prop · G80347 · 1984-12-31 00:00:00 — En ytterligareförutsättning bör vara all frånvaron är orsaken till att delgivning inle harkunnat verkställas. Del innebär i fräga om var och en av de skildasituationerna all myndighelerna måsle försöka få lill stånd en delgivningenligt de delgiv-ningsmeloder som står till buds innan frågan om förlängningkan aktualiseras. Denna förulsällning bör sålunda normall ocksä gälla förutlandsfallen. Tiden för ett förlängningsbeslut får enliglkommilléförslaget inle beslämmas längre än vad som är erforderligt för attdelgivning skall kunna ske med den misstänkte. Som riktmärke vid bestämmandelav förlängningsii-den bör enligl kommittén gälla att frislen inte utsträckslängre än vad som i normalfallet krävs för delgivning i del land eller på denort där den misstänkte befinner sig. Den praxis som utbildats beträffandedelgivning i utlandet får enligt kommittén därvid vara vägledande. Ibetänkandet redovisas de normala tiderna för delgivning i utlandet. Avredovisningen framgår alt tiden för delgivningsförfarandet i de utomnordiskaländerna i allmänhel är . Visar det sig att denmedgivna förlängningen är otillräcklig anser kommittén att domstolen efter enny framställning av åklagaren skall få medge ytterligare förlängning. Som enyttersta gräns för förlängningen föreslår kommittén räknat från denlidpunkt då den ordinarie preskriptionsfrislen löper ul. En grundläggandeförutsättning för all förlängning över huvud taget skall kunna medges är enligtförslagel alt framställningen skall ha kommil in lill domstolen innanpreskription inträtt enligl övriga regler. Därtill bör, anser kommittén, kommaatt domstolen inom samma lid skall ha meddelat sitt beslul om förlängning. par remissinstanser kritiserar förslaget om altpreskriptionstiden inle får förlängas med längre lid än som är nödvändigt förall delgivning skall kunna ske med den misstänkte. En remissinstans, hovrättenför , föreslår i stället att beslut om föriängning skall ske medetl år i sänder och med den av kommittén föreslagna yttersta gränsen . För egen del gör jag följande bedömning. Jag ansluter mig lill grundtanken att preskriptionstideninte bör få utsträckas längre än som i en liknande situalion vanligen behövsför all delgivning skall kunna ske. Förlängningsinstilutel bör emellertidsamtidigt - utan all i nämnvärd grad ge avkall på kravel på förhållandeviskorta förlängningslider - ordnas så all det inte blir otympligt och betungandeför myndigheterna. Prop.1984/85:47 37 En ordning som vad gäller utlandsfallen innebär att lidenalltid skall bestämmas med hänsyn lill vad som i normalfallet erfordras fördelgivning i det aktuella landel förefaller mig väl stel. Del kan sålunda inlevara rimligt all begränsa förlängningarna lill . Kortaföriångningar medför en belydande arbetsbelastning för åklagare och domstolarutan att ge någon påtaglig fördel för den enskilde. Jag föreslår därför att kommitténsförslag, dvs. att förlängning skall ske med så som kan beräknas gå åtför delgivning, får bilda huvudregel och att denna kompletteras med en regel omen minsta förlängningslid . Jag föreslår vidare att man genomförkommitténs förslag att den totala tiden för förlängning aldrig får . Förslagel om en absolul gräns har inle föranlett någonerinran vid remissbehandlingen. En gmndläggande förutsällning för att förlängning överhuvud laget skall få medges måste som kommittén också föreslår - vara attåklagarens ansökan härom kommer in till domstolen innan brottet ärpreskriberat enligt vanliga regler. skall dessulom krävas altdomstolen har meddelat beslutet om preskriplionstidsförlängning innan åtalspreskriplioninträtt. Överåklagaren i har särskill tagit upp denna fråga ochansett att det skulle vara lämpligare att låta tidpunkten för ansökansingivande vara avgörande, eftersom i annal fall den situationen kan uppstå alt domstolenanser sig tvingad all falla beslul på etl material som den anser ofullständigtoch egentligen vill ha kompletterat. Den av kommittén föreslagna ordningen anser jag i och försig ha många fördelar. Den framstår som enkel och läitillämpad. Vid utgången avden ordinarie preskriptionstiden är det klarlagt huruvida preskription har inträtteller inte. Frågan om det skall vara ett villkor att beslutet har meddelatsinom den ordinarie preskriptionstiden hänger emellertid nära samman med vad somföreslås gälla belräffande möjligheten till besvär över beslutet. Av skäl somjag strax kommer all utveckla anser jag - till skillnad från kommittén - attsådan besvärsrätl bör finnas. Frågan om beslutstidpunkten kommer då i etlannat läge. En besvärsrätl måste nämligen ges en utformning som medför att detunder viss lid efter utgången av den ordinarie preskriplionsliden kan kommaalt råda osäkerhet om vad som slutligen kommer att gälla. Så kan ju exempelvisetl beslul av tingsrätten om förlängning efter besvär komma all upphävas avöverinstansen efter det att den ordinarie tiden gått ut. Ovissheten kommer attkvarstå fram till dess att beslutet vinner laga kraft. Med hänsyn härtillsaknas del enligt min mening vägande skäl alt hålla fast vid regeln att domstolensbeslul om förlängning skall ha meddelats inom en bestämd tid. Jag anser såledesalt del bör vara en tillräcklig förutsättning att ansökningen ompreskriplionstidsförlängning ges in före utgången av den ordinariepreskriptionstiden. Domstolarna bör givelvis ändå handlägga målen omförlängning med stor skyndsamhet för att så långt möjligt begränsa den tidvarunder preskriplionsfrågan hålls öppen. Prop.1984/85:47 38 Kommittén har som jag berört ansett all talan inteskall få föras mot domstolens avgörande i mål om förlängning avpreskriplionslid eller, med andra ord, alt rättens beslut skallvinna laga kraft. Bakgrunden till detla är del krav på snabbhet i förfarandetsom enligt kommittén är nödvändigt för en processuell åtgärd av förevarandeslag. Denna kommitténs uppfallning har mött kraftig kritik från någraremissinstanser som hävdal all rättssäkerheten kräver att den enskilde kan fåell förlängningsbeslul överprövat. Jag finner också för egen del all del frånrättssäkerhetssynpunkt inte är godtagbart alt ett förlängningsbeslut inle skallkunna bli föremål för särskild prövning i högre instans. Enligl min mening ärintresset av snabbhet i förfarandet inle så framträdande alt den enskilde istrid mol vedertagna fullföljdsregler skall fråntas möjligheten alt i högreräll fä ell beslul om förlängning av preskriptionstiden prövat. Jag föreslårdärför att den misstänkte skall få föra talan mot elt beslul om förlängning.Däremot finner jag del bl.a. av prakliska skäl inle motiverat att tillåta enöverprövning av elt beslut varigenom domstolen ogillat eller på annal sätt intebifallit en ansökan om förlängning. Ett sådani beslul bör alltså omedelbartvinna laga kraft. I fråga om fullföljden mol bifallsbeslut bör i huvudsak RB:sregler om talan mol lägre rätts beslul gäUa. Med hänsyn till allrättegångsförfarandet med anledning av en ansökan om förlängning avpreskriptionstiden ofta torde utmärkas av att den misstänkte inte är medvetenom vad som pågår bör dock en speciell regel gälla belräffande besvärsiiden. Förall den misstänkte skall kunna utnyttja rätlen att anföra besvär över eltbeslut varigenom åklagarens ansökan bifallits bör utgångspunkten för beräkningav besvärstiden sålunda vara den dag då han fick del av beslutet. Vad gäller tillämpningsområdet för bestämmelserna ombeslul om preskriplionstidsförlängning hör delta enligl min mening blidetsamma som jag förordat beträffande reglerna om underrättelse ombrottsmisstanke. Jag föreslår sålunda att bestämmelserna om preskriplionstidsförlängningskall tillämpas på brott enligl SkBL och därutöver på de brott för vilka jagtidigare föreslagil en enhetlig preskriplionslid . 2.5 Följdändringar beträffande eftertaxering m.m. Förslaget att preskriplionshinder skall inträda viddelgivning av under-räudse om brottsmisstanke får efterverkningar på detskaiteprocessuella planet, eftersom del i fråga om möjligheterna tilleftertaxering, efterbeskatlning och molsvarande förfarande enligl lagen(1959:552) om uppbörd av vissa avgifter enligt lagen (1981:691) omsocialavgifter, AVGL, finns en koppling mellan brotts- och skatieprocessen. Jag skall här i korthet redogöra för innebörden avifrågavarande bestämmelser och då främst vad gäller eftertaxering. Prop.1984/85:47 39 För att eftertaxering skall få ske krävs att den enskildehar lämnat etl oriktigt meddelande lill myndighelerna och alt detla föranlettatt skatt påförts med för lågt belopp. Del skäll således föreligga ellorsakssammanhang mellan det oriktiga meddelandet och den för lågadebiteringen. En ytterligare förutsättning är att den tillkommande debileringeninle avser ell ringa belopp. För mervärdeskattens och punktskatternas delgäller vidare att efterbeskatlning inle skall äga mm om "del med hänsyntill omständigheterna framstår som uppenbart oskäligt". Här föreliggersåledes etl villkor av skälighets- eller billighelskaraktär som saknas på dendirekta beskattningens och socialavgifternas område. För eftertaxering gäller vissa tidsfrister som anges i 115och 116 §§ TL. Normall gäller all ansökan om eftertaxering skall ha kommit inlill domstolen från utgången av del taxeringsår då laxeringenrätteligen bort verkställas i första instans. Domstolen har därefterytterligare på sig all avgöra saken. Andra tidsfrister för ansökan om eftertaxering finns ifråga om tre fall. Två av fallen är av mindre intresse i det här sammanhanget.Det ena fallet avser för eftertaxering av vissa dödsbon och detandra en särskild fristberäkning för eftertaxering av skattskyldiga som harlämnal oriktigt meddelande i laxeringsmål som är anhängigl vid domstol. Del tredje undantagsfallet gäller förlängd tid för ansökanom eftertaxering i situationer som har anknytning till skallebrotl. Har denskaltskyldige åtalats för sådant brott, får ansökan om eftertaxering för det årsom åtalet avser göras fram till utgången av kalenderåret efter det då åtalväcktes. Har den skaltskyldige avlidit gäller att ansökan om eftertaxering avdödsboet skall ha kommil in från dödsfallet. Även om åtalinte väcks gäller en molsvarande förlängd tidsfrist, om den skaltskyldigeenligt 12 § SkBL är fri från ansvar för brottet därför att han själv anmältsaken lill myndigheterna (frivilligt tillbakaträdande). Framställningen omeftertaxering skall då ha kommit in lill domstolen före utgången av kalenderåretefter del då den frivilliga åtgärden vidtogs. En eftertaxering som har åsatls efter åtal mol denskallskyldige skall enligl 115 § iredje stycket TL undanröjas, om åtaletogillas hell och ogillandet inte sker på grund av ett sådant frivilligtlillbakatrådande som enligl 12 § SkBL medför ansvarsfrihel för gämingen. Föratt en eftertaxering som har beslutats före domen i brottmålet skall stå fastär sålunda förutsättningen antingen aU åtalet bifalls eller all det ogillasmed stöd av 12 § SkBL. Enligt 115§ fjärde stycket TL gäller de förlängda tidsfristerna i anslutning till åtalför skattebrott även i fråga om framställning om eftertaxering som riktas moten juridisk person. Etl villkor för della är all den som företrätt denjuridiska personen har åtalats för skattebrott som avser den juridiskapersonens taxering. 1984/85:47 40 Den uiökade tidsfristen för eftertaxering vid skallebrotlinfördes i samband med sanklionsreform på skatte- och avgiftsområdetoch föranleddes främst av alt ålalsfristen för grovt skallebrotl ökades frånfem lill . Bestämmelserna om eftertaxering i TL har tjänat somförebild vid ulformningen av molsvarande institut inom skalle- ochavgiftsområdet i övrigt. Föreskrifter härom finns i fråga om mervärdeskatten i38-41 §§ lagen (1968:430) om mervärdeskall, ML, för punktskatternas del i 20och 21 §§ lagen (1959:92) om förfarandet vid viss konsumlionsbeskatining, LFK,och beträffande arbetsgivaravgifterna i 14 § AVGL. Vad gäller punktskatter börframhållas all enligt prop. 1983/84:71 avses LFK den ersättas meden lag kallad lag om punktskatter och prisregleringsavgifter, LPP. 1lagförslaget regleras efterbeskatlning i 4 kap. 7-13 §§. De förlängdatidsfristerna i samband med åtal för skallebrott regleras i fråga ommervärdeskatt, punktskatter och arbetsgivaravgifter i 40 § andra och tredjeslyckena ML, 121 § andra och iredje styckena LFK (4 kap. 12 § LPP enligt nämndaprop. 1983/84:71) resp. 14 § femte och sjätte slyckena AVGL. Bestämmelserna harsamma innebörd som de i 115 § iredje och fjärde slyckena TL. Av redogörelsen för gällande räll framgår all desärskilda, förlängda lidsfristerna för eftertaxering och liknande ålgärder ärknutna till den lidrymd som i del särskilda fallet står till åklagarensförfogande för väckande av åtal för brottet. Denna lidrymd är för de flestabrotten enligt SkBL . Domstolens möjlighel all härefter döma till påföljdför något av dessa brott kvarstår fram till frän den dag dä brotlelbegicks. Denna s.k. absoluta preskriptionstid löper alltså i dessa fall underytterligare efter del att ålalsfristen har gäll ul. För grovtskallebedrägeri däremot är åtalsfristen och domsfristen . Mitt förslag till nya bestämmelser om åtalspreskriplionskulle med oförändrade regler om eftertaxering medföra bl.a. följande. Har denskattskyldige med preskriptionshindrande verkan delgetts underråltelse ombrottsmisstanke inom den ordinarie preskriptionstiden , har åklagarenmöjlighel att ända fram lill utgången av den absoluta preskriptionstiden, dvs.ytterligare tio år, låta åtala honom för brottet. Den utsträckta liden förväckande av åtal skulle få den effekten att senaste tidpunkt förtaxeringsin-tendenien att ansöka om eftertaxering förskjuls framåt imotsvarande grad. Är det fråga om brottet grovt skallebedrägeri skulle del rörasig om en lidsförlängning för ansökan om eftertaxering om uppemot . Entidsmässig utvidgning skulle inträda inle bara för möjligheten att åsältaeftertaxering utan också för förvaltningsdomstolens skyldighet alt undanröjaen eftertaxering som har åsatls med stöd av de särskilda bestämmelsernabelräffande fall av skallebrott. Ogillas åtalet i sin helhet skall jueftertaxeringen undanröjas och detta oavsett hur lång lid som har förflutitsedan domen i eftertaxeringsmålel vann laga kraft. 1984/85:47 41 2.5.2 Efierlaxeringsfristen vid brott Allmänt Del är uppenbart all nu berörda betydandelidsförlängningar och de därmed ökade ölägenheterna med "öppna"efterlaxeringsbeslut inte kan accepteras utan måsle mötas med ändringar ireglerna om eftertaxering. Kommittén är också inne på den linjen. lalar principiella skäl mot den nuvarande bindningen mellan de olikaprocesserna. Del kan enligl kommittén inte vara rimligt att såsom f.n. ärfallet frågan om eftertaxering efter femårsfrislens utgång skall vara beroendeav en enskild tjänstemans beslut att åtala eller av den allmänna domstolensbedömning av rent objektiva hrottsförutsåttningar. Enligl kommitténs meningstrider f.ö. kopplingen av eftertaxeringen lill skaitebrotisprocessen motgrundsatsen alt skatteprocessen - lill följd av att del cenlralaskaltebrottel, skattebedrägeri, har utformats som ell effeklbroli - skallstyra brotisprocessen. Mot denna bakgrund har kommittén förordat attskatieprocessen ges en hell självständig ställning i förhållande lillskaltebroUsprocessen. Kommittén föreslår att den nuvarande huvudregeln om enfemårsfrist för ansökan om eftertaxering behålls för normalfallen men att detför kvalificerade fall av skatieundandraganden införs en lioårsfrist. Dessaallvarliga fall skall inte vara beroende av åklagarens ställningstagande iåtalsfrågan eller utgången i en skattebrotlsprocess. Som villkor föreftertaxering i dessa fall skall i stället gälla att den oriktiga skattenuppgår till betydande belopp. Remissinslanserna år i allmänhet positiva till förslagetom en brytning av eflertaxeringens samband med skaitebrotisprocessen. Däremolförespråkar flertalet av dem som yttrat sig i frågan alt den förlängdatidsfristen förbehålls mer kvalificerade fall av skatteundandragande änkommittén förordat. Många instanser avvisar eller ifrågasätter förslagel främslfrån rättssäkerhets- och kostnadssynpunkter. Som jag redan sagt är jag ense med kommittén ochremissinslanserna om att de nya bestämmelserna i om preskription börföranleda en anpassning av vissa föreskrifler på skatte- och avgiftsområdet. Deltagäller de nämnda föreskrifterna om eftertaxering enligt TL, om efterbeskatlningenligl ML och LFK (LPP) samt om motsvarande åtgärd enligl AVGL. Avförenklingsskäl kommer jag i det följande alt mest lala om eftertaxering. Menom inte annat framgår av sammanhanget avser jag med eftertaxering också demolsvarande begreppen. Eftertaxering bör inle få komma i fråga som skulle bli följden om de gällande bestämmelserna omeftertaxering lämnades oförändrade. Frågan är om anpassningen kan ske genomsmärre jämkningar av de nuvarande bestämmelserna eller om det krävs mer genomgripandeändringar. Jag delar kommitténs grunduppfatining all författningsändringarnabör hållas inom ramen för vad som kan anses som nödvändigt med hänsyn till deändrade förutsättningarna för när åtal för skattebrott får väckas. Men även omkommittén sålunda velat begränsa Prop.1984/85:47 42 reformen får de förslag som den stannat inför anses somtämligen långtgående. Förslagen innebär ju alt frågan om skaltehroti inte färnägon som helsl inverkan pä skallemålei och att således en i princip ny typ aveflertaxeringsmöjlighet införs. Kommitténs avsikt med en sådan reglering är attsamtidigt eliminera vissa brister i del nuvarande systemet. När man skall la ställning lill efter vilka huvudlinjerlagstiftningen pä taxeringsområdet bör utformas, måsle man numera beakta alldel inom skatteförenklingskommiUén (B 1982:03) pågår elt omfattande utredningsarbetesom bl.a. syftar lill att rationalisera taxeringsförfarandet och skatieprocessen.Denna kommitté kommer alt göra en översyn av reglerna om tidsfristerbeträffande såväl ordinarie besvär som eftertaxering och andra besvär isärskild ordning. Med hänsyn till del utredningsarbetet finns det enligt minmening skäl att nu vara myckel återhållsam när det gäller aU ändra reglerna omeftertaxering. Man bör därför inle f n. utöka eflertaxe-ringsmöjlighelerna såatt eftertaxering kan ske endast under den ytterligareförutsättningen att etl visst beloppsvillkor avseende undandragen skatt äruppfyllt. Enligt min mening bör man i ställel söka en lösning som närmareknyter an till den nuvarande regleringen. De gällande bestämmelserna om förlängd efiertaxeringslidtillkom som jag sagt i samband med att preskriptionstiden för grovtskattebrott ökades från fem till . Härigenom blev del möjligt all ocksåefter utgången av den ordinarie femårsfristen eftertaxera den som gjort sigskyldig lill grovt skattebedrägeri. grovt skattebrott som leder lill fällandedom kan därför även om det uppdagas sent i princip alltid föranleda en rikligbeskattning och alltså förhindra att den skaltskyldige gör en ekonomisk vinstpå grund avbrottet. Del är enligt min mening i första hand synpunkter av delhär slaget som bör vara vägledande vid utformningen av de nya bestämmelserna.Jag anser alltså att det är vikligt all samordningen med SkBL:s bestämmelsergörs så all eftertaxering också efter en ändring av reglerna omåtalspreskriplion i princip alllid kan ske när någon döms till ansvar förskallebrotl avseende hans taxering. Mina förslag om ändring i reglema om åtalspreskriplioninnebär att åtal för skattebrott kan väckas senare än f.n., om en underrättelseom brottsmisstanke har delgetts den misstänkte eller om domstolen har beslutatföriänga preskriptionstiden för brotlet. Den som fälls till ansvar för skallebrotlavseende sin taxering efter etl åtal som har föregåtts av någon av de nämndapreskriptionshindrande åtgärderna bör i enlighet med vad jag berört ocksäkunna eftertaxeras för del aktuella året. Möjligheten till eftertaxering böremellerlid tidsbegränsas så att eftertaxering inte åsatls senare änsom är motiverat med hänsyn lill all den skattskyldige inte skall kunna göraoskäliga vinster. 1984/85:47 43 Avgörande för den gällande tidsgränsen för eftertaxeringär den lidpunkt då åtal väcks. Ansökan om eftertaxering skall ha kommil in föreutgången av kalenderåret därefter. Denna tidsfrist lorde inte vållaskallemyndigheterna nägra problem, eftersom det i samband med all åtal väcksnormall finns elt utredningsunderlag som är tillräckligl också förskatieprocessen. Elt sådant underiag bör i regel också kunna föreligga inomganska kort lid efter del att någon preskriptionshindrande åtgärd har vidlagitsmed anledning av brottsmisstanke, eftersom del annars inle torde finnastillräckliga förutsättningar för att anse alt det föreligger skäligbrottsmisstanke mot den skallskyldige. En regel som innebär alt yrkande omeftertaxering får framställas inom ganska kort lid efter det all någonpreskriptionshindrande åtgärd har vidtagits bör därför medföra allskattemyndigheterna i princip alllid får tillräcklig tid för all la fram delunderlag som behövs för processen om eftertaxering. Jag föreslår därför auregeln utformas med den gällande bestämmelsen som förebild sä all ansökan omeftertaxering fär göras från utgången av kalenderåret efter det dååtal väcktes eller någon annan preskriptionshindrande åtgärd vidtogs. Eftersom ensådan åtgärd måste företas innan den ordinarie preskriptionstiden har löpt ul,medför inte regeln all den nuvarande bortre tidsgränsen för eftertaxeringförskjuts. Även om det skulle gälla en sent väckt misstanke om grovtskattebedrägeri måsle nämligen åklagaren ha agerat i preskriplionsfrågan från del att brottet begicks. Sambandet mellan eftertaxering och domen iskattebrottmålet Frågan är då om man bör behålla den nuvarande ovillkorligaregeln om all en friande dom i brottmålel - under fömtsätlning allansvarsfriheten inte grundas på elt frivilligt tillbakalrädande - skallföranleda all en eftertaxering, som har åsatls med slöd av de särskildafristbesiämmd-serna, skall undanröjas. Det är i och för sig önskvärt attbrotimälsdomens avgörande inverkan pä eftertaxeringen minskas eller heltslopas. Kommitténs förslag till eftertaxeringsbeslämmdser har också innebördenatt sambandet bryts och förslagel har i det här avseendet fåll etl positivtmottagande av remissinstanserna. Med den lösning som jag har förordat belräffandeförutsättningarna för åsåtlande av eftertaxering är det emellerlid enligt minmening inte lämpligt att göra en frikoppling frän brottmålet.Visseriigen finns det myckel som talar för att eftertaxering skall stå faståtminstone i vissa av de silualioner som är aktuella även om den misstänkteinte fälls lill ansvar. Alt han går fri från slraff kan ju l.ex. bero på althan lyckats hälla sig undan lagföring. Jag anser dock att det mesta talar föratt man t.v. behåller kopplingen lill brottmålet. Som jag har antyttär det i denna del fråga om en provisorisk lösning i avvaktan på resullalel avskatteförenklingskommitiéns arbete. 1984/85:47 44 förslag är alltså att en eftertaxering som har åsatlsmed stöd av de särskilda fristbeslämmelserna också i forlsällningen skallundanröjas om den skaltskyldige inle fålls lill ansvar för skattebroltel. Hareftertaxeringen åsatls efter att preskriptionen av brottet har hindrats genomalt den skaltskyldige delgetts en underrättelse om brottsmisstanke eller efterall preskriptionstiden för det har föriängts, bör sålunda eftertaxeringenundanröjas om brottsmisstanken inle följs av åtal. Kommitténs förslag om en tioårig frisl för eftertaxeringm.m. när skat-leundandragandet avser betydande belopp kräver enligt kommitténförfattningsändringar även i elt par andra avseenden. Den ena ändringen rör lidsfristerna för besvär i särskildordning enligt 100 § TL och 55 § ML. Kommittén föreslår av främst rättviseskälatt dessa tidsfrister förlängs så att de enskilda får en molsvarande möjlighelalt söka ändring om den oriktigt påförda skallen uppgår lill belydande beloppeller annars särskilda skäl föreligger. Den andra ändringen avser de bestämmelser som reglerar hurlänge en skaltskyldig skall bevara räkenskaper eller annal skriftligt materialsom ligger till grund för beskaUningen.