prop · G803149 · 1984-12-31 00:00:00 — 1. livsmedel enligtlivsmedelslagen (1971:511), 2. läkemedel enligtläkemedelsförordningen (1962:701), 3. fodermedel enligt lagen "i.foder eller fodertillsats enligt (1961:381) om tillverkning av och lagen (1985:000) om foder, handel med fodermedel m.m. Ej heller gäller lagen i fråga om radioakliva ämnenoch andra källor till joniserande strålning. I fråga om brandfarlig eller explosiv vara ägerlagen fillämpning endast i den mån varan är hälso- eller miljöfarlig av annalskäl än som föranlett atl den hänförts lill nämnda vamkategorier. 1 fråga om transport av sådana hälso- ochmiljöfarliga varor som är fariigt gods enligt lagen (1982:821) om transport avfariigt gods gäller denna lag endast i den utsträckning som regeringenförordnar. Dennalag iräder i krafl . 'Senaste lydelse 1982:822. 5 1984/85. Prop.1984/85:149 54 Närvarande:f.d. regeringsrådet , regeringsrådei Mueller, juslitierådet Jermsten. Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 6december 1984 har regeringen på hemställan av chefen för jordbruksdepartementetstatsrådet beslulal inhämta lagrådels yttrande över förslag till 1. lag om foder, 2. lag om ändring iläkemedelsförordningen (1962:701), 3. lag om ändring i lagen (1973:329) om hälso- och miljöfarliga varor. Förslagen har inför lagrådet föredragitsav revisionssekreteraren Förslagen föranleder följande yttranden. Enligt definitionen i förevarande paragraf menas ilagen med foder sädan vara, som är avsedd atl användas för utfodring av djur.Del mä här anmärkas alt ulformningen av definitionen lorde utesluta atldricksvatten betraktas som foder i lagens mening; jfr även 2 S tredje slycket1944 ärs djurskyddslag. Ej heller av lagförslaget i övrigt eller av motiven kanutläsas, atl så skulle vara avsett. Detta innebär exempelvis alt beslämmelsernai lagen om användning av foder, som innehåller kemolerapeutiska medel, intekommer atl bli lillämpliga pä ell förfarande varigenom sädana medel tillförsdjuren genom dricksvattnet. Andra stycket i denna paragraf innehåller ettbemyndigande för regeringen atl meddela föreskrifier om undanlag från lagenslillämpning i fråga om vissa slag av foder eller fodertillsatser eller attbemyndiga lantbruksstyrelsen atl meddela sådana föreskrifier. Av den föreslagna lagtexten framgår inte ochmotiven i remissen ger inte heller någon antydan om i vilken omfattning, avvilka skäl eller under vilka länkla förhållanden som ifrågavarande möjlighetall ändra den föreslagna lagens tillämpningsområde är avsedd alt utnyttjas. Ensådan ordning står enligt lagrådets mening i mindre god överensstämmelse medgrunderna för Prop,1984/85:149 55 berördaföreskrifter i regeringsformen. Förslaget bör därtör förtydligas på dennapunkt, om möjligt genom tillägg i laglexlen. 1 specialmotiveringen lill förevarande paragrafanförs atl 5 § i förslaget blir tillämplig på kemolerapeutika som blandats in ifoder utomlands och att sådana medel liksom övriga fodertillsalser måste varagodkända. Bestämmelsen i 5 § avser emellertid såsom den utformats endasltillsättning av fodertillsatser som sker i . Däremot torde regeringeneller lantbmksstyrelsen med stöd av 4 § andra stycket kunna meddelaföreskrifier eller uppställa villkor för användningen av foder som tillsattskemoterapeulika utomlands. Denna paragraf innehåller en allmän beslämmelse omhanteringen av foder. Del anges därvid atl foder skall hanteras på sådant sättall det inle blir "skadligt eller annars otjänligt som djurföda ellermedför hälsorisker för människor". Därmed åsyftas sannolikt inle bara detyper av otillåtna egenskaper hos ett foder som anges i 3 § 1 och 3 ulan ävende som nämns under 2 i samma paragraf. Begreppel "hanteras" synes i dellasammanhang vara avsett alt ges en mycket vidsiräcki innebörd. Motivutlalandenalyder på att allt som sker med etl foder efler skörd, tillverkning eller importoch till dess del slutligen äts upp av ell djur skall räknas som haniering avfodret och därmed faller under bestämmelserna i förevarande paragraf Av 17 § i förslagel framgår all den nu akluellaallmänna bestämmelsen om haniering av foder avses bli siraffsanklionerad. Densom med uppsåt eller av oaktsamhel bryter mol 7 § skall således dömas lillböler (17 § försia styckel I). Den sålunda tänkta ordningen aktualiserar flerafrågor av både principiell och saklig natur. I specialmoliveringen till förevarande paragrafanges att i den har ställts upp "en allmän regel" om krav påhanteringen av foder. Det konslateras därefter atl den "närmareregleringen får ske genom verkställighelsföreskrifier". Eflersom dethärvid torde vara fråga om föreskrifter enligt 8 kap. 13 § regeringsformen och17 § i förevarande förslag inte innehåller någon straffbestämmelse som anknyterlill föreskrifier enligt 7 § är avsikten uppenbariigen all dessa närmareföreskrifter om hanteringen inte skall vara straffsankuonerade. I motiven angivna exempel på vad sådana särskildaföreskrifter kan tänkas avse ger anledning att fästa uppmärksamheten på vissaproblem i slraffrättsligt hänseende som den tänkta ordningen kan föranleda. 1984/85:149 56 enda gärningsbeskrivning som blir relevanl är givelvis densom anges i förevarande paragraf Vad som eventuellt föreskrivs idelaljbeslämmelser kan således aldrig uppfattas som nägon formell utfyllnad avstrallbudets regler. måsle det emellerlid förutsättas altdetaljföreskrifterna likväl kan fä en avgörande betydelse för bedömningen avansvarsfrågan i ett enskill fall eftersom däri angivna handlingsnormer läll kanframslå som i praktiken helt oeftergivliga för undvikande av de negativaeffekler som straffbestämmelsen tar sikle på. Till bilden hör vidare att del avordalagen i förevarande paragraf inte med säkerhet kan utläsas vid vilken tidpunkli ett pågående skede som straffbarheten avses inlräda. Måsle den negativaeffekten redan ha inträffat eller är del i sammanhanget tillräckligt att delkan konstateras att en påbörjad felaktig hantering typiskt sett leder tillsamma resultat? De synpunter i fråga om denföreslagna ordningen som innefattas i vad nu har anförts får en alldelessärskild tyngd av del förhållandet, att den nya lagen avses få ell synnerligenvidsträckt tillämpningsområde. Regleringen föreslås således gälla inle bara förbl.a. odlare, tillverkare och importörer av större partier foder ochfoderlillsalser utan också för alla jordbrukare och även för varje enskildperson som har etl enslaka sällskapsdjur i form av en hund eller en katt. I 8 § i förslaget ges beslämmelsersom möjliggör att regeringen eller lanlbruksstyrelsen vid behov kan meddelaförbud eller uppställa villkor för bl.a. hanteringen av foder eller visst partiav ett foder. Efterlevnaden av etl sådani förbud eller villkor föreslås blisiraffsanklionerad (17 § första slyckel 3). Av den föreslagna 14 § följervidare alt tillsynsmyndigheten vid behov kan meddela de förelägganden ochförbud som behövs för atl bestämmelserna i bl.a. förevarande paragraf skallefterlevas. Etl sådani föreläggande eller förbud får förenas med vile.Efterkoms inte ell föreläggande kan rättelse även ske på den tredskandesbekosinad. Enligt lagrådets mening kan det pågrund av här angivna förhållanden starkt ifrågasättas om inte den lösningenlämpligen bör väljas, atl den i förevarande paragraf inlagna allmänna regeln omhantering av foder inte förses med någon särskild straffsanktion. För det storaflertalet fall, där en tillämpning av 8 § inte anses motiverad, synes det ävenvara tillräckligt att det endasl utfärdas särskilda råd och anvisningar omhanteringen av foder. Vid detla ställningslagande har lagrådel bl.a. beaktatatl värdet av atl kunna inskrida med straff i fall då ett felaktigt hanteratfoder ännu inte har sålts eller använts inte är särskilt pålagligl. I praklikenkan del nämligen här ofta länkas uppstå belydande bevissvårigheler samtidigtsom del regelmässigt torde föreligga tillräckliga möjligheter att i ställetinskrida med etl vitesföreläggande enligt beslämmelserna i 14 §. För atl avsikten bakom paragrafenskall komma lill lydligare uttryck än i förslagel bör dess lydelse under allaförhållanden ändras. Godias lagrådels inslällning kan paragrafen förslagsvisges följande lydelse: "Foder skall 1984/85:149 57 hanleras på sådani sätt att det inle blir av sådanbeskaffenhet som anges i 3 § 1-3." II § Lagrådet: För all den avsedda innebörden avförevarande paragraf skall komma till tydligare uttryck föreslär lagrådel altparagrafen ges följande lydelse: "Den som förvärvat vara för vilkenskyldighet alt lämna uppgifl enligt 6 § 3 inle fullgjorts får inte sälja varanvidare ulan atl uppgiflsskyldigheten fullgörs." 1 förevarande paragraf ges vissaföreskrifter om tillsynen över efterlevnaden av den nya lagen och av deföreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Bland annat föreslåstillsynsmyndigheten få rätt att komma in i lokaler och andra utrymmen där foderoch fodertillsalser hanteras och att där göra undersökningar och ta prover. Tillsynsmyndighetenskall därvid ha rätt alt få det biträde av polisen som behövs. Eftersom lagen föreslås bli tillämplig även på hundar ochkatter som hålls såsom sällskapsdjur kommer nämnda befogenheter i och försig att kunna utnyttjas även beträffande enskila hem. En så långt gåendemöjlighel till ingripande föranleder belydande betänkligheter. Med hänsyn tillatt syftet med lagen är atl skydda människors och djurs hälsa och då det kanförutsättas att avsikten är att nämnda befogenhet skall få användas endast iyttersta undanlagsfall när mycket slarka skäl föreligger bör dock förslaget idenna del kunna godias (jfr 2 kap. 6 och 12 §§ regeringsformen; jfr även 17 §hälsoskyddslagen och 15 S djurskyddslagen). I paragrafen finns dessutom enregel om att den enskilde, hos vilken tillsynsmyndigheten tar prover, skallvara skyldig atl hjälpa till vid provlagningen. Regeln kan enligt lagrådetsmening ifrågasättas av både principiella och sakliga skäl. Med hänsyn härtilloch med tanke på den föreslagna bestämmelsen om möjlighet alt erhålla biträdeav polismyndighet förordar lagrådet att nu ifrågavarande regel utgår urförslaget. Eftersom lagen föreslås blitillämplig även på hundar och kaller som hålls såsom sällskapsdjur, kommertillsynsmyndigheten enligt förevarande paragraf att få rätt att ta sig in äveni enskilda hem. En så långt gående möjlighet lill ingripande föranlederbetydande betänkligheter och aktualiserar frågan om förslagel i denna del ärförenligl med regeringsformens föreskrifter till skydd för våra grundläggandefri- och rättigheter i 2 kap. 6 och 12 §§. Med hänsyn till att syftet med denföreslagna lagen är att skydda människors och djurs hälsa och då del kanförutsättas atl avsikten är att 1984/85:149 58 nämndabefogenhet skall användas endasl i yttersta undanlagsfall när myckel starkaskäl föreligger bör förslagel i denna del kunna godtagas. Det bör dock krävasalt laglexlen kompletteras så att nämnda avsikl kommer till klarl ullryck.Endasl härigenom erhålls ell tillräckligt skydd för de grundläggande fri- ochrättigheterna i della fall. En jämförelse med rättsordningen i övrigl ger vidhanden atl en motsvarighet till nämnda befogenhet inte ansettsnödvändig enligt den närmast jämförliga lagstiftningen, livsmedelslagen(1971:511). Enligt 3 § livsmedelslagen, vilken ändrades senasl 1982: 1081,gäller nämligen lagen i princip inte hanteringen av livsmedel i enskildahushåll. Av lagrådsremissen kan inte ulläsas någol bärande skäl varför detbehövs en vidsträcktare befogenhet i här angivel hänseende beträffande foder änbeträffande livsmedel. All i enlighet med förslaget införa en sådanvidsträcktare befogenhet beträffande hund- och kattfoder som finns i enskildahem förefaller särskilt märkligt belräffande alla de födoämnen som kan varaavsedda både för människor och för hundar eller kaller och alltsådefinilionsmässigt kan vara både livsmedel och foder; finns exempelvis mjölk ien enskild människas hem kan hanieringen därav inte föranleda något inträng ihemmel enligt livsmedelslagen om mjölken är avsedd för en människa men däremolkan ell sådani intrång ske om mjölken är avsedd för hunden eller katten. Att ensådan åtskillnad kan föranleda tillämpningssvärigheter är självfallel. På anförda skäl förordar jag alt den nya lagenkompletteras med en undanlagsregel som moisvarar 3 § livsmedelslagen i vadavser hanteringen i enskilda hem av foder som är avsell för hundar och kattervilka hålls såsom sällskapsdjur. Jag instämmer i vad övriga ledamöter anfört omskyldighel för enskilda all hjälpa lill vid provtagning. Enligt denna paragraf får regeringen föreskriva allsärskilda avgifter får tas ut för den tillsyn som utövas enligt lagen eller medstöd av lagen meddelade föreskrifter. Av lagtexien framgår inte vem som skallbetala sådana avgifier, men av den allmänna motiveringen framgår att kostnadernai deras helhet avses skola belasla vad som belecknas "fodervaruhandeln".Någon närmare beskrivning av kretsen avgiftsskyldiga innehåller interemissprotokollet. Den föreslagna regleringen har förebild i 12 § av1961 års lag om tillverkning av och handel med fodermedel m. m. Enligt dennaparagraf skall till täckande av koslnaderna för den fodermedelskonlroll somulövas enligt lagen avgifl gäldas av tillverkare och importörer enligt taxa,som fastställs av regeringen. Av remissprotokollet framgår att avgifter tas utpå det sättet alt kostnaderna för analys av fodermedelsprover betalas av varjeföretagare direkt till den inslitufion som utfört analysen medan övrigakostnader 1984/85:149 59 fördelas på tillverkare av foderblandningar i förhållandetill tillverkningsvolymen. Avsikten är, såsom framgår avremissprotokollet, att kostnaderna även i fortsältningen skall las ut i sammaprincipiella ordning eller således genom direkt betalning av analyskostnadernaoch genom fördelning av övriga koslnader efter omsättningsvolym el. dyl. Dekostnader som har avseende på jordbruksföretagen eller andra subjekt iförbrukningsledel skall dock enligt förslagel inle lill någon del las ut avdessa utan avses i stället i sin helhel skola belasta fodervaruhandeln. Det må här erinras om atl den statsrättsligakaraktären av ersättningar som schablonmässigt tas ul av en bransch eller annatkollektiv för att täcka kostnaderna för en myndighets kontroll av kollektivet,varit föremål för bedömande i tidigare sammanhang. Därvid harriksdagen intagit den ståndpunkten att sådana ersättningar är all betrakta somavgifter i regeringsformens mening och inte som skatter (jfr ex. vis prop.1978/79: 170 s. 131 f och 148). kan följaklligen delegera frågor omsådana ersättningar till regeringen enligt 8 kap. 7 § regeringsformen. Den ordning som föreslås i nuförevarande fall väcker emellertid betänkligheter i ett visst avseende. Såsomlidigare redovisats är avsikten att fodervaruhandeln skall belastas inte baramed de kontrollkostnader som rör branschens egen verksamhel ulan även medkostnaderna för den konlroll som riklar sig mol jordbruksföretagen och andrasubjekt i förbrukningsledel. De kostnader som föranleds avkontrollverksamheten i sislnämnda hänseende avser således - i vart fall tillden del kontrollen gäller annal än produkter som härstammar frånfodervambranschen - förhållanden som inte har något samband med branschensegen verksamhet. Att på detta sätt belasta ett visst kollektiv med för detlafrämmande kostnader slrider enligt lagrådets mening mot de principer som annarslillämpas i fråga om avgifter. En avgift av sådani slag torde i realiteten varaatt betrakta som en punktskatt. Enligt vad som anförs iremissprolokollel kan koslnaderna för den kontrollverksamhet som inte harsamband med fodervamhandeln förväntas bli förhållandevis obetydliga. Dennaomständighet ulgör dock knappasl elt godtagbart motiv för en sådan övervältringvarom här är fråga. Enligt lagrådels mening är del nämligen frånkonstitutionell synpunkl av väsentlig betydelse atl områdena för skall och föravgift hålls i sär med största möjliga noggrannhet eftersom enligtregeringsformen i fråga om avgifter har möjlighet alt i vissa fall bemyndigaregeringen atl meddela föreskrifter medan beträffande skaller sådan möjlighetinle föreligger. Såsom paragrafen är utformad fårsamtliga tillsynskostnader tas ul genom avgifter. Beaktas lagrådets ovanredovisade synpunkler kan avgiftsbeläggningen emellertid - under förutsätiningatl lantbmksföretagen m. fl. inte belastas med avgifter - inle omfatta samtligakostnader för tillsynen enligt lagen. För all lagiexten inte skall blimissvisande lorde den därför Prop.1984/85:149 60 synes enklasl kunna ske genom att orden "den lillsynsom utövas" utbytes mot "tillsyn som utövas". Denna paragraf innehållerlagens straffbestämmelser. Lagrådet har tidigare under 7 § förordat denändringen i förevarande paragraf att 7 § undantas från de bestämmelser somstraffsanktioneras under första stycket I. Ett av skälen bakom della lagrådetsställningstagande är all förevarande lag avses få ett synneriigen vidsträckttillämpningsområde. Den föreslås således gälla i princip alla som producerar,importerar, handlar med eller använder de typer av djurfoder och tillsatserdärtill som omfattas av regleringen. Såväl behovel av att kunna inskrida medell straff som de enskilda gärningarnas inbördes straffvärde måste under sådanaförhållanden vara ytterst växlande. Som tänkbara ytterligheter kan isammanhanget pekas på å ena sidan den som i vinstsyfte systematiskt tillverkareller sprider slora mängder av direkt hälsofarligt foder och å andra sidan denenskilda person som ger sitt enda sällskapsdjur något inköpt foder som av entillfälllig orsak, vilken i och för sig kan läggas vederbörande till last somoaktsamhet, måsle belecknas som "annars otjänligt som djurföda". Mol bakgmnd av nu anförda förhållanden kan enligtlagrådels mening såväl kriminalpoliliska som praktiska skäl åberopas för atlparagrafen bör kompletteras med en regel som anger atl "i ringa fall"inle skall dömas till ansvar. Behovel av en sådan undantagsregel lordeframlräda med ännu större slyrka om även en felaktig haniering av foder, dvs.brotl mot 7 §, kriminaliseras. Av 14 § i förslagel följer atl tillsynsmyndighetenfår meddela de förelägganden och förbud som behövs för alt föreskrifter ilagen eller som meddelals med stöd av den skall efterlevas. I beslut omföreläggande eller förbud får tillsynsmyndigheten sälta ut vite. Förevarande paragraf innehåller mycket omfattandestraffbestämmelser. Enligt en allmän princip i svensk rätt bör det inte varamöjligt att ingripa med både straff och vitespåföljd mot samma förfarande (jfrNJA 1982 s. 633 och uttalanden i prop. 1984/85:96). Med hänsyn till dennaprincip och med tanke på de praktiska fördelar som kan vara förenade med förbudeller föreläggande enligt 14 § förordar lagrådet all förevarande paragrafkompletteras med en regel vilken anger att den som överträtt eltvitesföreläggande eller ett vitesförbud inte får dömas till straff för sammagärning som omfattas av föreläggandel eller förbudei Ofr bl. 27 § fjärdestyckel skogsvårdslagen 1979:429). I tredje stycket i förslaget till denna paragraflämnas en särskild hänvisning till bestämmelserna i lagen (1960:418) om straffför varusmuggling för fall då någon i strid med föreskrift som meddelats enligt8 § inför eller Prop.1984/85:149 61 försökerinföra foder till riket. Syftet med detla slycke skulle enligt lagrådetsmening på ell enklare och även tydligare sätt komma till uttryck om detföregående styckel i stället kompletteras med orden "eller enligt lagen(1960:418) om slraff för varusmuggling". Paragrafen innehåller besvärsregler. Enligt andrastycket är kammartätten besvärsinstans i fråga om beslut av lantbruksstyrelseni ärenden, som avses i 13 § första slyckel saml 14 och 15 §§, eller såledesbelräffande beslut, som styrelsen i egenskap av tillsynsmyndighet fattar ienskilda fall. Denna ordning överensstämmer med den allmänl tillämpadeprincipen atl besvärsärenden, i vilka rättsfrågan är huvudsaken, skall avgörasav domstol (jfr prop. 1983/84:120, s. 29). 1 fråga om beslut, somlanlbruksstyrelsen fattar med stöd av bemyndigande av regeringen enligt 2 §andra styckel, 4-6 eller 8 §, eller alltså i huvudsak belräffande normbeslul,skall regeringen enligt förslagel meddela föreskrifter om överklagande. I försia styckel av förevarande paragraf reglerasordningen för överklagande av beslut av lantbruksnämnd. Här avses såledesfall, då lantbmksstyrelsen enligt 12 § överlåtit lill lantbmksnämnden attutöva viss tillsyn i länel. I slycket föreskrivs atl lantbmksnämndens beslutfår överklagas genom besvär hos lantbruksstyrelsen. Mol slyrelsens eget besluti en överklagad fråga fåt däremol enligt samma stycke talan inte föras; skullestyrelsen i anledning av besvärsärendet fatta beslut som inle avser denöverklagade frågan, får dock ett sådant beslut överklagas till kammarrätten. Såsom tidigare redovisats utgör kammarrättenbesvärsmyndighet för överklagande av beslut, som lantbmksstyrelsen i egenskapav tillsynsmyndighet fattar i första instans. De beslut som en lantbruksnämndkan fatta enligt lagen är av exakt samma beskaffenhet som lantbruksslyrelsensberörda beslut. Förslaget att lantbmksstyrelsens beslut i den från lantbruksnämndenöverklagade frågan inte får överklagas medför att ett ärende, som till sin lypär sådant att det enligt gängse principer skall överprövas av domstol, intemedges en sådan prövning i fall då lillsynsbe-fogenheten delegerats lilllantbruksnämnden. Den föreslagna ordningen -som inte motiverats i remissprolokollel- är ägnad alt väcka allvarliga betänkligheter med hänsyn till den enskildesberättigade inlresse all kunna få etl för honom belungande förvaltningsbeslulöverprövat av förvaltningsdomstol. Lagrådet, som finner del naturiigl atlbesvär över lantbruksnämndens beslut får föras hos lanlbruksstyrelsen,föreslår därför all slyrelsens beslut i etl sådani besvärsärende skall fåöverklagas till kammarrätten liksom andra beslut av lanlbruksstyrelsen i etttillsynsärende. Lagtekniskt kan detta lösas exempelvis genom att det föreslagnaandra stycket får bilda första slycket i paragrafen och atl bestämmelser omöverklagande av Prop.1984/85:149 62 lantbruksnämndsbeslut las upp i elt andra stycke av förslagsvis följande lydelse: "får överklagas hos lantbmksstyrelsen genom besvär.Lantbmksstyrelsens beslut i etl sådant ärende får överklagas hoskammarrätten." Ifemle punkten bemyndigas regeringen, eller myndighet som regeringen bestämmer,att föreskriva de avvikelser från lagen som behövs med hänsyn till"övergångssvårigheter för näringslivet". Med hänvisning lill vad lagrådet tidigare anfört ifråga om 2 § andra stycket, vilket i allt väsentligt är tillämpligl ävenbeträffande förevarande övergångsbestämmelse, vill lagrådel särskilt framhålladen osäkerhet som föreligger angående vad som här bör kunna belraktas som enövergångstid. Lagrådellämnar förslagen ulan erinran. 1984/85:149 63 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , Peierson, Boslröm, Bodsiröm, , , , , , , , Proposition om lag om foder 1 Anmälan av lagrådsyttrande Föredragandenanmäler lagrådets yttrande' över förslag lill 1. lagom foder, 2. lag om ändring iläkemedelsförordningen (1962:701), 3. lag om ändring i lagen(1973:329) om hälso- och miljöfariiga varor. Föredraganden redogör förlagrådels yttrande och anför. Förslagettill lag om foder För undvikande av oklarhet bör definitionen avfoder förtydligas så alt del klart framgår atl även dricksvatten som är avsettför djur omfattas av lagen. Lagrådel har riktat anmärkning mol den i andraslyckel inlagna undanlagsmöjligheten. Mot bakgmnd av svårigheterna att närmareange kriterierna för regelns lillämpning och då andra bemyndiganden i lagen ierforderiig mån medger en differentierad lillämpning i fråga om olika foderoch fodertillsatser, bör undanlagsregeln enligt min mening kunna ulgå. Lagrådet har i anslutning till 13 § anförl vissabetänkligheter mol att lagen medger tillsyn i enskilda hem där hundar ochkatter hålls som sällskapsdjur. 'Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanlräde . Prop, 1984/85:149 64