det gäller att främjagod affärssed på marknadsföringsområdet måste ses i ett vidare perspektiv änkommittén troligen mol bakgrund av direktiven - ansett sig kunna göra ibetänkandet. Kommittén har i huvudsak uppmärksammat självreglering i form avintern normbildning och normövervakning inom näringslivet. Av traditionförekommer inom såväl förelagen som näringslivets organisationer internaktivileterav mänga andra slag för att befästa och vidareutveckla god affärssed i marknadsföringen.Sett från funktionell synpunkt ulgör även dessa aktiviteter, helt eller delvis,konsumenlpoliliska styrmedel och en form av självreglering. Såsom NDM redan antytt i sin pm till kommitlén förutsätteren realistisk bedömning såväl av näringslivets hittillsvarande roll som avmöjliga insatser från dess sida i framliden pä förevarande område att man har blickenöppen för att normbildning och normövervakning bara är ett bland mångastyrmedel. NDM vill också erinra om att del råder ett nära samspel mellan denrättsliga normbildningen på marknadsrätiens område och normbildningen inomnäringslivet - "god affärssed" utgör ett centralt rekvisit i MELsviktigaste generalklausul, 2 8 MFL. Enligt NDMs uppfattning är det att beklagaatt kommitlén i sina överväganden inte diskuterat - eller kanske rättare, inteansett sig kunna diskutera - styrmedelsproblematiken i detta vidare perspektiv. Prop.1984/85:213 143 Man saknar också en diskussion av självregleringensförutsättningar, svagheter och styrka. NDM vill här särskilt betona all manmåste beakta alt självreglering, liksom andra sociala processer av motsvarandeslag, är en komplex företeelse som väl kan påverkas utifrån men som inte låtersig kommenderas. Delta ger självregleringen en förankring inom adressalkret-sen(en "djupdimension") som en mer eller mindre tvångsvis genomförd normeringofta inie kan påräkna att få och som i många fall kan kompensera den kanskestörre breddverkan hos den . Å andra sidan måste man ha blicken öppen föratt självreglering som styrmedel betraktat ofta är trögrörlig, bl.a. som enföljd av sin komplexitet. Redan av det nu sagda torde framgå att valet avlämpligaste styrmedel eller styrmedelsmix inte kan ske med stöd av någraförhållandevis enkla, generellt giltiga mallar utan måste anpassas tillförhållandena på det område eller lill den företeelse som är föremål föruppmärksamhet. NDMerinrar om att delegationen enligt stadgarna har till uppgift bl. a. alt verkaför all konkurrensen inom näringslivei, i synnerhei marknadsföringen, bedrivsi enlighet med god affärssed. NDM fullföljer härvidlag en sedan lång lidtillbaka väl etablerad tradition inom del svenska näringslivet. Ett viktigtled i verksamheten är alt på olika sätt verka för och stimulera inierninsatserpå olika plan i syfte alt främja god affärssed i marknadsföringen. NDMskansli har fortlöpande kontakter med närmast motsvarande näringslivsorgan ibl. a. och samt , , ochFörbundsrepubliken liksom med . NDMkan på detta sätl nära följa den internationella utvecklingen avsjälvregleringen (i vidsträckt mening) på marknadsföringens område. Sedan NDMavlät sin pm till kommitlén har självregleringsfrågor och andranäringslivsinterna initiativ diskuterats vidare inom näringslivet, bäde i ochutanför NDM. NDM har även kunnat notera ett växande intresse i andra länder förvad som ofta, men något missvisande, brukar benämnas "soft law".Delta intresse kan förmärkas även i länder där man inte. som hos oss, har entradition av självreglering och "civic spirit" inom företagsamhetenatt falla tillbaka på. Uppfattningeninom NDM är att man inte vare sig kan eller bör begränsa näringslivetsinterninsatser till normbildning. NDM har i sitt arbetsprogram avsattresurser för att arbeta vidare med dessa frågor i syfte att lägga fram förslagtill konkreta projekt. NDM har också inlett informellt samråd med KOVför att bl. a. kartlägga områden där behov av åtgärder kan föreligga och utomrättsliganäringslivsiniiierade aktiviteter kan utgöra ett realistiskt alternativ tillmera renodlat myndighetsoriente-rade styrmedel. Prop.1984/85:213 144 1.32 i (SIS):Utredningen har haft uppdraget att utvärdera och se över olika producenlpåverkandestyrmedel inom konsumentpolitiken. Man skulle särskilt granska Konsumentverketsriktlinjer för företagens tillämpning av generalklausulerna i marknadsföringslagenom otillbörlig marknadsföring, information och produktsäkerhet. Som konstaleras i såväl direktiven för utredningen, som iutredningens betänkande har samhället påtagit sig ett allt större ansvar förnormbildningen inom konsumentpolitikens område. Utredningen har ej haft i uppgiftau överväga ändringar i de grundläggande principer som konsumentpolitikenbygger på, utan snarare att se över de tekniska formerna för producentpåverkan. SIS villrent principiellt hävda alt konsumentens ställning stärks främst genomförbättrad kunskap om och förmåga att uttrycka krav på produkter som saluförs.En allt för långt driven samhällelig normbildning minskar pä sikt konsumentensvaksamhet och ifrågasättande av undermåliga produkter. Enligl SIS mening bördärför varje förslag om ökad reglering av marknaden noga prövas, sä alt endastverkligt angelägna områden blir föremål för ingripanden. En sådan äterhällsamhet frän samhällets sida medför ocksåatt negativa effekter på andra områden, än del rent konsumenlpoliliska,undviks.