prop · G803213 · 1984-12-31 00:00:00 — RLK:sutvärdering av det hittillsvarande riktlinjearbetel ger inte vid handen att detfunnits något nämnvärt praktiskt behov av ett i förväg framtaget bemyndigandeför regeringen att meddela straffsanktionerade föreskrifter. Detta kan hängasamman med följande omständigheter. Av MD:spraxis synes framgå all situationer där man kanske kan anta en dåligefterlevnad eller svag organisationsgrad troligen inte sällan knyts tillmarknader med utpräglat udda produkter, kanske av dagsländenatur. Som exempelkan tas billiga och farliga imporiprodukter av lågpriskaraktär, typleksaker, prydnadsföremål m. m. 1 dessa fall skulle del te sig onaturligt allla fram regler för hur produktvarianlen skall vara beskaffad. Därmed blir detointressant om reglerna lämpligen borde ha haft riktlinjernas rättsligakaraktär eller straffregelns natur. I stället är del naturligt att rikta ettdirekt saluhållandeförbud mot den som tillhandahåller produkten. Så är jumöjligt för MD enligl 4 8 MFL. vars krav i fråga om faregraden inte är högtställda. Ingripanden enligl detta lagrum kan vidare göras i de fall attsituationen kräver regelframtagning och man bedömer att reglerna Prop.1984/85:213 46 bör vara straffsanktionerade. Genom sådana MD-ingripandenkan man stoppa försäljningen av produkten och, om en särskild lagstiftningändock behövs, ta fram förslag lill en sådan. Här kan vidare domstolen meddelainterimistiska förbudsbeslut i avbidan på sin slutliga prövning. Jag vill också erinra om alt domstolen sätter ut ett högtvite - regelmässigt . - i det beslut som riktas mol det enskildaföretaget. I några fall har del rört sig om ett miljonbelopp. Erfarenheternakan inte sägas visa att denna ingripandeform är otillräcklig. Det är ocksåmöjligt att höja vitel. Vad jag nu har sagt utgör tillräckliga skäl för att man,under hänvisning till vad RLK:s framlagda utvärdering har visat, böravstå frän att genomföra bemyndigandeförslagel. Jag vill ändock tillägga attdet enligt min mening dessutom skulle vara oklokt att tillföra den nuvarandeordningen ytleriigare en beslutsfattare, som vid sidan av MD:s tvingandebeslut och KOV:s riktlinjer kunde meddela straffsanktionerade föreskrifter påi princip alla ej specialreglerade varu- och tjänstområden. Redan vad som f. n.gäller har kritiserats som alltför invecklat och svårt att förstå. Jag är ocksåtveksam till all det är regeringen som föresläs ha rollen alt meddela sådanaföreskrifter. Pä det här aktuella produktsäkerhetsområdet krävs knappastpolitisk styrning, och målkonflikterna är inte av den arten att regeringensmedverkan på den grunden är behövlig. Tvärtom synes det vara naturligt att, omett bemyndigande alls skulle lämnas, detta gavs åt den ansvarigafackmyndigheten genom delegering från regeringen. Av skäl som berörtstidigare (2.2) skulle emellertid en sådan åtgärd i själva verket kunna kommaatt föra med sig en radikal omläggning av nuvarande system, något som jag redanhar konstaterat är omotiverat. Jag föreslår således inte någon form av bemyndigande attutfärda straff-sanktionerande regler pä det område som täcks av 4 8 MFL ochriktlinje-verksamheten i anslutning därtill. Som förut har utvecklats kangivetvis frågan om straffsanktionerade bestämmelser för en viss marknad ellervissa transaktioner m. m. aktualiseras . Mol bakgrund av vad jag haranfört bedömer jag det vara tillräckligt alt det dä vidtas särskildalagstiftningsåtgärder. Däremot anser jag att del nuvarande systemet börkompletteras med en möjlighet för MD att meddela omedelbara interimistiskaförbudsbeslut m. m., vilket ytterligare ökar slagkraften i del gällandesystemet. Detta behandlar jag (2.7.3). Det finns en koppling mellan de marknadsrättsliga reglernai 4 8 MFL om produktsäkerhet samt den civilrätlsliga regleringen av frågan omnär en vara skall anses behäftad med fel. Enligt 8 8 konsumenlköplagen gällerf. n. bland annat att en vara som sålts i strid mot ett förbud enligt 4 8 MFLskall anses vara behäftad med fel i konsumentköplagens mening. Regeln, som ärtvingande och alltså sätter åsido vad parterna kan ha avtalat om, utlöserdärmed det köprättsliga päföljdssystemet i sistnämnda lag. 1984/85:213 47 melsens funktion är au klarlägga att den som efterförbudet köpt varan av den som meddelats förbudet kan åberopa sina rättigheteräven om han i köpeavtalet förklarat sig vara medveten om och acceptera den risksom är förbunden med produkten. Enligl 8 8 konsumenlköplagen gäller, som en tilläggsregel,därutöver att varan skall anses vara behäftad med fel om den är så bristfälligatt dess användning medför uppenbar fara för köparens eller annans liv ellerhälsa. RLK har bedömt all en produkt vars saluhållande förbjudits enligt 4 8MFL på grund av dess personfarlighet ofta torde falla också under den tvingandetilläggsregeln i 8 8 konsumenttjänstlagen. Kommitlén har antagit att varanäven utanför del tvingande området normall är att anse som behäftad med fel iköprättslig bemärkelse. Den näringsidkare som till en konsument säljer en varasom omfattas av ett förbud enligl 4 8 MFL måste därför, enligl RLK, räkna medatt de köprältsliga felreglerna kan tillämpas mol honom även om förbudet intehar riktats mot honom själv utan, enligt den av kommittén föreslagna ändringenav 4 8 MFL, mol l.ex. en tillverkare eller en importör eller mot en annandetaljist. RLK harlikväl ansett att den nu berörda, som kommittén uppfattar det reella betydelsenav ett förbud enligt 4 8 MFL, bör återspeglas i den tvingande regeln i 8 8konsumenlköplagen. RLK:s förslag är därför att sistnämnda lagrum ändras på såsätt att en vara som enligt beslut av MD på grund av sina egenskaper medförsärskild risk för skada på person eller egendom, eller är uppenbart otjänligför sill huvudsakliga ändamål, skall anses vara behäftad med fel, oavsett ombeslutet riktats mol säljaren eller mol någon annan näringsidkare. Kommilténtillägger att en så vidsträckt civilräiislig verkan av ett beslut enligt 4 8MFL endast bör tillkomma ett beslut som har meddelats av MD. En konsekvensdärav blir således att förelägganden utfärdade av KO och godkända av företageninte får samma civilrättsliga effekter som de har . Fleraremissinstanser anser att den föreslagna utvidgningen är obehövlig. uttalar att, om en vara har sådana egenskaper att desssaluhållande kan förbjudas enligt 4 8 MFL, varan normall också blir attbetrakta som felaktig vid en köprättslig bedömning. I det enskilda fallet kani nuläget bedömningen dock tillåtas bli en annan, om köparen haft full vetskapom varans beskaffenhet och får anses ha godtagit den som den år. För egen del vill jag anföra följande. Av vad RLK uttalat framgår att den inte räknar med att denföreslagna ändringen fyller något nämnvärt praktiskt behov. Jag är benägen attdela den uppfattningen. vållar ändringen rätlstekniska problem, somhar berörts vid remissbehandlingen. Förslaget skulle därutöver få en vidsträcktoch stel civilräiislig verkan. Den av säljförbudei föranledda felförklaringenav varan skulle bli en över hela linjen Ivingande norm och hindra domstolarnaatt beakta de särskilda omständigheterna i ett enskilt fall. 1984/85:213 48 Köparen kan där ju ha ett speciellt inlresse av allförvärva varan, trots dess farlighet, och avse att använda den för en funktioni vilken risken inte materialiseras. Med hänvisning till den långtgående verkansom förslaget för med sig har RLK vidare funnit att man inte bör ha kvar dennuvarande felverkan av godkända KO-förelägganden. Jag vill då peka på att mandärmed bryter mot den gällande principen att ett godkänt, av KOutfärdat förbudsföreläggande har samma verkan som ett beslut av MD. Det har vid remissbehandlingen vidare anförts att RLKalltför onyanserat har behandlat frågan om en detaljists möjligheter alt tillsin leverantör reiurnera varor som han har i lager och som berörs av ettförbudsbeslul med slöd av 4 8 MFL. En mer ingående analys än den kommittén hargjort torde, har det uttalats, behövas när det gäller problemen med hos detaljhandlarebefintliga lager samt andra problem som hänger samman med affärsrelationerna ide olika distributionsleden. Jag kan i princip ansluta mig lill denna bedömning. Det ärdessutom sä att en automatisk felförklaring, av den modell utredningen harförordat, innebär att man, när det gäller förhållandena mellan skilda säljled,kommer direkt in på frågor som nära berör produkiåterkallelsekommitténs pågåendearbele. 1 sammanhanget kan pekas pä att förslaget lillkonsumenttjänsllag bygger på att en ijänsl skall anses felaktig, om den haruiförls i strid mot ett förbud enligt 4 8 MFL. Jag vill också nämna attkonsumentköpsutredningen i betänkandet (SOU 1984:25) Ny konsumentköplagföreslagit en motsvarighet till 8 8 nuvarande konsumentköplag, avhuvudsakligen samma innebörd. I fråga om nuvarande lilläggsregel försituationen all varan är så bristfällig att dess användning medför uppenbarfara för köparen eller någon annans liv eller hälsa föreslås dock att ordet"uppenbar" byts mot "allvarlig". Konsumentköpsutredningenbedömer en sådan förändring i någon mån stärka konsumenternas skydd mot fariigavaror. Mol den nu angivna bakgrunden lägger jag inte fram någotförslag till ändring i 8 § konsumenlköplagen. Den aktuella frågan kommer,enligt vad jag erfarit, alt övervägas ytterligare inom ramen förproduktåterkallelse-kommitténs arbele och i sitt sammanhang med det allmännapäföljdssystemet i anslutning till en eventuell lagstiftning rörandeproduktälerkal-lelse. 2.6.4 Förslaget om ett skaderapporteringssystem Skaderapportering förekommer i lokall inom någrakommuner. KOV har bedrivit försök med skaderapportering i vissa län. En utvärderingav resultaten kommer att ske. RLK uttalar att avsaknaden av ett övergripandesystem för rapportering av och statistik över olyckor i hemmet och på fritidenutgör en brist i vårt nuvarande konsumentskydd. KOV och SCB föresläs fä iuppdrag att bygga upp ett sådant system. Huvuddelen av de remissinstanser somyttrat sig angående skaderapporteringssy- 1984/85:213 49 stemel tillstyrker förslaget. Påpekanden görs dock om attpågående försök inom sjukvården först bör utvärderas. Jag vill peka pä att produktsäkerhetsfrägorna ges högprioritet inom konsumentpolitiken. Viktigt för alt arbetet medproduktsäkerheten skall bli framgångsrikt är att man har så stor kännedom sommöjligt om vilka skador olika produkter förorsakar. hari detta sammanhang framhållit att det år angelägel all en systematisk sådan rapporteringinrättas i de nordiska länderna. Inom EG har bedrivits försök medolycksfallsrapportering samt planeras en fortsatt rapportering av detta slag,enligt förslag av EG:s högsta råd. Rapporteringssystem finns bl. a. i ,, och . Arbetet på ell nytt principprogram för den framlida hälso-och sjukvården med sikte - 2000 (HS 90) har resulterat ihuvudrapporten (SOU 1984: 39) Hälso- och sjukvård inför 90-talet samt bl. a.underlagsstudier (SOU 1984:42) Att förebygga skador - ell hälsopoliliskthandlingsprogram. I dessa rapporter behandlas åtgärder för att förslärka detskadeförebyggande arbetet samt tillgången till statistik över inträffadeskadefall och de bakomliggande omständigheterna. Bland annat föreslås att ettsystem inrättas där man inom några utvalda landstingsområden under en begränsadtid genomför en intensiv registrering av alla skadefall som blir kända inomhälso- och sjukvården. Under andra perioder skulle motsvarande registreringgöras inom andra landstingsområden. Del föresläs att skallinitiera ett sådant system, svara för den centrala statistiskasammanställningen och tillhandahålla sektorsmyndigheter, som l.ex. KOV,underlag för skadeförebyggande ätgärder. Förslaget bereds f.n. inomsocialdepartementet. En proposition avses att läggas . Sedan RLK lade sitt betänkande har således ett meraövergripande arbete påbörjats i fråga om skaderegistrering. Delta omfattar ävenkonsumentområdet, och sker i samverkan med bl. a. KOV. Mot denna bakgrundsaknas skäl all bygga upp ell särskilt skaderapporteringssyslem för dettaområde. RLK:s förslag angående skaderapporiering bör därför inte genomföras. 2.7 Processen i , m. m. 1 lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. ges vissaregler om processen i MD. Vid tillkomsten av lagen anförde (prop. 1970:57 s.167) föredraganden att den föreslagna ordningen var ändamålsenlig. Dennaordning innebar att ärendena skulle handläggas i rättegångsliknande former ochi stort efter principer. Vissa grundläggande bestämmelser omförfarandet borde meddelas i lag men någon detaljreglering borde inte komma ifråga. Erfarenheterna frän dåvarande näringsfrihetsrådets verksamhet utvisadeenligt föredragandens mening alt något 4 1984/85. Prop.1984/85:213 50 behov härav inte förelåg. Det hade visat sig vara en klarfördel att förfarandet var smidigt och att man inte var bunden av ett såstrikt regelsystem som det som innehöll. För en närmare redovisning av MD:s sammansättning ocharbetsformer hänvisar jag till prop. 1981/82: 165 med förslag tillkonkurrenslag samt RLK:s betänkande. Kommittén tar upp lill diskussion åtskilliga förändringari den nuvarande processuella ordningen. Jag kommer att anmäla eller berörafrågor som rör direkt lalerättför förelagen, underlaget förMD:s beslut, talan mot MD:sbeslut rörande grundlagsfrågor. Därutöver behandlas en av MD vid remissbehandlingen väcktfråga rörande 2.7.1 Frågan om direkt talerätt för företagen Mitt förslag: Regler om rätt för ell företag alt direktväcka talan i mot ett annat företag (direkt lalerätt i s. k.konkurrentärenden) införs inte. Nuvarande ordning bibehålls, så alt konsumentombudsmannen(KO) först måste ha beslutat att inte föra saken lill domstolen. Kommitténs förslag: Förslaget innebär att regler om direkttalerätt i konkurrentärenden införs. Remissinstanserna: De flesta tillstyrkerkommittéförslagel. Några är tveksamma. direktmotsätter sig delta. Sammanfattning av skälen för mitt förslag:Konsumentintressena berörs rätt ofta mer direkt också i fräga omkonkurrentanmälningar. bör därför rent principiellt haförstahandsansvaret för utvecklingen och för lagtillämpningen även i fråga omkonkurrentärenden. Mot en direkt talerätt talar även processuella svårigheterför KO. Den nuvarande avskrivningsgrunden passar dock inie väl med lägel ivissa konkurreniären-den. Företagen kan vidare ha behov av ett snabbare beskedi avskrivningsfrågan. Förbättringar i beslutsprocessen är möjliga. Skälen för mitt förslag: Enligt 2 8 MFL gäller all, om ennäringsidkare vid marknadsföring av en vara, tjänst eller annan nyttighetföretar reklamåtgärd eller annan handling som genom att strida mot godaffärssed eller på 1984/85:213 51 annal sätl är otillbörlig mol konsumenter ellernäringsidkare. MD kan förbjuda honom att fortsätta därmed eller alt företaannan liknande handling. Avbestämmelsen följer att lagrummets syfte inte är att skydda endast konsumentermot otillbörlig marknadsföring utan även näringsidkare. 1 näringsidkarfallenkan del gälla företeelser såsom nedsättande omdömen i reklam, s. k.renommésnyllning (otillbörligt utnyttjande av det goda anseende som ett annatföretags produkt m.m. har), vilseledande utnyttjande av efterbildning, oriktigursprungsangivelse, ovederhäftiga jämförelser och negativ säljmelod(tillhandahällande av nytligheter utan att dessa beställts av mottagaren, m.m.). Rätten attgöra ansökan om förbud eller åläggande enligl MFL (lalerätt) tillkommer iförsta hand KO. Om denne för visst fall beslutar att inte göra ansökan, fåransökan göras av sammanslutning av konsumenter, löntagare eller näringsidkare.Gäller saken förbud enligt 2 8 MFL mot otillbörlig marknadsföring får ansökan idetta läge göras också av en näringsidkare som berörs av handlingen. Av vad jag har anfört framgår att en näringsidkare sommenar sig utsatt för otillbörlig marknadsföring inte kan direkt föra talan iMD. Först måste han ha ett beslut av KO om att denne avser att inte driva dennasak. RLK harföreslagit att näringsidkaren i stället skall ha direkt talerätt. KO skallenligt förslaget ha lalerätt. Kommiltén har redovisat sin närmareargumentering för detta. Sammanfattningsvisframhåller kommiltén följande. Enligt KOV:s instruktion fär klagomål rörandebl. 2 8 MFL lämnas utan åtgärd, om det från allmän synpunkt är av ringabetydelse att saken prövas. Resursminskningar leder naturligen lill att KOVkoncentrerar sina insatser till problem som direkt avser konsumenterna.Konkurrentärendena avskrivs därför räll ofta, uttalar RLK som anser att genomden praktiskt nödvändiga prioriteringen näringsidkarskyddet i 2 8 MFL urholkas,trots att KO har förstahandsansvaret för att överträdelser av lagen stävjasoavsett vem del är som utsätts för en otillbörlig marknadsföring. Till följd avde minskade resurserna ökar enligt kommittén spänningen mellan lagstiftarensintentioner och den praktiska tillämpningen av lagen. Förfarandet hos KOmedför utan tvekan en viss för vederbörande näringsidkare inte sällanbesvärande och från allmänna synpunkter olycklig försening av ett ärende,tillägger RLK. Vid remissbehandlingen har flertalet instanser ställt sigpositiva till förslaget. KOV uttalar all avskrivningar av konkurrenlärendensker men all bedömningen kan göras relativt snabbt hos verkei. Skälet till attavskrivningar sker är enligt verket självfallet inte enbart att det rör sig oms.k. Mänga av fallen gäller komplicerade förelagsärendensom kräver betydande myndighetsresurser vid handläggningen fortsätter KOV ochtillfogar, att det i vissa ärenden skulle fordras utomslä- 1984/85:213 52 ende expertis för utredning. Mot denna bakgrund ter delsig enligt KOV principiellt naturligt att införa en regel om direkt lalerätt.Dock har en sådan enligl KOV även nackdelar, som verket redovisar. Sammanfattningsvisfinner KOV att övervågande skäl likväl talar för en direkt talerält. Jag kaninte tillstyrka att man inför en regel om direkt lalerätt för del enskildaföretaget i fråga om otillbörlig marknadsföring. Skålen är flera. Det finns ingen absolut skiljevägg mellan ärenden som rörföretagsintressen och ärenden som rör konsumentintressen. Genom att vara effektivtoch välorganiserat kan ett företag verksamt bidra till alt konkurrensenfungerar bra på en viss marknad, exempelvis så att priserna pressas till nyttaför konsumenterna. En sådan effektiv konkurrens är oftast ett direkt intresseför oss alla. Skadas nu företagets konkurrensförmåga genom att en konkurrentanvänder oetiska affärsmetoder, t. ex. vilseledande jämförelser mellan deraskonkurrerande produkter, är detta givetvis till nackdel för företaget liksomdet är otillbörligt mot konsumenterna och kan ge direkta negativa effekter fördem, i form av felaktiga köpbeslut. Den omedelbara följden för förelaget kanbli förlust av marknadsandelar. På kan företaget slås ut sä altkonkurrensen minskar. Även konsumenterna kan då drabbas, exempelvis genom attutslagningen skapar utrymme för omotiverade prishöjningar. Man kan här tala omindirekta och mer långsiktiga effekter för konsumenterna. Del är alltså ett samhällsintresse från ekonomisk synpunktalt man inte i tävlan mellan konkurrenter använder otillbörliga metoder.Därutöver gäller självfallet att sådana metoder är klandervärda i sig. Iförarbetena till 2 8 MFL framhölls (prop. 1970: 57 s. 64) också alt ävennäringsidkarnas intresse av att konkurrensen inte drivs med ohederliga metoderbör beaktas och att konsument- och näringsidkarintressena f.ö. tordesammanfalla når del gäller frågan om vilka etiska krav som skall ställas påreklam och marknadsföring. Vidare är vissa av dessa metoder som nämntsäven av direkt betydelse för konsumenterna. Mot denna bakgrund är det välmotiverat att MFL:sgeneralklausul om otillbörlig marknadsföring ger ett skydd också förnäringsidkare. Eftersom samhällsintressena berörs, direkt eller indirekt ochredan pä kort sikt eller långsiktigt, också i fräga om otillböriigmarknadsföring riktad mot näringsidkare är det därvid principiellt riktigt attKOV, vari KO-funklionen är inbyggd, över hela fältet i första hand har ansvaretför utvecklingen och för användningen av 2 8 MFL. I sitt arbete är KOV emellertid tvunget att ibland väljavilket av tvä var för sig angelägna intressen som skall tillgodoses. Eftersomkonsumenternas läge är mer utsatt, och dä företag har större resurser altsjälva föra en försvarskamp mot oetiska metoder, är del naturligt att KOVoftast måste prioritera sädana konkurrentärenden som direkt och på mer kortsikt berör konsumenterna negativt. Detla skall dock inte uppfattas som ettuttryck Prop.1984/85:213 53 för att KOV anser de konkurrentärenden som inte las uppvara utan inlresse för det allmänna och för samhället i övrigi. I de fall konsumentintressena berörs mer direkt kommerverket att även fortsättningsvis gripa in. Det går emellertid knappast att iförväg entydigt och i bredare omfattning peka ut kategorier av fall därkonsumentintressena aldrig eller sällan är mer direkt berörda. Det är då intelämpligt alt bedömningen av frågan huruvida och i vilken form ingripanden skallske i en konkurrenllvisl i praktiken i första hand läggs på den angripne näringsidkaren,genom en regel om direkt lalerätt. Jag vill peka på att, om företagen använderdenna talerätt, en del typer av konkurrentärenden i vilka KO f. n. för talandärför att de även inrymmer ett olillböriigl beleende mot konsumenter kommeratt drivas av det enskilda förelaget. Enligl RLK:s förslag skall verketvisserligen underrättas av MD om ärendet. Utredningen i ärendet och processenkan emellertid vid det laget vara upplagd på ett säll som inte rätt passarkonsumentintressena. I sädana lägen kommer det allmännas företrädare in iefterhand, vilket knappast är ändamålsenligt. Principiella och praktiska - skäl talar alltså mot attinföra en direkt talerält för näringsidkare. Omständigheterna är inte sådanaatt jag kan ansluta mig till RLK;s förslag på denna punkt. Detta innebär inteatt jag på något sätt skulle bortse från att det kan vara viktigt för detenskilda företaget att så snart som det är möjligt fä besked i frågan om KOkommer att driva saken eller ej. Tvärtom anser jag det betydelsefullt bl. a.alt direkta förfrågningar därvidlag besvaras snabbt. Jag har erfarit att verkethär kommer att pröva nya rutiner som påskyndar handläggningen påtagligt.Vidare delar jag den åsikt NDM fört fram, nämligen alt en lämpligareavskrivningsgrund för KO bör finnas. Jag avser att återkomma lill regeringenmed förslag till ändring i verkets instruktion. Del finns anledning alt kommentera del enskilda företagetsprocessuella läge då KO beslutar att föra talan i ett konkurrentärende som rörbåde direkta konsumentaspekter och aspekter som gäller det träffade företagetssituation, exempelvis vid vilseledande jämförelse mellan två produkter. FinnerKO i ett sådanl fall att det är tillräckligt all koncentrera det allmännasinsats till marknadsföringen såvitt rör konsumenterna mer direkt, synes ettavskrivningsbeslut kunna ges av innebörd all KO inte för talan i ärendetbeträffande frågan om marknadsföringen är otillbörlig mol näringsidkaren. Villdel berörda företaget då väcka talan i MD i den avskrivna delen synes dennuvarande talerättsregeln naturligen medge detta, så all även denna sida avsaken kan prövas med slöd av 2 8 MFL. Vidare har domstolen möjlighet attöverväga en analog tillämpning av regler om osjälvständigintervention, om företagets sakliga behov av all få della tillgodosestillräckligt genom detta. Så kan exempelvis vara fallet i ell läge dä yrkandenaskulle bli identiska med KO:s. Jag kan inte se praktiska problem förenade medalt flera uppträder på sökandesidan. Självfallet är del MD som har att laställning i de nu berörda frågorna. Prop.1984/85:213 54 Jag vill i sammanhanget beröra förindustriellt rättsskydd (överenskommelser med främmande makter, SÖ,1970:60). Enligt artikel 10 bis är de anslutna länderna, däribland ,skyldiga att genom lagstiftning ge ett verksamt skydd mot illojal konkurrens.Som typhandlingar nämns framkallande av förväxling med konkurrent,misskreditering av konkurrent och vilseledande av allmänheten. Någon bestämmelseom direkt talerält för företag finns inte.