prop · G80377 · 1984-12-31 00:00:00 — NO har i olika sammanhang ingripit motexklusivbestämmelser och inköpsbindningar av denna art. NO anser det värdefullt all det klarläggs vilkaaktiviteter som försäkringskonsulter och -rådgivare får ägna sig ät när detgäller alt förmedla kontakter m. m. med utländska försäkringsbolag ulankoncession i . Viss tveksamhet synes i några avseenden ha rått pä detlaområde. NO har inget att erinra mol kommiiténs ställningstagande i denna fråga. NO tillstyrker alt brottet olaga försäkringsrörelseutmönstras ur lagstiftningen och ersätts av möjlighet förförsäkringsinspeklionen eller, efter besvär, regeringen atl genomvitesföreläggande ingripa mot verksamhet som bedöms innebära drivande avförsäkringsrörelse utan koncession. Även möjligheten alt erhålla bindandeförhandsbesked om en planerad verksamhet kan anses innebära drivande avförsäkringsrörelse är enligt NOs uppfattning en lämplig ordning. Hittillsvarande erfarenhet ger vid handen, altgränsen mellan på ena sidan garanti- och serviceåiaganden och på andra sidanförsäkringsrörelse är mycket svär att dra. Avgörande blir en radförsäkringstekniska och näringspolitiska överväganden, som ligger ganska långtfrän sädana synpunkter som de allmänna domstolarna är förtrogna med.Svårigheterna illustreras väl av den första verkligt slora tvisten på området isvensk praxis, det ofta åberopade s. k. Volvofallet (NJA 1958 s. 536). Vadbeträf far den slutliga ulgången - frikännandet av en av störstaindustriledare från åtalet att ha bedrivit olaga försäkringsrörelse genominförandet av den för kunderna fördelaktiga Volvogarantin, som dessutom snartkom att efterliknas av konkurrenterna - känns resultatet som det enda rimliga.Vad beträffar argumenten för resultatet har de bland fackjuristerna blivit nästintill sönderkritiserade (s. 207). Del rörde sig nämligen om sädan risktagandeverksamhei som kan medföra förlustrisk för konsumenten och därför borde bliföremål för tillsyn som försäkringsrörelse. Den försäkringsmässigt lämpligabedömningen motverkades av atl en fällande dom hade uppfattats som enorättfärdighet mot enskild man. Sådana problem undviks i fortsättningen, om deallmänna domstolarnas befattning med hithörande problem upphör. Hovrätten anser sammanfattningsvis alt bedömningenav dessa näringspolitiska frågor ej hör lill de uppgifler som bör ligga på deallmänna domstolarna. Kommitténs förslag i nu berört hänseende bör därförföljas. Till ledning för den näringspolitiska bedömningen("den materiella koncessionsprövningen") ställer kommittén upp vissagrundläggande kriterier (s. 39 fO, som i sin form i huvudsak är hämtade frånundersökningar 7 1984185. 1984/85:77 98 Hovrätten finner att dennarättsliga teknik är långt all föredra framför varje försök till legaldefinilionoch får antas kunna leda lill alt rimliga bedömningar av försäkringsrörelsebegreppelkan göras. Svårigheter kommer säkert alt uppkomma, inte minst i förhållandelill sådana företeelser som brukar innefattas under termen produktansvar.Risken för adminislrativt godtycke bedömer hovrätten vara minimal, så länge somde angivna kriterierna fasthålls. Särskilt viktigt för försäkringslagarnasskydd är. all kraven på kapitaltillgångar och kapitaltillväxt hålls höga. Del är en svaghet i försäkringsrörelselagen atlsjälva begreppet försäkringsrörelse inle har kunnat definieras. Lika lite somkommittén förmår dock kammarrätten atl skapa en klar, entydig och praktisksådan definition. Motiven ger emellertid en så fyllig ledning att någraegentliga svårigheter inle torde behöva ge sig till känna vid lillämpningen. Beträffande begreppet försäkringsrörelse, anserkommittén i princip att meddelande av garantier, lill den del åtaganden berorav en oviss yttre händelse, skall betraktas som försäkringsrörelse och krävakoncession i den mån behov av samhällskontroll anses föreligga. Med anledninghärav får inspektionen anföra följande. Kommillén behandlar ovan nämnda garantier i derasegenskap av sådan försäkring som kan innefattas i begreppet försäkringsrörelse.Naturiigivis kan man i sammanhanget se saken så atl det är fråga om försäkringmol förlust som uppstår till följd av atl en förbindelse av något slag(skuldförbindelse, entreprenadåtagande etc.) inte infrias. Verksamhet av detlaslag kan därför inte betraktas som någon för försäkringsrörelse arlfrämmandeverksamhet. Härav följer att verksamheten bör vara underkastad motsvarandekoncessionskrav som andra delar av försäkringsrörelse. En brisl i betänkandet är emellertid atlutredningen inte kommii in på bankernas garantigivning och mol den bakgrundenbehandlat kreditförsäkring i annan form än kundkreditförsäkring med fakturasom säkerhet. I slora delar föreligger direkt jämförbarhei mellan dessa grenarav bank- och försäkringsverksamhet. Den skillnaden föreligger dock attbankernas garantigivning är en del av utlåningsrörelsen. För bankernasrisktagande skall säkerhet ställas av garantitagaren enligt samma grunder somför kredil. Kapitaltäckningskravet för banken bestäms efter säkerheternasbeskaffenhel. Även om försäkringsföretag bedriver utlåning i egenskap av kapitalmarknadsinstituloch såtillvida kan vara hell jämförbara med kreditinstituten blir dock deraskreditförsäkringar inte något med kredilgivning 1984/85:77 99 Säkerhef som för kredit ställs inte. 1 stället blir kreditförsäkringäsatt ett pris efter försäkringslekniska grunder. Möjligen kan av detta skälkreditförsäkring av ovan angiven art och bankgaranti ses som varandrakompletterande instrument mellan vilka valfrihet bör råda allt efter vad sakengäller och t.ex. med hänsyn lill möjligheten all ställa säkerhet. Enliglinspektionens uppfattning kan man vänta sig en fördelning av åtagandena mellanförsäkringsföretag och banker pä basis av rationella överväganden om vilketinstrument - försäkring eller garanti - som i det enskilda fallet ärlämpligast. Fullmäktigedelar kommitténs syn i fråga om begreppet försäkringsrörel- 1 storl sett samfiiga nya bilar som säljs i Sverigeidag åtföljs-av en vagnskadegaranli. Garantin gäller normalt i tre år.Vagnskadegarantin fungerar i princip som en kollektiv försäkring med 100procents försäkringstäckning under bilens tre första år. Nybilsköparen och ide flesta fall andrahandsköparen behöver således inle omgående länka pä attteckna en vagnskadeförsäkring, något som enligl ärväl inarbetat i bilköparens medvetande. har inle uppmärksammat någraväsentliga konsumenlproblem med vagnskadegarantierna i deras nuvarande form.Frågan är om kommiiténs förslag, atl lämnandet av vagnskadegaranlier skall betraktassom drivande av försäkringsrörelse, fär några negativa konsekvenser förkonsumenlerna jämföri med nuvarande förhållande. Så synes vara fallel. Bl.a.kommer den totala försäkringsläckningen under bilens tre första år med störstasannolikhet inle alt bibehållas. Orsakerna härtill kan bl.a. tänkas varaföljande: Bristande informalion lill köparen när bilensäljs ulan vagnskadeförsäk ring. Köparen anser sig inte ha rådalt teckna en vagnskadeförsäkring. Bristande kunskap hosandrahandsköparen om alt det numera inte finns en vagnskadegaranli som följerbilen och som gäller . Enligt verkets erfarenhelerbyter merparten av nybilsägarna bil från köpet. Hur slort bortfallet från den nuvarande 100procentiga försäkringstäckningen kommer att bli om kommitténs förslag antagesär givetvis också beroende av bl.a. hur många bilproducenter/generalagenter somkommer att avveckla sin garantigivning, hur många ägarbyten som sker under Prop.1984/85:77 100 bilenstre första år och - om vagnskadeförsäkring lämnas - hur lång försäkringslidenkommer alt bli. Sammantaget finns det, enligl mening, allanledning tro att bortfallet från den nuvarande totala försäkringstäckningenkan komma att bli belydande och atl många konsumenler därmed fär en sämreställning än vad de har . Viss tveksamhet kan för övrigt råda om den avkommittén förmodade sänkningen av nybilsprisel kommer att motsvara kostnadenför att teckna vagnskadeförsäkring. De av kommittén skisserade utvecklingsalternativensynes för bilköparna innebära två alternativ. Del ena är att bilen säljs medvagnskadeförsäkring och det andra att bilen säljs ulan sådan försäkring. Del första alternativet kan innebära atlförsäkringen tecknas av bilproducenten/generalagenten och all vagnskadeförsäkringeni likhet med nuvarande vagnskadegaranlier följer bilen. En sådanvagnskadeförsäkring skulle med hänsyn till atl den tecknas avbilproducenten/generalagenten inte omfattas av konsumenlförsäkringslagen.Avtalsvillkorslagen skulle heller inte bli fillämplig, vilkel den däremot ärför vagnskadegarantiernas del. Det vore klart otillfredsställande och frånkonsumentsynpunkt helt oacceptabelt om del på marknaden skulle kunna förekommaför konsumenten ekonomiskt likartade vagnskadeförsäkringar där konsumenlförsäkringsla-genstillämplighet enbart är beroende av vem som tecknar försäkringen. Om bilköparentecknade vagnskadeförsäkringen skulle dock detaljproblemet som är förknippatmed vagnskadegarantin försvinna och som består i atl för garantinsupphörande nå den person som då är ägare av bilen med information om atlgarantin upphör och atl bilägaren bör överväga att teckna envagnskadeförsäkring. Det andra alternativet är atl bilen säljs utanvagnskadeförsäkring. En ny, eller i del närmasie ny bil representerar etl storlekonomiskt värde som del genomgående finns behov av att skydda via enförsäkring. För bilköparens del föranleder detta - som ovanantytts - att han själv måste se lill alt en vagnskadeförsäkring tecknas förbilen. Med hänsyn till att bilproducenterna för i delnärmaste samlliga på den svenska marknaden förekommande bilmärkena har lämnaten vagnskadegaranli, är della väl känt för bilköparen. Om vissabilproducenler/general-agenter väljer att inte erbjuda vagnskadeförsäkringmåste köparna tydligt uppmärksammas på delta. Det måste därför åvila dessaföretag och återförsäljarna att informera bilköparen om atl han numera självmåsle se till att teckna en vagnskadeförsäkring för atl erhålla sammaekonomiska skydd som tidigare automatiskt medföljde bilen i form av envagnskadegaranli. Kommittén föreslär att försäljning av"fristående" garanliavial rörande förslitningsskador o. d. inte börbetraktas som försäkringsrörelse. har emellertid bl.a. genomanmälningar från konsumenter uppmärksammat en hel del problem beträffande deförelag som säljer garanliavial som gäller förslitningsskador o.d. Dessaföretag har enligl verket ofta inte hafl någon som helst möjlighet alt avvägaproduktkvaliteten mol garanliåtagandet. Enligt föreligger ellmycket starkt konsument- och samhällsintresse atl dessa företags verksamhetställs under samhällets kontroll via koncessionskrav och särskild tillsyn. däremol ingående kännedom omproduktens kvalitet -det lorde närmasl vara fråga om de fall där tillverkarenockså är garantigivare - bör verksamhelen inte generellt betraktas somförsäkringsrörelse. Mot denna bakgrund kan viss tvekan råda hur man börbetrakta de "fristående" företag som säljer s. k.roslskyddsgarantier för bilar. Enligt verkets mening talar övervägande skäl föralt denna form av s. k. roslskyddsgaran-li bör betraktas somförsäkringsrörelse. Vad ovan sagts beträffande serviceavtal synes ocksåi allt väsentligt överensstämma med vad som anförs i sakkunnigutlåtandet avCari (sid. 211 0. Med hänsyn lill vad som anförts anserKonsumenlveket att man bör noga överväga de nackdelar som förslaget vad gällervagnskadegarantierna kan medföra för konsumenlkolleklivet samt närmare övervägakonsekvenserna av kommitténs förslag avseende försäljning av"fristående" garanliavial. 1.9Försäkringsrättskommittén (Ju 1974:09) Även om kommittén anfört goda skäl för sinståndpunkt, kan man av två skäl sätta i fråga om inte - på grundval avkommitténs utredning - en allmänt hållen beskrivning avförsäkringsrörelsebegreppel borde tas in i lagen. Dels är en lagbestämmelsetrots allt mera lättillgänglig än molivuttalanden, och även en allmänt hållenbeskrivning kan vara till viss hjälp för enskilda förelagares planering avverksamhelen; bl.a. kan den klarlägga all vissa företeelser som normalt intebetecknas som försäkring kan länkas bli hänförda dit och att en företagaredärför för säkerhets skull bör inhämia etl förhandsbesked. Dels är del tveksamtom man med den föreslagna lösningen uppnår syftet alt utvidga begreppetförsäkringsrörelse i vissa hänseenden. Försäkringsverksamhetskommillén vill, påbeaktansvärda grunder, gå ifrån den syn på begreppei som framgår av det ledandeprejudikatet pä området, NJA 1958 s. 536 (Volvofallet). Att märka är emellertidalt försäkringsrörelselag - vilken lika litet som lag omförsäkringsrörelse definierar begreppei i fråga - tydligen bygger på att tillsvidare samma gränsdragning skall gälla som lidigare bl.a. med avseende pägarantier av den typ som Volvofallel rörde (se prop. 1981/82: 180 s. 132 1984/85:77 102 0.De lagändringar som föreslås i det remitterade betänkandet berör inte dengrundläggande bestämmelsen i I kap. I § första stycket försäkringsrörelselagenoch antyder inte heller på annal sätt alt nägon ny avgränsning skulle göras avbegreppet. Avsikten är tydligen alt en sädna ändring i stället skallåstadkommas enbart genom motivuttalanden. Detta anses emellertid i allmänhetsom en mindre tillfredsställande lagstiftningsteknik. Man får rentav räkna medatt en domstol, som har atl pröva lagligheten av etl förelagt vite i ensituation motsvarande Volvofallet, skulle anse sig alltjämt böra följa 1958 årsprejudikat. Den bäsla metoden, om man vill vara säker på avsedda ändringen i gällande räll skall slå igenom, lorde vara atlbeskriva begreppet försäkringsrörelse i försäkringsrörelselagen, om också imera allmänna ordalag. I själva verkel synes del möjligt atl bygga en sådanbeskrivning på vad försäkringsverksamhetskommittén anfört om de grundläggandekriterierna för försäkringsrörelse (s. 42), fast i lagtexten får antydas allvissa avsteg från beskrivningen är möjliga i särskilda fall. Både med en definition av denna lyp och medförsäknngsverksamhets-kommilténs lösning uppkommer emellerlid problemet, hur manskall beteckna en verksamhei som vissei'igen har karaktären av försäkring mensom ändå inte behöver kontrolleras enligt försäkringslagsliftningen, t.ex.därför alt betryggande tillsyn sker enligt banklagstiftningen (jfr betänkandets. 41 och 43 T). Försäkringsverksamhelskommiltén menar synbarligen allförsäkringsrörelse då inte skulle anses föreligga - en terminologi som dockframstår som mindre träffande. Mera naturligt kan det synas att anseförsäkringsrörelse och koncessionstvång föreligga i sådana fall men ge enmöjlighet för försäkringsinspektionen atl undanta verksamhelen från tillsynsreglerna,eventuellt genom elt tillägg i I § tredje stycket i kommitténs lagförslag. Det förslag kommittén lämnar kan synas teoretisktlämpligi men har avsevärda praktiska komplikationer. Förslaget får konsekvenserför en elablerad och väl fungerande ordning. Garanti- och serviceavtal förekommeri stor utsträckning främsi inom bilindustrin. Den nuvarande ordningen medvagnskadegaranlier inom bilindustrin är resulatel av en produktutvecklingemanerande ur konkurrenssituationen inom bilindustrin. Det är för eUkonkurrenskraftigt svenskt näringsliv av belydelse aU utveckling tillätsbeträffande både produktion och marknadsföring. Den här akluellavagnskadegarantin är en sådan utveckling på marknadsföringens område. Denenskilde köparen har vunnit ekonomiskt pä företeelsen. Det har inle anföris atl den nuvarande ordningenskulle lett lill missbruk eller att några missförhållanden skulle råda. Tvärtommåsle det antagas att uppkomsten av garantierna varil av godo för köparna.Några prakiiska 1984/85:77 103 skälatt genomföra den föreslagna ändringen synes således icke finnas. 1 ställettycks kommitténs förslag leda till kostnadsökningar både för köpare ochtillverkare. Beträffande garantier, som omfattar ovissa, utifrånkommande händelser, synes de flesta grundläggande kriterierna uppfyllda föratl försäkringsrörelse skall anses föreligga. Det som dock måsle bli avgörandeför om sådan verksamhet kräver koncession är behovet av samhällskontroll genomatt klassificeras som försäkringsrörelse. En metod alt klargöra om sådant behov föreligger äratl undersöka om företag, som har lämnat sådana garanliutfäslelser ej senarehar kunnat uppfylla sina förpliktelser. Nägra sådana exempel har såvitt känt ejförekommit. Tvärtom fungerar de nuvarande garantierna praktiskt och rationellt,inle minst beträffande skaderegleringen. Vidare måste man anse alt garantiulfästelsen är enså naturlig och integrerad del av den primära verksamhelen, nämligentillverkning och försäljning av produkten, atl sambandet med reglerna somgäller för denna verksamhet är slörre än sambandet med reglerna förförsäkringsrörelse, och att samma regler därför bör gälla förgarantiverksamheten som den primära verksamheten. Förbundet anser således att det inte föreliggerbehov av den särskilda samhällskontroll som koncession för försäkringsrörelseskulle innebära. Den allmänna kontroll och tillsyn som näringsverksamhet iallmänhet underkastas torde vara tillfyllest. Förbundet vill därför understryka vikten av altinte genom ytterligare regleringar försvåra prakiiska och för konsumenienekonomiskt fördelaktiga garantilösningar som finns eller eventuellt kankomma all utvecklas på marknaden. Det skulle innebära ett exempel på hur mangenom kontroll- och regleringsiver, ulan förankring i verkligheten, lägger enhämsko på industriföretags möjlighet alt på ett rationellt sätt marknadsförasina produkter. Förslaget avstyrks därför i denna del. Innebörden av begreppei försäkringsrörelse är idaginte definierat i lagstifiningen utan överiämnat lill rättstillämpningen. Delledande prejudikatet på området är NJA 1958 s. 536 (Volvofallet). Kommitténvill ge begreppet ett förändrat, mer ändamålsinriktat innehåll men har inlefunnit det möjligt att åstadkomma en klar, entydig och prakliskt användbarlegal definition av begreppei. I stället anger kommillén vissa grundkriterierför bedömningen av vad som är försäkringsrörelse och redovisar utförligt hurgränsdragningen skall göras beträffande vissa aktuellagränsföreteelser såsom garanti- och serviceavtal saml captivebolag. 1984/85:77 104 ställer sig helt bakom de intentionersom kommittén sålunda redovisar och har också full förståelse för kommitténsskäl för atl avstå från alt lägga fram förslag till en legal definition. förslag all utmönstra brottet olaga försäkringsrörelse urlagstiftningen och i stället införa en ordning där bedömningen av omförsäkringsrörelse föreligger väsentligen koncentreras tillförsäkringsinspektionen och regeringen -med rält atl få bindande förhandsbeskedi frågan - torde varken från rättssäkerhetssynpunkt eller eljest avsaknaden aven legal definition bli alllför besvärande. Den nya avgränsningen av begreppetförsäkringsrörelse bör enligt riksförbundets mening under dessa förhållandenkunna få full genomslagskraft utan atl den grundläggande bestämmelsen i försäkringsrörelselagen(I kap. I § första stycket) kompletteras med en defini-fion. Mäklarfrågan skall kommittén behandla i ett senarebetänkande. I samband med behandlingen av försäkringsrörelsebegreppetdiskuterar kommittén dock vissa aktiviteter som gränsar till mäklarverksamhet.Frågan är här vilken grad av aktivitet/medverkan av annan än försäkringstagarensjälv fill tecknande av försäkring m.m. i ufiändskt bolag utan koncession härsom kan vara tillåten. Kommittén vi'' fästa helt avgörande vikt vid omprovision eller annan direkt ersäitning ulgär från del ufiändska bolaget. Enförsäkringskonsull skulle sålunda, om sä inle kan visas vara fallel, inle baraha att utreda försäkringsbehov, försäkringsskyddets lämpliga utformning och geråd om lämplig försäkringsgivare, utan även kunna medverka lill tecknande avförsäkring i bolag utan koncession här och även i övrigt sköta kontakterna meddet utländska bolaget. måsle konstatera alt med en sådangränsdragning öppnas möjligheter att kringgå koncessionssyslemet med dessviktiga syfte all skapa vissa garantier för svenska försäkringstagare. framhäller är svårigheten atl förhindra oönskade aktiviteter föricke koncessionerade bolags räkning slor och möjligheten all övervaka ochingripa är i prakliken begränsad. Kravet alt kunden själv skall visa aktivitetskulle kunna bli uttunnat och konsulternas medverkan inte bh begränsad lillrådgivning i verklig mening, vilkel borde vara det principielll riktiga. Det är naturligt alt i delta sammanhang tilldiskussion la upp frågan om den nu gällande friheten för en kund som själv äraktiv alt teckna försäkring utomlands hos här icke koncessioneradeförsäkringsbolag. Denna är i mer vidsträckt än vad som ärinternationellt vanligt. Det kan måhända hävdas alt detla, med nu i viss mångenom behovsprincipen begränsat antal försäkringsgivare i landet, har utgjorten vidgning av konkurrensen som kunde anses önskvärd. Härvid har bortsellsfrån de olika förutsättningar i konkurrensen som förelegat mellan å ena sidanbolag med koncession i och å andra sidan bolag utan koncession här ilandet. Om nu emellertid kommitténs förslag om en friare eiableringsrätl skullegenomföras - något som riksförbundet allmänt sett ställer sig posilivi fill 1984/85:77 105 -kan det ifrågasättas om denna nästan generella rätt atl teckna försäkring iutlandet bör kvarstå. Kommittén har pä flera andra punkter i sitt betänkande -inte utan framgång - värnat konkurrensjämslälldheten mellan olika bolag påmarknaden. Om tillfälle alt etablera sig i öppnas för utländska bolag,borde del vara den vägen som de skulle beträda i förhållande till svenskaförsäkringstagare. finner det därför naturligt att begränsningarav rätten atl teckna försäkring utomlands införes. Härvid bör uppmärksamhetägnas det arbele som pågår inom framför allt EG - men även inom - när detgäller utformningen av regler för hur fria försäkringsljänster skall kunnalämnas över gränserna. Inte ovänlat har man inom EG länge kämpat med storasvårigheter alt praktiskt och logiskt förena regelsystemet om frieiableringsrätl och den därav följande tillsynen, som skall utövas iakliviletslandet, med elt regelsystem om fria tjänster. I flera utkast tilldirektiv om fria tjänster har också ingått moment som i själva verket legatreglerna för etablering mycket nära. Likafullt måsle enligt riksförbundetsmening denna utveckling noga följas. Enligt förbundets uppfattning kan inleSverige genom en sträng lagstiftning mera påtagligt avvika från internationellanormer på detla område. Å andra sidan kan det inle heller vara rimligl atlsvensk lag avviker från internationell sedvänja på ett sådant sätt att densvenska försäkringsverksamheten riskerar att störas av en konkurrensojämlikhelsom andra länder inte skulle acceptera. I begreppet försäkringsrörelse ligger atl det skavara fråga om rörelse som drivs affärsmässigt. Undantag från koncessionstvångbör som gälla i fråga om verksamhet som kontrolleras genom annanlagstiftning, t.ex. understödsföreningar (jfr , Försäkringsrätt 2 uppl.s. En understödsförening kan bedriva verksamhet som är atl klassificerasom försäkringsrörelse enligl försäkringsrörelselagen, men en lägrelillsynsnivå har anselts acceptabel med motivet att rörelsen inte bedrivsaffärsmässigt (jfr ' bilaga lill betänkandet, "Vad ärförsäkringsrörelse?" s. 218). Det är enligt uppfattning angeläget altunderstödsföreningar drivs i sådana former all den lägre lillsynsnivånverkligen är motiverad. synes inte alllid vara fallel belräffande vissasådana föreningar som har nått så slor omfattning atl de i fråga om sortimentetav försäkringslösningar fakfiskl konkurrerar med försäkringsbolagen. Dennakonkurrens blir inle rättvis, bl. a. av den anledningen att försäkringsbolagenär underkastade placeringsplikt. I ulredningen borde denna fråga ha ägnatsslörre uppmärksamhel. 1984/85:77 106 Föreningen ställer sig helt bakom de intentionersom kommillén redovisar men vill särskilt uppmärksamma de problem som uppstårnär det gäller verksamhet som här i landet bedrivs av utländskaförsäkringsföretag som inte har koncession i .