prop · G803213 · 1984-12-31 00:00:00 — Mitt förslag: får iproduktsäkerhetsärenden meddela tillfälligt förbud mot saluhällande av enfarlig vara eller tillhandahällande av en farlig tjänsl (interimistisktbeslut) utan att svaranden fått tillfälle att yttra sig, om synnerliga skälföreligger. Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. 1984/85:213 63 Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks i stort ellerlämnas ulan erinran i sak av dem som uttalat sig i frågan. Sammanfattning av skälen för mitt förslag: Om detföreligger överhängande risk för skador vid försäljning av en farlig produktkan ett förbud mot saluhållande av varan behövas, utan au svarandenhar hörts. Motsvarande gäller tjänster. Skälen för mitt förslag: Enligt bl. 13 8 MFL kan MD. omsärskilda skäl föranleder det, meddela beslut om förbud eller åläggande förtiden till dess slutligt beslut föreligger. Ett sådant interimistiskt beslutkan enligl 15 8 andra stycket lagen om marknadsdomstol m.m. meddelas utansammanträde med parterna. Det är alltså tillräckligt med ett skriftligtförfarande. Beslutet får dock inte meddelas ulan all den som förbudet elleråläggandet avser har fått tillfälle all yttra sig i frågan, såvida det intefinns anledning anta att han avvikit eller eljest håller sig undan. Regeln i 15 8 andra siycket marknadsdomstolslagen är i sakoförändrad sedan tillkomsten av lag om otillbörlig marknadsföring.Anledningen till att interimistiska beslut får meddelas på handlingarna är atthithörande frågor skall kunna behandlas snabbt. I samband med tillkomsten av1970 års lag föreslogs i ett remissyttrande att ett interimistiskt förbudskulle kunna meddelas utan att den som förbudet avser fått tillfälle att yttrasig. Föredragande statsrådet fann emellertid med hänsyn tillrättssäkerheisintresset att vederbörande såvitt möjligt borde ges sådanltillfälle (prop. 1970:57 s. 176 f.). RLK uttalar att, såvitt kommittén kunnat finna, regeln omatt den som ett interimistiskt beslut riktas mot skall ha möjlighet att yttrasig inte har medfört några olägenheter. Utan tvekan kan dock situationer tänkasuppstå, dä det är viktigt alt MD stoppar en pågående marknadsföring,fortsätter RLK, som här främst tänker på fall då försäljningen av en farligvara måste upphöra , t.ex. när del redan har inträffat olyckor ochdet föreligger en överhängande risk för ytleriigare skada på person. Dennasituation var inte aktuell när ställningstagandet i prop. Isådana fall bör det enligt kommiltén finnas möjlighet att meddela ettinterimistiskt förbud utan föregående skriftväxling, för att stärkahandlingsberedskapen i produktsäkerheisärenden. Interimistiska beslut utankommunikation bör dock, med hänsyn till rättssäkerheten, främst komma i fråganär särskilt tungt vägande konsumentintressen gör del påkallat, anser RLK. Denfinner att del bör framgå av den ansökan som ligger till grund för MD:s beslutatt frågan är av sådan vikt och att omständigheterna vidare i princip bör varasådana att marknadsföringen av varan med stor sannolikhet kommer att bliförbjuden genom MD:s slutliga beslut. 1984/85:213 64 Med anledning av vad som anförts föreslår RLK en ändringav 15 8 andra siycket marknadsdomslolslagen, så att interimistiska beslut iärenden om förbud enligt 4 8 MFL kan meddelas utan föregående skriftväxling,om synnerliga skäl föreligger. Förslaget har vunnit allmän anslutning vidremissbehandlingen. Också jag förordar detta beträffande farliga produkter ochtjänster, en ordning som belyses närmare i specialmoiiveringen. 2.7.4 Vissa andra rättegångsfrågor Mitt förslag: Kravet på delgivning av handlingar frän () begränsas. Frågan om ersättning för rättegångskostnader i domstolen prövasinte , liksom ej heller frågan om en rätt att överklaga MD:s beslut rörandeIryckfrihetsrättsliga spörsmål. Kommitténs förslag: Överensstämmer i princip med mittförslag. Frågan om delgivningsreglerna har dock inte prövats av kommitlén, ulanhar väckts av MD. Remissinstanserna: De som yttrat sig i fräga om rätten attöverklaga tillstyrker all möjlighet öppnas till detta. NäringslivelsDelegation för Marknadsrätt finner ändringen angelägen, liksom SvenskaTidningsutgivarförening-en. I fråga om ersättning för rättegångskostnaderförordar regler som möjliggör detta. MD,och delegationen anser att frågan bör övervägas i ell störresammanhang. Sammanfattning av skälen för mitt förslag: MD måste f. n.i alltför stor omfattning delge handlingar. Frågan om ersättning förrättegångskostnader i domstolen bör inte prövas endast beträffande ärendenenligt marknadsföringslagen. Vidare är det lämpligt att frågan om huruvida enutredning bör göras rörande rätt att överklaga MD:s beslut iiryckfrihetsrättsliga avseenden inte prövas förrän reklamens ställning iförhållande till en ny grundlagsreglering slagits fast. Skälen för mitt förslag: Som berörts har MD aktualiseraten fråga om en begränsning av kravet på delgivning. Enligl 20 8 lagen ommarknadsdomstol m.m. måste inlaga, kallelse, föreläggande, eller annanhandling, som skall tillställas part eller annan, delges denne. MD finnerkravet på delgivning onödigt omfattande, då det har till följd att i principall skriftväxling med parter från domstolens sida måste ske genom delgivning.Domstolen anför vidare följande. Ett formellt krav pä delgivning bör kunnainskränkas till handlingar av större vikt. Hyresrätisulredningen har ibetänkandet (SOU 1981:77) Hyresrätt 3 i sitt förslag till hyresprocesslag,vilken bl. Prop.1984/85: 213 65 reglerar förfarandet i bosladsdomstolen. tagit inlämpligare delgivningsregler (5 kap. 12 8 i förslaget). Delgivningsreglerna imarknadsdomstolen torde kunna utformas på motsvarande sätt. Några sakligaintressen åsidosätts inte genom en sådan ändring. Enligt MD:s mening böralltså 20 8 1 st. marknadsdomslolslagen kunna erhålla följande lydelse: Skallansökan, kallelse eller föreläggande tillställas part eller annan sker delgenom delgivning. Detsamma gäller beslut som sänds till parlerna enligt 19 8.Inlaga eller annan handling får tillställas part eller annan genom delgivningom del anses erforderligt. Enligt min mening bör en begränsning av kravet pådelgivning ske. i stort på sätt domstolen förordat. Dock bör äveninterimistiska beslut delges, när de tillställs part eller annan. I syfte attuppnå detta bör göras en ändring i 19 8. RLK uttalar bl. a. att enligt nuvarande ordning parternasjälva får stå för sina rättegångskostnader i MD och att inte ens om MD ogillarKO:s eller annan sökandes talan ett svarandeföretag kan få ersättning för sinakostnader. Kommittén uttalar vidare följande. Denna ordning har sin förklaringi att man använde förvaltningsrättsliga kostnadsregler som förebild närmarknadsrådet inrättades . Sedan marknadsrådet numera omvandlats lillmarknadsdomstol är MD att betrakta som en fristående specialdomstol. Man kan idetta hänseende jämföra MD med arbetsdomstolen. I denna kan en vinnande part fåersättning för sina rättegångskostnader. De resonemang som är 1970 låg lillgrund för regleringen av kostnadsfrågan är därför inte längre aktuella, anserRLK. Kommittén framhåller vidare att de flesta MFL-ärenden ochärenden enligt lag om avtalsvillkor har KO som sökande, att denne dåför talan som det allmännas representant med en ställning som liknar enåklagares och alt en tilltalad som blir frikänd i ett brottmål numera i principhar en ovillkorlig rätt till ersättning av allmänna medel för kostnader somvarit påkallade för tillvaratagande av hans försvar. En motsvarande rättighetkan, anser RLK, övervägas lill förmån för den svarande som vinner ett mål i MDi vilket KO varit sökande. Vad som lalar mot ett sådant förslag är att det ivanliga fall inte finns skäl av samma sociala karaktär för kostnadsersättningi ett ärende i MD som i ell brottmål, uttalar kommiltén vidare. Enligt dennatorde det inte desto mindre, i synnerhet för mindre förelag, vara en kännbarkostnad att betala sina advokatkostnader m. m. i ett MD-ärende. Företagenspassivitet i rättegångarna skulle vidare - åtminstone till en del - kunna beropå att del inte finns möjlighet till kostnadsersättning ens om de vinnermålen, sägs det ytterligare. Även i ärenden mellan enskilda företag finns det anledningöverväga en möjlighet för vinnande part att få ersättning för sinarättegångskostnader, anser kommittén. RLK pekar därutöver på att ett förslag i denna fräga dockskulle innebära vissa utgifter för det allmänna. Kommiltén anser del intelämpligt med 5 /984/85. Prop.1984/85:213 66 ett finansieringsförslag som bygger pä inskränkning avannan verksamhet. Dessutom anser den att frågan inte kan lösas separat förmarknadsföringsområdet, ulan samordning med konkurrensärendena. Därför läggsinget förslag, men kommittén förutsätter att frågan löses av statsmakterna iett sammanhang där detta är lämpligt. Här bör framhållas om all haft att ta ställninglill krav på en utredning av denna fråga (LU 1983/84:31, rskr 260). Utskottetanförde därvid åsikter av ungefär samma slag som RLK. Vidare erinrades om RLK:snyss återgivna synpunkter på frågans lösning. Enligl utskottets mening borderegeringens ställningstaganden med anledning av kommitténs förslag inteföregripas genom uttalanden från sida. Även Slatsfinansiella skältalade mot att nu begärde att frågan omgående utreds, tilladeutskottet. En minoritet i utskottet hade yrkat ett uttalande att frågansnarast blev föremål för utredning. För egen del anser jag i likhet med kommittén och fleraremissinstanser alt frågan får aktualiseras i ett vidare sammanhang. Beträffande rätten att överklaga MD:s beslut når detgäller tryckfrihets-räiistiga frågor uttalar RLK att MD:s beslut inte kanöverklagas annat än med särskilda rättsmedel, t. ex. ansökan om resning. Dellagäller enligt 2 8 lagen om marknadsdomstol m.m. såväl MD:s avgöranden ihuvudsaken som dess beslut under rättegången (se prop. 1970:57 s.l7l).Kommittén anser att denna ordning som en huvudregel bör gälla även ifortsäitningen. 1 flera fall har dock MD:s beslut inneburit all domstolen tagitställning i frågan om gränsdragningen mellan opinionsbildande och kommersiellainslag i reklamen. I två fall har MD:s beslut i ärenden av denna beskaffenhetgenom ansökan om resning kommit under prövning i högsta domstolen (HD). I NyttJuridiskt Arkiv (NJA) 1975 s. 589. där resning beviljades, ansåg HD all MD inteborde ha tagit upp till prövning frågan om en tidnings löpsedel innebarotillböriig marknadsföring. Frågan föll enligt HD inom ramen förtryckfrihetsförordningens ansvarssysiem. Däremot lämnades en ansökan omresning utan bifall i NJA 1977 s. 751. I ärenden av nu angiven art. som meragäller gränserna för yttrandefriheten än en rent marknadsrättslig bedömning,kan det enligt RLK:s mening anses diskutabelt att MD:s beslut inte kanöverprövas av HD annat än i de rena undantagsfall där del kan finnas grund förresning. Kommittén redovisar att den har gjort yttrandefrihelsutredningen (Ju1977: 10) uppmärksam på detta problem och förordat att utredningen överväger omMD:s beslut i iryckfrihetsrättsliga frågor skall kunna överklagas till HD medvanliga rättsmedel. Vid remissbehandlingen har yttrandefrihetsutredningenuttalat att frågan bör regleras, inte i grundlag utan i vanlig lag. Utredningenanser att frågan bör uppmärksammas i samband med kommande överväganden omföljd-lagstiftning till den nya grundlagsreglering somyltrandefrihetsutredningen numera har lämnat förslag lill. Prop.1984/85:213 67 Min bedömning är att frågan om en utredning i denna sakinte bör prövas i förevarande ärende ulan i särskild ordning, i anslutning lillatt reklamens ställning i förhållande till en ny grundlagsreglering slagilsfast. Mitt förslag: Det införs inga regler om attkonsumentombudsmannens förelägganden skall kunna göras rättsligt gällande utannäringsidkarens godkännande. Kommitténs förslag: Sådana regler bör införas. Remissinstanserna: Utfallet är blandat och åtskilliga geruttryck för tveksamhet. Sammanfattning av skälen för mitt förslag: De problem somfinns är praktiskt sett små och det är vidare tveksamt om de löses avförslaget. skapar i slällel svårigheler och kan innebära en belastningför . Skälen för mitt förslag: En möjlighet för KO att meddelaförelägganden infördes ursprungligen lag om otillbörligmarknadsföring. 1 förarbetena finns vägledande molivultalanden beträffandeinstitutet. Föreskrifterna om förfarandet är utformade med rättegångsbalkensregler om strafföreläggande som förebild. gällande bestämmelser återfinns i14 och 15 88 MFL samt i 6 8 lag om avtalsvillkor. Om föreläggandelgodkänns av näringsidkaren i fråga inom utsatt tid. får det samma effekt somett förbud eller åläggande som har meddelats av MD. Annars är det utan verkan.1 motsats till vad som är fallet vid rättegång i MD har sålunda näringsidkarensinställning avgörande betydelse för giltigheten av KO:s förelägganden. RLK anför följande. De flesta förelägganden blir godkända.Flertalet av de företag som inte godkänner hör av sig till KO med invändningar.Det finns dock ett litet antal ärenden i vilka näringsidkaren är helt passiv.Enligt vad kommittén inhämtat från KO är emellertid problemet större än vad somframgår av statistiken. Ända sedan reglerna trädde 1971 har detnämligen varit praxis att förelägganden sänts ut endast till näringsidkare somman haft anledning att räkna med kommer att godkänna ett föreläggande eller ivart fall kommer att höra av sig till KO. uttalar RLKvidare, hänt alt KO för att åstadkomma ett bindande beslut har tvingats attföra tämligen enkla ärenden lill MD på grund av att ett företag inte svarat päföreläggande. Detta kan innebära att MD:s resurser måste användas i klara ochokomplicerade ärenden som är ulan betydelse för rättsutvecklingen, anserkommittén och nämner som exem- Prop.1984/85:213 68 pel MD 1979:23 som gällde underlåtenhet alt vidmarknadsföring iaklla hemförsäljningslagen och : 16 som gälldeprisangivelse ulan moms, Enligl kommitténs mening är det ett slöseri medresurser att MD måste las i anspråk för ärenden av denna art och gällanderegler ger även möjlighet till förhalning. I de flesta ärenden förekommer inte problem av nu angivetslag. anser RLK som dock inte finner någol sakligt skäl för att möjligheterskall föreligga alt kunna undgå eller försena beslut genom att underlåta altsvara på ett föreläggande. Kommittén anser därför att nuvarande regler omförelägganden bör ändras. Den förordar all KO även i fortsättningen i förstahand bör utverka ett godkännande, eftersom detta är den snabbaste vägen lillbeslut. Om föreläggandel godkänns bör det liksom gälla som ell förbudeller åläggande som har meddelats av MD. Detsamma bör nu gälla, anser kommittén, om den mol vilkenföreläggandel har riktats inte inom utsatt tid motsätter sig föreläggandet. KObör dä kunna besluta att ett föreläggande skall gälla som ett beslut som harmeddelats av MD. betyder, uttalar RLK, all svaranden inte kan förhala attett beslut träder i kraft genom alt vara passiv och att enligt förslaget ennäringsidkare, som motsätter sig ell föreläggande, måste avge något slagsviljeyttring. Om detta sker i form av ett blankt bestridande, bör ett sådantbesked i normala fall vara tillräckligt för att KO skall vända sig lill MD ochnågot andra föreläggande blir då inte aktuellt, uttalar kommittén. Den anförvidare att den näringsidkare som på allvar vill ta upp en diskussion med KO iden aktuella sakfrågan dock bör i normalfallen prestera något mera än ettblankt bestridande för att KO skall överväga en förhandlingsuppgörelse istället för att föra lalan i MD. En konsekvent tillämpning av reglerna på sättsom nu förespråkats bör, framhåller RLK, bidra till en effektiviseringav KO:s verksamhet. En näringsidkare som blivit bunden vid ett föreläggande pågrund av passivitet skall av rättssäkerhetsskäl ha möjlighet all få KO:sföreläggande omprövat av MD, enligt kommittéförslagel. RLK tillägger att de nya reglerna bör tillämpas medförsiktighet i fall då KO har mottagit ett meddelande frän en näringsidkare mendet inte klart framgår huruvida näringsidkaren motsätter sig föreläggandeteller ej. I sådana tveksamma fall kan det vara mest lämpligt att saken förstill MD. De problem som RLK tar upp är enligt min mening av litenpraktisk betydelse, särskilt som handläggningen i MD skulle kunna ske mycketsnabbt i situationer av den art som RLK pekar på. Del är tveksamt om förslagetskulle få effekt ens i de fall där del f.n. skulle vara problem. Samtidigtskapar den föreslagna beslutsordningen svårigheter genom tvä delgivningsförfarandenoch införandet av en rätt lill överprövning i MD. Förslaget kan vidare taresurser även frän domstolen. Bakom vad som framträder som en medvetenpassivitet kan ju finnas faktorer som sjukdomsfall och förbiseenden vilkamotiverar en omprövning av MD, som då belastas. Jag anser därför att förslaget inte bör genomföras. Prop.1984/85:213 69 De lagändringar jag har aktualiserat bör träda i kraft denI . 1 prqposiiionen om konsumenttjänstlag lämnades päföredragning av chefen iför justitiedepariemeniet förslag om ändring i 4 8 MFL,sä att förbud mot saluhållande m.m. skall kunna riktas också mot farliga varoreller tjänster. Förslaget var emellertid av särskilda skäl begränsat lilltjänsteii som omfattas av den föreslagna konsumenttjänstlagen. Jag har i det nu'aktuella ärendet förordat en utvidgning i förhållande till nämnda förslagj säatt hela tjänsteområdet omfattas. I fråga om tidpunkten för ikraftträdandesammanfaller de båda förslagen. Förslaget i nämnda proposition och mitl förslag fårsamordnas vid riksdagsbehandlingen. Jag tar nu upp frågan om hur mina förslag påverkarresurserna hos del allmännas organ samt hos näringslivet. Förslagel om säljförbud riktat mot tidigare led kanmedföra vissa effektivitetsvinster för KOV dä det gäller ingripanden ienskilda ärenden, särskilt i fräga öm oseriösa företag. F. n. kan man ju integripa in med tvingande beslut mot exempelvis mindre importförelag som för ulfarliga produkter på marknaden. Processen för normframtagning torde dock intepåverkas resursniässigt. vare sig för KOV eller för näringslivet.Riktlinjeförhand-lingarnå förs redan nu mellan KOV och bl. a. tillverkare ochimportörer. Utvicjgning till tjänster utgör inte något principielltnytillskott för KOV. Enligl instruktionen för verket (SFS 1976:429, ändradsenast 1984:942) skall detta utarbeta riktlinjer för företagens marknadsföringoch utformning avjalla sorters nyttigheter och alltså även i fräga omtjänster. När det gäller enskilda ärenden kan dock effektivitetsvinster uppstå,motsvarande vad sorh nämnts. Inte heller för näringslivet tordelagändringen föra med sig ett ökat resursbehov. a.I de generella anslagsbegränsningar som gjorts inomförvaUningen har påverkat arbetssituation. Verket måste därförgöra härda prioriteringar i sitt arbele. I detta perspektiv är näringslivetsegenåtgärder särskilt angelägna. Konsumentproblem som annars inte skulle hablivit föremål för åtgärd, eller som skulle ha belastat konsumentverketsresurser till nackdel för någon annan konsumentfråga, kan därigenom lösas. Den fjöreslagna regeln om branschorganisationers medverkani förfarandet i Mf) tillgodoser ett önskemål från näringslivet och skallmedverka till ett bätiire beslutsunderlag för domstolen. Med ett sådanl syftefår eventuella, marginella merkostnader ses som godtagbara. De förenklade delgivningsreglerna verkar närmastkostnadsbesparande. Prop.1984/85:213 70 / övrigt får bedömas att förslagen inte harresurskonsekvenser. Sammantaget finner jag alt verksamheten bör kunna bedrivasinom ramen för oförändrade resurser. Mitt förslag föranleder mot denna bakgrundinte behov av särskilda resurser. I enlighet med vad jag nu har anfört har inom finansdepartementetupprättats förslag till 1. lag om ändringi marknadsföringslagen (1975: 1418), 2. lag omändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m. m. Förslagen bör fogas tillprotokollet i detla ärende som bilaga 4. 4.1 Förslaget till lag om ändring i marknadsföringslagen(1975:1418) Saluhåller en näringsidkare till konsumenter för enskiltbruk en vara, som pä grund av sina egenskaper medför sårskild risk för skada påperson eller egendom, kan förbjuda honom alt fortsätta därmed.Delsamma gäller, om varan är uppenbart otjänlig för sitt huvudsakliga ändamål.Förbud kan meddelas även anställd hos näringsidkare och annan som handlar pånäringsidkares vägnar. / den mån del behövs för all motverka att en vara somavses i första stycket saluhålls på sätl som där sägs, kan marknadsdomsiolenmeddela en näringsidkare som i egenskap av tillverkare, importör eller annarssaluhåller varan till annan näringsidkare förbud att forisätta därmed. Även ellsådanl förbud kan meddelas den som handlar på näringsidkares vägnar. Vad som sägs i första och andra styckena om förbud attsaluhålla varor gäller i motsvarande/o// även i fråga om förbud an erbjudanyttjanderätt till varor mot ersättning saml förbud all mol ersättningtitthandahålta tjänster. Förbud enligt denna paragraf får inte meddelas i den måndet i författning eller beslut av myndighet har meddelats särskildabeslämmelser om varan etter tjänsten med samma ändamål som förbudet skullefylla. 1 del föreslagna, nya andra stycket förs in enhandlingsregel som ger () befogenhet att rikta ettsäljförbud också mot en näringsidkare som i egenskap av tillverkare, importöreller annars saluhåller en vara till annan näringsidkare, i den män det behövsför alt motverka att fariiga eller otjänliga produkter saluhålls tillkonsumenter för enskilt bruk. Bestämmelsen är främst inriktad på distributioneni vad som kan kallas tidigare säljled, alltså funktionerna före detaljisterna.Detta har behandlats i avsnittet 2.6.1.2. 1 det föreslagna, nya tredje stycketutvidgas Prop.1984/85:213 71 räckvidden av 4 8 till att gälla också helatjänsteområdet. F.n. täcker lagrummet endast saluhållande av produkter samterbjudande att förvärva nyttjanderätt till vara. Utvidgningen har motiverats iavsnitt 2.6.1.1. Det nya, fjärde stycket har motsvarande innehåll somnuvarande tredje stycket. Därutöver har tillförts tjänsteområdet. 1 övrigt har gjorts några rent språkliga ändringar. 1 fräga om tjänster får erinras om att regeringen i propositionen1984/85: 110 om konsumenttjänstlag föreslagit att 4 8 MFL i en första etappskall utvidgas till att omfatta sädana tjänster som avses i förslaget tillkonsumenttjänstlag. Med den utformning som här förordas las således stegetfullt ut pä tjänsteområdet. Del nu aktuella förslaget ersätter alltså vad som idenna fräga föreslagits i nämnda proposition. Som har framgått avviker lagtexten endast redaktionelltfrän vad som gäller och således även i fräga om begreppet konsumenter.F. n. brukas singularformen 14 8. Syftet med pluralformen är uteslutande att nåen språklig anslutning lill den bestämmelse om otillböriig marknadsföring somär intagen i 2 8 MFL. I fråga om den sakliga innebörden hånvisas tillpropositionen 1975/76: 34 med förslag till marknadsföringslag m.m. Här bör dockerinras om vad som skall förstås med begreppet konsumenter för enskiti bruk. Avdetta följer (jfr prop. 1975/76:34 s. 128 och 99) att försäljning till andra änprivatpersoner inte omfattas av regleringen. Motsvarande gäller 3 8 MFL, somavser underlätenhet att lämna information som är av särskild betydelse frånkonsumentsynpunkt. Också där avses (jfr prop. 1975/76:34 s. 126 och 99)privatpersoners intressen i samband med förvärv och liknande. Reglerna omfattarsåledes inte situationer där nyttigheter marknadsförs lill företag,institutioner o. d. I tydlighetens intresse bör anmärkas alt motsvarandebegränsning inte gäller i fråga om 2 8 samma lag. Lagrummet handlar omotillbörlig marknadsföring och täcker in (jfr prop. 1970:57 s, 88) såvälprivatpersoner som andra som skall förvärva den ifrågavarande varan ellertjänsten för slutlig konsumtion. Regeln tar sin utgångspunkt däri att en produkt harkonstaterats på grund av sina egenskaper medföra särskild risk för skada päperson eller egendom respektive vara uppenbart otjänlig för sitt huvudsakligaändamål. Denna utgångspunkt är gemensam med paragrafens inledandestycke och markeras med uttrycket vara som avses i första stycket.