prop · G80321 · 1984-12-31 00:00:00 — Riskenhärför förstärks av det förhållandet att presumtiva återfallsrattfyl-lerister -just dem som förslaget riktar sig mot - kan tänkas gardera sig på förhand motförverkande genom att föra fordon som tillhör annan. Försök till manipulationermed äganderätten tUl fordonet kan också bli vanliga. Det sägs i förslaget att förverkande inte skall ske om detär uppenbart obilligt med hänsyn bland annat tUl fordonets värde. Eftersom detinte skall vara fråga om något värdeförverkande innebär detta resonemang att enrattfyllerist som kör en relativt sett biUig bil kan komma att drabbas avallvarligare konsekvenser genom förverkande än en som kör en dyr bil och därförundgår förverkande även om brotten är jämförbara (s. 134 öx). En sådankonsekvens synes inte lämplig. Enligt nämndens uppfattning bör det framlagda förslaget omförverkande av fordon vid trafikbrott inte genomföras. BRÅ tillstyrker förslaget i vad avser möjligheten attförverka fordonet vid trafikbrott. Mot förverkande - oberoende av om det sker som en sanktioneller i förebyggande syfte - talar att det kan drabba vederbörande slumpmässigtoch ojämt. Fordonet kan tillhöra någon annan. Värdet kan variera högstbetydligt. Den dömde kan disponera över flera fordon. Lika lite som en Prop.1984/85:21 215 körkortsåterkallelse effektivt kan förhindra någon frånatt köra bil, lika lite kan ett förverkande av fordonet göra det. Men framförallt talar mot ett förverkande att det kan drabba vederbörande ekonomisktmycket ojämt. Ett förverkande skulle också komma att uppfattas som en extrapåföljd som drabbar somliga men inte alla. Om man till förebyggande av återfallvill hindra vederbörande att disponera en viss bil borde ett tidsbegränsat körförbudpä fordonet kunna ha samma effekt. Visserligen förhindras inte vederbörandedärigenom från att köra bilen. Men han förhindras ju inte heller särskilteffektivt från att köra bil genom att en viss bil förverkas. Genom ett körförbudskulle däremot en definitiv ekonomisk förlust förhindras. Då det gäller förslaget om förverkande av fordonet har VTIej andra synpunkter än att om förslaget genomförs måste möjligheten att kringgåsanktionen elimineras. accepterar användningen av förverkande ienstaka fall men betonar att bötesstraffet kan ges en effekt liknande förverkangenom en höjning av antalet dagsböter utöver nuvarande 120. De föreslagna reglerna om förverkande av fordontillgodoser ett behov som för , polismyndigheterna och det allmännaombudet i körkortsfrågor framstått som uppenbart. Förslaget harinte sådant nära samband med övriga trafiknykterhetsregler att det behöver ingåi ovan föreslagna samlade översyn. Reglerna torde framför allt komma atttillämpas vid upprepade fall av olovlig körning. Med den restriktiva utformningstadgandet föresläs få, torde rättssäkerhetsaspekter vara väl tUlgodosedda.Länsstyrelsen tillstyrker detta förslag. Det förutsätts attförverkande kommer att tillämpas med största restriktivitet. Bestämmelsernasynes behövliga främst vid fall av systematiskt bedriven olovlig körning, dådet för det allmänna rättsmedvetandet kan te sig stötande att låta förarenbehålla fordonet. Vi har i princip inte något att invända mot att möjlighetöppnas till förverkande av fordon som använts vid brott enligttrafikbrottslagen. Vi vill dock ifrågasätta om genom promemorian frågan blivitföremål för sådan omsorgsfull och genomlysande utredning som bör krävas förlagstift- 1984/85:21 216 ningi betydelsefulla och för den enskilde ingripande frågor. Att en bestämmelse avden innebörd som föreslagits måste tUlämpas restriktivt är uppenbart. Dennarestriktiva tillämpning bör kunna framgå tydligare av lagtexten. Vidare bör imotiven klarare kunna redogöras för när bestämmelsen skall tUlämpas. VUka brotteller brottskombinationer enligt trafikbrottslagen skall föreligga? Inomvilken tid skall återfall ske och i vilken brottslighet? Vilka omständigheter hämtöverskall beaktas? Den dömdes personliga och ekonomiskaomständigheter? Slutligen kan anmärkas att promemorian behandlar trafiknykterhetsbrotten.Det kan ifrågasättas om man pä det bristfälliga underlag som föreligger haftanledning att i det sammanhanget införa en möjlighet till förverkande av bilvid olovlig körning, vilket det ju i praktiken huvudsakligen kommer att blifrågan om. Utredningenom alkoholutandningsprov som bevismedel vid trafiknykterhetsbrott Såvälden föreslagna lagtexten som motivuttalandena ger vid handen attförverkandebestämmelsen skall tillämpas mycket restriktivt och endast ibrottsförebyggande syfte. Med hänsyn till den talrika förekomsten av motorfordoni vårt land förebygger man emellertid inte trafikbrott genom att förverka ettfordon. Den kritik som riktats mot tidigare förslag om fordonsförverkande ärockså fortfarande bärkraftig. Detkan emellertid inte uteslutas att det i enstaka fall skulle vara motiverat attvid uppenbart lagtrots ingripa med förverkande. Det är inte heller oviktigt atten förverkandebestämmelse också bereder väg för möjligheten att beslagtafordonet enligt 27 kap. . Det torde inte sä sällan hända att enoch samma person med endast ett par timmars mellan-mm grips sommisstänkt för trafiknykterhetsbrott. I sådana fall skulle det vara rimligt attpolisen skulle kunna beslagta fordonet i avbidan på rättens prövning avförverkandefrågan. Det kan inte heller uteslutas att risken att bli av medfordonet är ägnad att öka respekten för gällande trafikregler. Detungt vägande skäl som kan anföras mot en förverkandebestämmelse lederemellertid utredningen till den ståndpunkten att förslaget i denna del ej kangodtas. Dettorde inte heller råda någon tvekan om att flertalet av dem som skulle drabbasav förverkandepäföljden skulle uppfatta förverkandet snarare som en ekonomiskförlust än som ett medel att förhindra dem att begå nya brott. Mot den bakgrundenbör det enligt utredningens mening övervägas om det inte vore en lämpligarelösning att helt enkelt låta dessa personer drabbas av en ekonomisk sanktion iform av böter vid sidan av det fängelsestraff som regelmässigt torde blipåföljden för dessa personer. En sådan lösning kräver emellertid ändring ibrottsbalken eftersom fängelse inte kan kombineras med böterför samma brott. Prop.1984/85:21 217 Samfundet tillstyrker den föreslagna regeln om fordonsförverkandedå en sådan åtgärd kan vara ett effektivt medel att stävja de mest flagrantafallen av lagtrots. Förslaget till förverkandebestämmelse är inte tillräckligtgenomarbetat och bör framför allt belysas i ett större sammanhang. Det kanifrågasättas om en bestämmelse av ifrågavarande slag kommer att få en sådanpraktisk betydelse att det finns anledning att lagstifta därom. NTF delar uppfattningen att i vissa speciella fall kan ettförverkande av fordonet vara en lämplig och nödvändig åtgärd. NTF vill dockframhålla att en sådan åtgärd måste tillämpas mycket restriktivt. Vad slutligen angår frågan om att i vissa fall kunnaförverka ett fordon, som använts vid brott enligt trafikbrottslagen,tillstyrker i princip förslaget. Frågan kan dock vara förenad medpraktiska svårigheter bland annat därför, ati en person som vanemässigt kör bilolovligt ofta använder sig av olika fordon, som inte tillhör honom själv ochkan betinga ett icke obetydligt värde. Förbundet tillstyrker de förverkansmöjligheter av fordonsom föreslås. Såsom förslaget är utformat tar det närmast sikte på dejämförelsevis fä fall där vederbörande genom upprepad brottslighet visat signärmast likgiltigt för samhällets åtgärder. De invändningar om att åtgärder avdet här slaget hårdast drabbar dem med begränsade ekonomiska möjligheter kanenligt förbundets mening inte väga så tungt att samhället ska sakna möjligheteratt förhindra en upprepad brottslighet av det här slaget. Föreningen ställer sig tveksam till förslaget att fordonskall kunna förverkas på den grund att förverkandet skulle drabba alltförslumpmässigt med hänsyn till fordonets värde, den dömdes ekonomi, den dömdesframtida behov av fordonet etc. Enligt förslaget är det praktiska utrymmet fören tillämpning av fordonsförverkande i brottsförebyggande syfte synneriigenbegränsat. Om återfallsrisken i en situation är till den grad så påtaglig som fömtsättsi förslaget för att förverkande skall kunna ske, så torde, enhgt föreningensuppfattning, en häktning vara mer adekvat än ett förverkande av fordonet. Prop.1984/85:21 218 Föreningarna tillstyrker förslaget om möjlighet attförverka fordonet vid rattfylleri och andra trafikbrott. Även om möjligheten ipraktiken blir begränsad, är den ur polisiär synpunkt värdefull. Ett förverkande av fordon som används vid brott mottrafikbrottslagen drabbar givetvis ojämnt. Med hänsyn till att stadgandet äravsett att tillämpas endast i undantagsfall, vill KAK och M inte motsätta sigförslaget i denna del. I sammanhanget bör beaktas att enbart förekomsten av enmöjlighet till förverkande kan ha en skärpande psykologisk verkan. När det gäller förverkande av fordon har MHF aktualiseratfrågan tidigare. är det inte möjligt för domstolarna att dömatill förverkande av fordon ens vid mycket svåra trafikbrott och rattfylleri.Även om man inte skall tillmäta förverkandeinstitutet alltför stor betydelsetorde hotet om att förlora den egna bilen kunna bli en tillräckligt konkret ochkänsloladdad upplevelse för att några skulle avstå från att sätta sig vidratten och i stället ta taxi hem. MHF ser därför positivt på att man inför ensådan möjlighet, även om förbundet är införstått med att användningsområdetblir begränsat. I promemorian har antytts möjligheten att döma tiUskyddstillsyn med nykterhetsvårdande föreskrifter även om brottet i sig intebedöms förskylla svårare straffan böter. Detta torde, såvitt tingsrättenkänner till, knappast tillämpas. Påföljden överlämnande till vård enligt lagen(1981:1243) om vård av missbmkare i vissa fall torde knappast förekomma förrattfylleribrott, åtminstone inte vid . Det saknas skäl atttro att dessa påföljder skulle tUlämpas mer i fortsättningen om den föreslagnaändringen av rattfylleristraffet genomföres. Tingsrätten tillstyrker att lagförslaget genomförs som enpaketlösning. Dock anser tingsrätten att domstolarnas val av påföljd inom denföreslagna skalan för rattfylleri om bter eller fängelse intei en kommande proposition bör styras alltför hårt till ett val enbart mellanböter och fängelse. Om den åtalade har alkoholproblemen bör itrafiksäkerhetens intresse liksom även av kriminalpolitiska ochnykterhetspolitiska skäl skyddstUlsyn användas i förening med höga böter - itrafiksäkerhetens intresse för Prop.1984/85:21 219 att hindra återfall, av kriminalpolitiska skäl för attminska utslagningen genom fängelse och av nykterhetspolitiska skäl för att nåfarliga förare i ett tidigt skede. Vid rattfylleri enligt nuvarande lag, med en blodalkohoihaltom , föreligger alkoholproblem i av fallen. Härtillkommer, att redan en promille om 0,8-1,00 i regel antyder alkoholproblem. Alkoholproblematikerär inte hjälpta med böter och kan f ö. ofta inte betala dem, varför påföljdenär individualpreventivt meningslös. Fängelse är skadligt och främjar utslagningoch återfall. Reformen bör därför kombineras med uttalanden från statsmakternaatt personutredning bör ske genom personundersökning, läkarintyg (§ 7-intyg)eller utredning genom socialnämnden vid dessa högre alkoholhalter och att vidbehov av vård skyddstillsyn med föreskrifter om nykterhetsvård bör väljas ikombination med böter. Detta innebär en skärpning av reaktionen genomatt en del av 0,8/1,0-1,5 promilleklientelet överföres från nuvarandebötesstraff tiU kriminalvård i frihet. Tingsrätten vill understryka att trafiknykterhetsbrottskommittén1970 menade att den normala påföljden för rattfyllerister med alkoholproblemborde vara skyddstillsyn med föreskrifter om nykterhetsvårdande behandling.Tingsrätten vill som sin erfarenhet redovisa, att den fara som en delremissinstanser menat föreligga för att en dylik föreskrift skulle varaolämplig från behandlingssynpunkt inte stämmer med tingsrättens erfarenhet.Åtal för rattfylleri utgör en så påtaglig upplevelse att den tilltalade oftaefter hand, under personutredningen eller i rätten, öppnar sig för samtal ombehandling och därvid frivilligt godtar någon lämplig åtgärd, såsom kontakt medläkare. Länkarna eller socialvärden samt behandling med samtalsterapi och/ellerantabus. Unga förare och förare med alkoholproblem utgör särskildatrafikrisker. av trafiknykterhetsbrottslingarna är mellan 18 och 24är. En lika stor andel återfaller i trafiknykterhetsbrott. Dessa är oftaalkoholproblematiker. Samhället har visserligen lyckats att lära förarna igemen att hälla isär alkohol och trafik men har misslyckats beträffande ungaförare och alkoholproblematiker. Det är därför av väsentligt trafiksäkerhetsintresseatt inrikta trafiksäkerhetsarbetet, inberäknat påföljden för rattfylleri, pådessa gmpper. Av dem är särskilt alkoholproblematikerna svära att anpassa genomallmänpreventiva åtgärder och återfaller vid enbart sädana lätt och förblirtrafikrisker. Det allmänpreventiva fängelsestraffet har alltså även en motsatteffekt mot den avsedda, i det att det genom de ökade återfallen ökartrafikriskerna. Många av de unga förarna kan lättare än andra nås också medandra medel än hot om fängelse, t. ex. undervisning i skola eller körskola. 1984/85:21 220 Frihetsstraffetsom avskräckande och moralbildande faktor torde emellertid ha ingen ellerringa effekt på alkoholproblematikerna i den situation då de har att välja attköra eller inte. Kan man däremot nå denna stora grupp och hindra de just hos demfrekventa återfallen vore mycket vunnet från trafiksäkerhetssynpunkt. På köpetkan väsentligen nykterhetsvärds-synpunkter främjas, eftersom vård ofta kansättas in i ett relativt tidigt skede av missbruket då störst möjligheter finnsatt bryta utvecklingen. Det kriminalpolitiska målet att nedbringa det lidandefängelse ger främjas också. Att använda de redan hårt prövade -alkoholmissbruk har vanligen sin orsak i nägon form av utslagning i samhället,psykisk ömtålighet, misslyckande i arbete eller familj etc. - som offer föratt påverka andra, mer lyckligt lottade samhällsmedborgare att hålla isäralkohol och trafik strider mot elementär rättvisa och humanitet. En nyanseradoch saklig beskrivning av merparten av rattfylleriklientelet och av fängelsestraffetskulle förvisso också få allmänheten att förstå och godta ett nyanseratpåföljdsval. Allmänpreventionens verkan skulle därför kvarstå på dem som överhuvudär mottagliga för avskräckning och moralbildning. Tingsrättenhar samma uppfattning som års trafiknykterhetskommitté, nämligenatt den normala påföljden för rattfylleri - eftersom de flestarattfylleristerna är alkoholproblematiker - bör vara skyddstillsyn medföreskrift om nykterhetsvärd. Det nykterhetspolitiska intresset av att kommatillrätta med det dolda alkoholmissbruket är så stort att en tidig insats börske. Trafiksäkerhetsintresset sammanfaller med det nykterhetspolitiskaintresset. I betänkandet anföres att sädana föreskrifter otvivelaktigt skullevara mindre väl förenliga med principerna för den nya sociallagstiftningen.Tingsrätten delar ej denna uppfattning. Redan vid personundersökningarna i rattfyllerimälen,som i stor utsträckning gjorts av anställda vid socialbyråer, har dentilltalade ofta kommit till insikt om värdet av nykterhets vård och frivilligtbörjat deltaga i sådan. I vart fall vid huvudförhandlingen har ofta en sådanfrivillig accept av eller rent av önskan om hjälp med missbruket mognat fram. Irealiteten bygger en formell tvångsföreskrift av domstolen därför påfrivillighet och stämmer väl med socialtjänstlagstiftningen. Härtill kommeratt rattfylleristen redan genom sitt brott utsatt sig själv och andra för faratill liv och hälsa samt att återfall i rattfylleri är vanligt. En avsevärd faraföreligger därför för att han till följd av missbruket kan komma att skada sigsjälv eller andra. Även en föreskrift mot en icke samarbetsvilligrattfyllerist kan därför försvaras. Inom tingsrättens verksamhetsområde harinte förekommit nägon antydan hos kriminalvårds- eller socialvårdsorgan om attdet rent praktiskt skulle, såsom i betänkandet sägs, vara "storasvårigheter att bygga upp och genomföra specialinriktade behandlingsprogram iden skala som det skulle bli fråga om". Tvärtom har berörda organ positivtställt upp då tingsrätten påkallat biträde. Tingsrätten menar vidare attskyddstillsyn med nykter- 1984/85:21 221 hetsvårdsföreskriftbereder vägen för ett önskat införande av kontraktsvärd för drogmissbrukare.Till dess sä sker bör socialvård, hälso- och sjukvård samt kriminalvårdgemensamt delta i denna del av arbetet för trafiksäkerhet och nykterhetsvård. Denallmänna målsättningen att minska antalet fängelsestraff ställer sig länsrättengivetvis helt bakom. Vi känner oss dock ytterst tveksamma om man genomlagstiftningsåtgärder på just trafikbrottens område skall uppnå det syftet. Enmycket stor del av rattfylleristerna är alkoholmissbrukare. Vad dessa behöverär vård, vilket kan tUlgodoses genom den nuvarande lagstiftningen. Dettaförutsätter dock omprioriteringar så att den sociala sektorn får störrepersonella och ekonomiska resurser. Det går inte att bortse från nuvarandepåföljdspraxis där skyddstillsyn med nykterhetsvärdande föreskrifter ådöms ipraktiken endast när brottet i sig bedöms förskylla fängelse. Att döma enalkoholmissbrukare till ett högt bötesstraff är inte bara ett slag i luftenutan också inhumant. Övervakningsnämndeni , andra avdelningen Enligtdepartementsförslaget kommer utrymmet för att döma till böter i stället förfängelse vid rattfylleribrott att öka. De skäl som anförts för en sådan ändringsynes övertygande. Nämnden vill dock framhålla att förslaget i praktikensannolikt kommer att minska tillämpningen av inte bara fängelse utan ocksåskyddstillsyn vid rattfylleribrott. Huruvida en minskad användning avskyddstillsyn kommer att negativt återverka pä återfallsfrekvensen vidrattfylleri är svårt att uttala sig om. erfarenheter är skyddstillsyn i åtskilliga fall meningsfull sompåföljd vid trafiknykterhetsbrott. De som ådöms skyddstillsyn har oftaalkoholproblem men lever i övrigt under förhållanden som framstår som relativtordnade. De tillhör nämndens mera godartade klientel. Nämndens intryck är attde flesta rattfyllerister som får skyddstiUsyn gör en allvarlig satsning föratt komma ifrån sitt alkoholberoende. Ofta har en behandlingskontakt i självaverket etablerats redan före övervakningens böljan. Genom övervakningen sker enkontroll av att behandlingen genomförs. Den dömde sköter mestadels kontaktenmed övervakaren mycket bra och övervakningen har ofta kunnat upphöra efter ettår. Det är inte ovanligt att den nykterhetsvårdande behandlingen fortsätteräven efter övervakningens upphörande. Nämndenfinner mot bakgrund av det anförda det vara väsentligt att skyddstillsyn med nykterhetsvärdandebehandling fortfarande får ha sin plats i päföljdssystemet vid trafiknykterhetsbrottoch att påföljden kan användas även i vissa fall där blodalkoholhalten harlegat under (s. 108). Prop.1984/85:21 222 Principen vid kontraktsvård är att den tilltalade skall hafrihet att välja mellan ett fängelsestraff av viss längd och viss tids vård försitt missbruk. Erfarenheterna av missbruksvård visar att vårdtiden intekan,vara alltför kort, om man önskar positiva effekter av vården. Dettabegränsar emellertid värdalternativets möjligheter att konkurreramed fängelsealternativet, särskilt när fråga är om så korta fängelsestraff somde som är aktuella vid rattfylleri. Lagöverträdare är troligen inte villiga attgenomgå långvariga behandlingsprogram i stället för en månad i fängelse. Kontraktsvärdav denna art torde därför inte kunna bli någon normalpåföljd för rattfylleri. Det är emellertid möjligt att utforma en annan form avkontraktsvård för rattfyllerister som bättre kan konkurrera med kortafängelsestraff Den kan exempelvis bestå av viss tids öppen polikliniskmissbruksvård, innebärande vårdkontakt . Den kan ocksåefter förebilder i (Ds K 1980: 6 s. 98-100) bestå av regelbundenundervisning i trafikkunskap m. m. . En kontraktsvård somutformas på detta sätt får emellertid mycket begränsade allmänpreventivaeffekter. Det är därför tveksamt om den kan ersätta fängelsestraff somnormalpåföljd för rattfylleri i vårt land, där påföljden för detta brotthittills i regel bestäms uteslutande med hänsyn till allmänpreventionens krav. Omhändertagande av körkort i kombination med behandlingoch kontroll har visat god effekt pä nykterheten hos personer medalkoholproblem och borde beaktas vid lagstiftningen. Päföljdssystemet är föremål för översyn av bl.a. frivårdskommittén,som undersöker möjligheterna att i systemet införa alternativ till fängelse.Sådana påföljder - särskilt den s. k. kontraktsvärden - kan tänkas vara lämpadför mänga rattfyllerister. Enligt förbundets mening vore det klokt att avvaktakommitténs övervägande innan man genomför några mera ingripande ändringar i päföljdsreglernaför förstagångsrattfylleri. TCO anser det angeläget att ett kommande förslag från frivårdskommitténsnarast framläggs eftersom det utgör en nödvändig komplettering till denföreslagna lagstiftningen. Föreningen delar uppfattningen att det inte är nägonframkomlig väg att, säsom trafiknykterhetsbrottskommittén föreslagit, normaltdöma rattfyllerister med alkoholproblem till skyddstillsyn med föreskrifter omnykter- Prop.1984/85:21 223 Tvångsvis nykterhetsvärd i sä stor skala som härskulle bli aktuell kan inte rimligen anordnas särskilt inte efter tillkomstenav den nya socialtjänstlagstiftningen, som bygger på frivillighet i första handnär det gäller vården. Med hänsyn till vad föreningen anfört ovan om denallmänpreventiva effekten av att fängelse utgör normalpåföljd för rattfylleriavstyrker föreningen förslaget att normalslraffet för sådant brott skall varaböter och att fängelse skall vara reserverat enbart för grova fall. I promemorian anförs vidare (s. 103 a ff) olika skäl föratt promillegränsen 1,5 inte bör bibehållas och böter alltså bli huvudpäföljdenäven vid så hög alkoholkoncentration i blodet som och däröver.Efter en redovisning av dessa skäl kommer man fram till att gränsen dock inteslopas nu utan först i samband med övriga lagändringar vid eventuell övergängfrån blodprov till utandningsprov. Varför då inte vänta helt med att ta bortgränsen i stället för att behälla den som gräns mellan normalt och grovtrattfylleri men i övrigt inte tillmäta den annan betydelse än som en i motivenrekommenderad fömtsättning för fängelse vid vanligt rattfylleri i deundantagsfall dä sådan påföljd bör komma i fråga. Den vikt av enhetlighet irättstillämpningen, som promemorieförfattaren lägger fram som den ena huvudgmndenför hela reformen, är ett skäl så gott som något att behälla 1,5-gränsenoförändrad, givetvis under förutsättning att tillräckligt vetenskapligt stödfinns för denna i fråga om sambandet mellan bems-ningsgrad och trafikfarlighet. Enligt styrelsen är den främsta förutsättningen för attkunna minska användningen av fängelse att upptäcktsrisken uppfattas som reellav allmänheten. Risken för upptäckt är främst beroende av vilka resurser polisenförfogar över för trafikövervakning. Polispersonalenutnyttjas orationellt i ärenden angående misstanke om trafiknykterhetsbrotteftersom transporten och väntetiden för blodprovstagning ofta måste tas fräntid för trafikövervakning. Även det fortsatta utredningsförfarandet äradministrativt betungande. Dessa problem löses om nuvarande blodanalys kanersättas med luftanalys såsom undersöks inom utredningenbeträffande luftundersökningsteknik vid misstanke om trafiknykterhetsbrott.Styrelsen vill framhålla att även med nuvarande lagstiftning måste polisentillföras kvalificerade instrument för att kunna genomföra tillförlitliga alkoholutandningsprov,dvs. prov som varken är falskt positiva eller falskt negativa. Frånrättssäkerhetssynpunkt är detta av utomordentligt stor betydelse eftersombeslut om blodprov i regel fattas efter genomfört alkoholutandningsprov. Prop.1984/85:21 224 att öka upptäcktsrisken om polisen förfogar överhögklassig utmstning.