prop · G80321 · 1984-12-31 00:00:00 — Såväl villkorlig dom somskyddstillsyn avses få ökat utrymme och fömtsättningarna för att dessapåföljder skall kunna ådömas ändras. Frågan om påföljder för rattfylleriberörs inte särskilt i propositionen. Av propositionens innehåll kan i övrigtnämnas att övervakningen vid skyddstillsyn skall intensifierasoch koncentreras till av prövotiden. Omden dömde kan bli föremål för vård enligt får rätten under vissafömtsättningar överlämna den dömde tiU sådan vård (31 kap. 1 § BrB). Om han kanbli föremål för vård enligt lagen (1981:1243) om vård av missbrukare i vissafall får rätten besluta om överlämnande till sådan vård. Om det är stadgatsträngare straff än fängelse för brottet får överlämnande ske bara omdet föreligger särskUda skäl (31 kap. 2 § BrB). Den som befinns vara i behov avsluten psykiatrisk vård eller vård i specialsjukhus för psykisktutvecklingsstörda kan vidare under vissa förut- 1984/85:21 79 sättningaröverlämnas till sådan vård (31 kap. 3 § BrB). Är den dömde i behov avpsykiatrisk vård eller tillsyn får rätten förordna att han skall överlämnastill öppen psykiatrisk vård (31 kap. 4 § BrB). Normalpåföljdenför rattfylleri har efter genomförandet av trafiknykterhetsreformvarit fängelse. bestäms i allmänhet fängelsestraffet till en eller tvåmånader eller i vissa fall eller . Bötersom enda påföljd får som nämnts användas bara när omständigheterna ansesmildrande. När så är fallet döms i regel tUl ett bötesstraff pä 50-100dagsböter. Vidrattonykterhet tillämpas huvudsakligen bötesstraff på 40-100 dagsböter. Endasti ett mindre antal fall döms till fängelse eller annan påföljd. Mildrandeomständigheter vid rattfylleri har ansetts huvudsakligen föreligga då brottetinte har medfört någon nämnvärd fara för trafiksäkerheten. I praxis tillämpasbestämmelsen i huvudsak vid rattfylleri med moped. Vid rattfylleri med bilanses i praxis omständigheterna mildrande endast i enstaka undantagsfall, iregel bara när den trafikuppgift som föraren har påtagit sig är av strängtbegränsad innebörd, t.ex. när det är fråga om omparkering eller flyttning avbil på tomtmark. Påföljdsvaletvid trafiknykterhetsbrott var , då trädde i kraft,relativt schablonmässigt och onyanserat. Av hänsyn till allmän laglydnadtillämpades som regel vid rattfylleri ovillkorliga frihetsstraff av en tilltvå månaders längd. Vid rattfylleri med moped bestämdes dock straffetvanligtvis till enbart böter, i genomsnitt 60 till 80 dagsböter. Vidrattonykterhet tillämpades före tillkomst huvudsakligen böter, igenomsnitt 50 till 70 dagsböter. I viss utsträckning förekom också kortafängelsestraff vid rattonykterhet. Brottsbalkensikraftträdande medförde inte någon ändring i tidigare praxis. Högstadomstolens päföljdsval innebar alltjämt att påföljden för rattfylleri utanmildrande omständigheter normalt skulle vara fängelse. En uppmjukning har dockskett successivt och huvudregeln har frångåtts i vissa fall där särskilda skälansetts tala för en påföljd som inte innebär frihetsberövande, närmastskyddstillsyn, eventuellt i förening med böter. Sådana skäl har t.ex. ansettsföreligga om det föreligger ett klart värdbehov i förening med påtaglig riskför att frihetsberövande skulle medföra försvårad anpassning. Efterhand har i ökande utsträckning hänsyn tagits till gärningens samband med dentilltalades personliga förhållanden, och större utrymme har getts åtindividualpreventiva och humanitära överväganden i påföljdsfrä-gan. Dennatendens kan i än högre grad märkas i underrätternas praxis, även ombedömningarna synes skifta mellan olika underrätter. Huvudprincipenför högsta domstolens val av påföljd för rattfyUeri, där omständigheterna inteär mildrande, är att hänsynen till allmän 1984/85:21 80 laglydnadkräver att påföljd, som inte innebär frihetsberövande, tiUämpas endast omsärskilda skäl talar för det. Härvidlag beaktas i synnerhet om den dömdepåböijat försök att återanpassa sig till ett ordnat liv och om det föreliggerrisk för att denna process försvåras om den dömde berövas friheten. Resonemangav denna typ har förts främst beträffande dem som varit allvarligtalkoholskadade. Annan påföljd än frihetsberövande har också valts när den dömdehaft dokumenterade svårigheter att klara av ett frihetsberövande liksom någongäng också med hänsyn till att brottet i det enskilda fallet har medfört endastringa trafikfara. Enutförlig redogörelse för högsta domstolens praxis t.o.m. är 1980 finns ijustitieutskottets betänkande 1980/81: 1 s. 6 f. till vilken här kan hänvisas(bilaga I). Till komplettering av redogörelsen kan nämnas följande,senare publicerade fall. NJA1981 s. 308. Den tilltalade åtalades för bl.a. rattfylleri alternativtrattonykterhet. Av analysbevis framgick att alkoholkoncentrationen i hans blodi samband med körningen uppgick till . Domstolarna fann honomskyldig till rattonykterhet och olovlig körning. Påföljden bestämdes av högstadomstolen till böter. uttalade i domskälen bl.a. att detsyntes bäst överensstämma med utformningen av bestämmelserna om ansvar förtrafiknykterhetsbrott och med praxis i rattfyllerimål att man förrattonykterhetsbrott där omständigheterna i övrigt kring körningen inte tersig särskilt anmärkningsvärda använder bötesstraffet ända intill den avlagstiftaren bestämda promillegränsen för rattfylleri. Självfallet skalldärvid antalet dagsböter i princip variera efter graden av alkoholkoncentrationen. I. Dentilltalade var en 59-ärig kvinna som levt under goda sociala och ekonomiska förhållanden. Det förhållandet att lagföringen hade inneburit allvarliga påfrestningar för henne och att fängelsestraffet skulle drabba henne hårt ansågs av högsta domstolen inte utgöra sådana särskilda skäl att en frihetsberövande påföljd kunde undvikas. Påföljden bestämdes till fängelse en månad. Den tilltalade var en30-årig man som befann sig i en mycket besvär lig familjesituation. En beaktansvärd risk ansågs föreligga för att hans hustms psykiska hälsa skulle påverkas menligt om han tvingades avtjäna ett frihetsstraff, något som i sin tur också skulle gå ut över barnen. Enligt högsta domstolen kunde det inte anses föreligga tillräckliga skäl att välja annan påföljd än fängelse. NJA1982 s. 190. Den tilltalade hade vid tiden för körningen ett avanceratalkoholmissbruk. och vid tiden för åtalet hade inträtt en positivförändring och han var avhållsam frän alkohol. fann att hanssituation måste bedömas som ömtålig och att risken för att avtjänandet avfrihetsstraff skulle fä till följd att den synbarligen gynnsamma Prop.1984/85:21 81 utvecklingen bröts var påtaglig. Påföljden bestämdes tillskyddstillsyn i förening med böter. NJA 1982 s. 350 Den tilltalade, som var lastbilschaufför, hade tillföljd av den åtalade körningen tillfälligt blivit av med sitt körkort och varit arbetslös. Till följd därav hade han förlorat en inkomst . fann att det inte förelåg sädana skäl som enligt domstolens dittillsvarande praxis skulle kunna motivera en icke frihetsberövande påföljd. När det gäller verkningarna av körkortsäterkal lelsen fann högsta domstolen att de svårigheter denna medfört för den tilltalade var så betydande att straffet kunde stanna vid 14 dagars fängelse. Den tilltalade som var lastbilschaufför, hade till följdav den åtalade körningen tillfälligt blivit av med sitt körkort. Han hade då förlorat sin anställning som lastbilschaufför. fann att den tilltalades förlust av anställningen som chaufför delvis uppvägdes av att han fått annan anställning och efter det att äterkallelsen upphört hade återfått anställningen som chaufför. Påföljden bestämdes till en månads fängelse. Den tilltalade var åkeriägare.Genom körkortsäterkallelsen gick hans årsinkomst ned med omkring 20000 kr.Högsta domstolen fann att det av utredningen i målet fick anses framgå atttrafikfaran under körningen även med beaktande av den jämförelsevis högaalkoholhalten i blodet (1,) typiskt sett var obetydlig och att desvårigheter som körkortsäterkallelsen medförde i den tilltaladesnäringsutövning var synnerligen stora. Påföljden bestämdes till fängelse . Den tilltalade var innehavare av enblomsteraffär och äterkallelsen av körkortet hade inneburit avbräck i rörelsen.Omsättningen hade gått ned . fann atttrafikfaran under den åtalade körningen typiskt sett inte var ringa samt attkörkortsäterkallelsen visseriigen medfört svårigheter i den tilltaladesnäringsutövning men att dessa inte kunde anses ha varit synnerligen stora.Påföljden bestämdes till fängelse en månad. Också frän hovrätternas praxis finns en del publiceradeavgöranden rörande påföljder för trafiknykterhetsbrott. Här skall endasthänvisas till fall som har publicerats i Rättsfall frän Hovrätterna (RH) underde , nämligen RH 3:80 (rattonykterhet, böter), 19:80(rattonykterhet, böter), 23:80 (rattfylleri, viUkoriig dom), 25:80(rattonykterhet, böter), 89:81 (rattfylleri m.m., fängelse), 118:81(rattonykterhet, fängelse), 125:81 (rattfylleri, körkortsäterkallelse,fängelse) 169:81 (rattfylleri, villkoriig dom), 191:81 (rattonykterhet,fängelse), 6:82 (rattfylleri, fängelse), 25:82 (rattfylleri, fängelse 14dagar), 31:82 (rattfylleri, fängelse), 35:82 (rattonykterhet, fängelse) och46:82 (rattfylleri, motorcykel, fängelse ). 6 1984/85. Domstolarnas val av påföljder för rattonykterhet ochrattfylleri framgår av Tabell 1. här nedan. Tabell 1 Personer som dömts eller godkäntstrafföreläggande för brott mot 4 § trafikbrottslagen som huvudbrott 1977-1980. (Källa: Rättsstatistisk årsbok 1978-1980, samt i fråga omår 1980, uppgift från .) Rattfylleri Rattonyk- Totalt terhet Rattfylleri Rattonyk- Totalt terhet vård och vård i specialsjukhus för psyk. därav med anstaltsbehandl. Villkorlig dom Vård enligtbarnavårdslagen Vård enligt nyklerhetsvårdslagen 34 kap. 1 § 1 p. BrB tillämpadFri från påföljd Påföljd eftergiven vård och vård i specialsjukhus för psyk. utvecklingsstörda Öppen psyk.vård Skyddstillsyn därav med anstaltsbehandl. eller fr. o. m. ikombination med fängelse Villkorlig dom Vård enligt barnavårdslagen Vård enligtnyklerhetsvårdslagen 34 kap. 1 § 1 p. BrB tillämpad Fri från påföljd Påföljdeftergiven 2.3 Körkortsingripande vid trafiknykterhetsbrott Körkortshavare som har gjort sig skyldig till brott mot 4§ TBL drabbas även av andra sanktioner än de rent straffrättsliga. Enligt 16 § I körkortslagen (1977:477) skall körkortet somregel återkallas om körkortshavaren har gjort sig skyldig till rattonykterheteller rattfyl- Prop.1984/85:21 83 med äterkallelsen bestäms en spärrtidunder vilken tid något körkort inte får lämnas ut. Spärrtiden är lägst en månadoch högst . Vid rattfylleri skall spärrtiden bestämmas till lägst ett år.I stället för återkallelse kan varning under vissa omständigheter meddelaskörkortshavaren vid rattonykterhet. För att varning skall få meddelas krävsatt alkoholkoncentrationen i blodet under eller efter färden är lägre än 0,8promille och att omständigheterna är mildrande. I avvaktan på slutligtavgörande i återkallelsefrågan skall körkortet återkallas tills vidare om detpå sannolika skäl kan antas att körkortet kommer att slutligt återkallas tillföljd av att körkortshavaren har gjort sig skyldig till trafiknykterhetsbrott.Mål om återkallelse prövas av länsrätten. Den normala spärrtiden vid rattonykterhet över 0,8promille och rattfylleri under är ett är. Vid rattonykterhet under0,tillämpas som regel en spärrtid i de fall dävarning inte har ansetts tillräcklig. Vid blodalkoholhalter över 2 promillebestäms spärrtiden i allmänhet . Är det fråga om upprepadtrafiknykterhetsbrottslighet varierar spärrtiden mellan . Körkortslagen innehåller även bestämmelser omomhändertagande av körkort vid misstanke om trafiknykterhetsbrott. Omhändertagandeskall ske bl.a. om körkortshavaren vid förandet av motordrivet fordon, spårvagneller motordrivet spårfordon på järnväg eller tunnelbana har företett tydligatecken pä påverkan av starka drycker eller annat ämne. Misstänkskörkortshavaren ha gjort sig skyldig till rattfylleri eller rattonykterhet ochhade han före färdens slut förtärt starka drycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationeni hans blod uppgick till skall körkortet omhändertas närresultatet av blodanalysen har erhållits, dock att omhändertagande inte skallske vid misstanke om rattonykterhet när omständigheterna vid brottet kan ansesmildrande. Om det föreligger synnerliga skäl får enligt 24 §körkortslagen återkallelse underlåtas eller spärrtid sättas ned, om det kanske utan fara för trafiksäkerheten. Om återkallelse underläts får varningmeddelas i stället. 2.4 Begränsning i rätten till trafikskadeersättning m. m. I trafikskadelagen (1975: 1410) finns bestämmelser omersättning frän trafikförsäkring för skada i följd av trafik med motordrivetfordon (trafikskadeersättning). Enligt 12 § trafikskadelagen kan trafikskadeersättning medanledning av personskada jämkas om den skadelidande uppsåtligen eller genomgrov vårdslöshet har medverkat till skadan. Ersättning till förare som hargjort sig skyldig till brott enligt 4 § TBL kan även jämkas om föraren genomvårdslöshet har medverkat till den egna skadan. Denna särregel har motiveratsav önskemålet att låta trafikskadereglerna få viss preventiv effekt mot trafiknykterhetsbroU(LU 1975/76:3 s. 24-32, rskr 113). Prop.1984/85:21 84 Av samma skäl har i 20 § trafikskadelagen tagits in ensärskild regel om rätt för försäkringsanstalten att av den som vållat skadanåterkräva det som försäkringsanstalten har betalat i trafikskadeersättning, omskadan har vållats genom vårdslöshet av förare som har gjort sig skyldig tillbrott enligt 4 § TBL. 2.5 Blodprovstagning och alkoholutandningsprov m. m. 1 trafiknykterhetsmäl användes tidigare regelmässigt somsärskilda bevismedel dels blod- och urinprovsanalys, dels klinisk undersökningjämte läkarens uttalande om graden av den misstänktes påverkan. Blodprovstagningen och läkamndersökningen ägde rum medstöd av 28 kap. 12 § . Där föreskrivs att den som skäligen kanmisstänkas för brott på vilket fängelse kan följa får underkastas kroppsbesiktning.Vid behov får vid sådan kroppsbesiktning tas blodprov och utföras annanundersökning som kan ske utan nämnvärt men för den misstänkte. Är det fara idröjsmål får enligt 28 kap. 13 § de nämnda åtgärderna beslutasav polisman. Efter den ändring av sistnämnda paragraf, som trädde i kraft denI , får blodprov tas inte bara av läkare utan även av legitimeradsjuksköterska. Däremot får endast läkare utföra den kliniska undersökningen. Närmare föreskrifter om blod- och urinprovstagning föralkoholbestämning har meddelats av i kungörelsen SOSFS (M)1979: 106. Enligt föreskrifter skall som regel vidblodprov för alkoholbestämning två provrör fyllas med vardera cirka 10 mlvenblod. Provrören och protokollet från den kliniska undersökningen sänds medexpresspost till statens rättskemiska laboratorium där analys sker. Frän detmedelvärde av blodalkoholkoncentration som erhålls vid som regel fyra analysergör laboratoriet med hänsyn till de med analysförfarandet förenadefelmöjligheterna ett avdrag med i allmänhet . 1981/82; 162 föreslogs att användningen avkliniska undersökningar i mål om trafiknykterhetsbrott skulle begränsas.Enligt förslaget skulle sädana undersökningar göras i regel endast när enfordonsförare som misstänks för trafiknykterhetsbrott kan antas vara påverkadav annat bemsningsmedel än alkohol eller när det annars finns särskilda skälför läkarundersökning. hade inte någon erinran mot förslaget (JuU1981/82:55, rskr 329). Den nya ordningen tillämpas från . Som ett hjälpmedel vid bedömningen av om det i ett enskiltfall finns anledning att ta blodprov på en förare har polisen sedan år 1956använt sig av alkoholutandningsprov (kvalitativa utandningsprov). Någonsärskild reglering av utandningsprovens användning fanns inte före år 1975.Dessförinnan ansågs det allmänt att polisen inte hade befogenhet att föranstaltaom utandningsprov pä andra förare än sådana som redan före provtagningenskäligen kunde misstänkas för trafiknykterhetsbrott. 1984/85:21 85 ningåren 1974-1976 tillkom som förut nämnts lagstiftning om alkoholutandningsprov (seavsnitt I). Omden på vilken alkoholutandningsprov skall företas vägrar att medverka tillsådant prov får enligt 4 § lagen (1976; 1090) om alkoholutandningsprovblodprov tas för utrönande av alkoholpäverkan även om brottsmisstanke inteföreligger. Sistnämnda bestämmelse fick sin nuvarande lydelse i samband med attanvändningen av kliniska läkamndersökningar begränsades den 1 juli 1982.Tidigare fick också läkamndersökning äga mm i de fall som avsägs i paragrafen. Utredningen(Ju 1980:05) om alkoholutandningsprov som bevismedel vid trafiknykterhetsbrotthar enligt sina ursprungliga direktiv till uppgift att pröva om det finnsrättsliga och praktiska fömtsättningar för användning av alkoholutandningsprovsom bevismedel vid trafiknykterhetsbrott (kvantitativa utandningsprov). Fråganom sådan användning av luftanalystekniken är beroende på bl. a. resultatet aven omfattande försöksverksamhet som f.n. pågår i flera större tätorter ilandet. På dessa orter lämnas regelmässigt utandningsprov av de misstänktamotorfordonsförare, som frivilligt samtycker till åtgärden, för analys i ettinstmment som är kon-stmerat så att det är möjligt att avläsaalkoholkoncentrationen i blodet. Utredningen har ännu inte lagt fram någraförslag i dessa frågor. 3 Vissa uttalanden av beträffande frågor om påföljd för rattfylleri Fråganom valet av påföljd för rattfylleri har flera gångeraktualiserats i både i samband med behandlingen av enskilda motioneroch i samband med frågor om päföljdssystemet i övrigt. I det följande lämnas enkortfattad redogörelse för vissa uttalanden. I enmotion till riksdag efterlystes förändringar i trafiknykterhetslagstiftningenbl. a. när det gällde päföljdsvalet. hänvisade i sitt beslut medanledning av motionen till trafiknykterhetsbrottskommit-téns betänkande (SOU1970:61) Trafiknykterhetsbrott - Förslag 1970, och fömtsatte attproposition pä gmndval av kommitténs förslag skulle komma att utan onödigtdröjsmål föreläggas . fann inte anledning föregripa deställningstaganden som förestod beträffande de i motionen upptagna spörsmålen.Motionen avslogs (JuU 1973:12). 1974; 154 föreslogs som nämnts en lag om försöksverksamhet medmtinmässiga alkoholutandningsprov. I samband med behandling avförslaget väcktes en motion rörande straffskalan vid rattonykterhet. Riksdagenavslog motionen men framhöll att den föreslagna försöksverksamheten kundeantas ge bättre underlag för ett samlat ställningstagande tilltrafiknykterhetsbrottskommitténs betänkande i stort, inte minst beträffandevalet av påföljder (JuU 1974:37). 1984/85:21 86 motion till yrkades att skulle föreläggasförslag till ett mera nyanserat påföljdssystem vid trafiknykterhetsbrott ihuvudsaklig överensstämmelse med trafiknykterhetsbrottskommitténs betänkande.Motionären begärde också förslag om förstärkning av nykterhetsvårdens resursersä att ett mera nyanserat påföljdssystem skulle kunna genomföras. Riksdagenavslog motionen men uttalade att en reform pä trafiknykter-hetslagstiftningensområde borde komma till stånd. Emellertid borde resultatet av denbeslutande försöksverksamheten med rutinmässiga alkoholutandningsprov avvaktasinnan ställning togs till hur lagstiftningen borde närmare utformas (JuU1975/76; 8). Fråganom valet av påföljd vid rattfylleri berördes också i samband med lagstiftningenår 1976 om alkoholutandningsprov. 1975/76:162 uttalade sigdepartementschefen för en fortsatt utveckling som innebar att domstolarna inomramen för gällande ordning i större utsträckning än tidigare tillmätteindividualpreventiva hänsyn betydelse när det gällde att bestämma påföljden förrattfylleri. Medanledning av motionsyrkanden kring dessa uttalanden framhöll justitieutskottetatt utskottet utgick från att departementschefen ej avsett att styrarättstillämpningen när det gäller val av påföljd i mål om ansvar förrattfylleri utan endast velat notera att rättspraxis utvecklats på visst sättduU 1976/77: 15). 1samband med att påföljden ungdomsfängelse avskaffades infördesmöjlighet att i särskilda fall kombinera skyddstillsyn med ett kortvarigtfängelsestraff begränsades möjligheten att döma ungdomar mellan 18och till fängelse. Enligt uttalanden i förarbetena avsågs lagstiftningeninte innebära någon ändring när det gäller påföljden för trafikbrott. Såsomsärskilda skäl att av hänsyn till allmän laglydnad ådöma ungdomar mellan 18 och21 är fängelse nämndes bl. a. trafikbrott, där kortare frihetsstraffregelmässigt utdöms (se prop. 1978/79; 212 s. 64. JuU 38 s. 44). Isamband med att det är infördes en ny bestämmelse i trafikbroUs-lagen sommöjliggjorde för domstolarna att anpassa påföljden till betydelsen i detsärskilda fallet för den tilltalade av körkortsäterkallelsen gjordes vissauttalanden som gick ut på att avsikten inte var att frångå den nuvarandeordningen i vad denna innebär att fängelse är normalpäföljden för rattfylleri(JuU 1980/81:1). Underhösten 1980 behandlade en motion med yrkande om förslag till ett meranyanserat påföljdssystem vid trafiknykterhetsbrott. I samband därmedpresenterades inför justitieutskottet viss statistik över tingsrätternas val avpåföljder för rattfylleri. Materialet grundades pä mål om rattfylleri däromständigheterna inte hade bedömts som mildrande och visade relationer mellanantalet domar, i vilken påföljden hade bestämts till skyddstillsyn ochvillkorlig dom resp. fängelse. Materialet (bilaga 2) visar stora variationermellan olika tingsrätter. 1984/85:21 87 Iärendet uttalade justitieutskottet att den i rättspraxis antagna grundsatsenatt hänsyn till allmän laglydnad kräver att påföljden för rattfylleri normaltbestäms till fängelse har haft stor betydelse som avhållande faktor när detgäller bilkörning i samband med alkoholförtäring. Uppfattningen att man måstehålla isär alkoholförtäring och bilkörning har enligt utskottet en fastförankring hos det stora flertalet medborgare. Och det är, uttalade utskottet,ett viktigt trafiksäkerhetsintresse att denna uppfattning vidmakthålls.Utskottet fann sig mot den angivna bakgrunden inte böra förorda någon ändringav gällande rätt i fråga om valen mellan frihetsberövande och icke frihetsberövandepåföljd i normalfall av rattfylleri. Utskottet anförde vidare. Hotetom fängelsestraff avhåller emellertid inte alla medborgare från att köramotorfordon i alkoholpåverkat tillstånd. Mycket talar för att det bland dem somändå kör i sådant tillstånd finns mänga som har uttalade alkoholproblem. Fördessa personer torde fängelsestraffet i regel varken avhålla frän fortsattbrottslighet eller ha någon positiv effekt från vård-eller behandlingssynpunkt.Tvärtom kan ett fängelsestraff i vissa fall få direkt skadliga effekter. Synpunkterav nämnd art ligger bakom den praxis som har utvecklats när det gällerval mellan frihetsberövande och icke frihetsberövande påföljder för rattfyllerisom har begåtts av personer med dokumenterade alkoholproblem. Denna praxis, sommedger en icke frihetsberövande påföljd, ofta i förening med vårdinsatser, harenligt utskottets mening fog för sig och tillgodoser också i viss månmotionärernas önskemål om ett mera nyanserat påföljdssystem. Detsamma gällerden praxis som medger en icke frihetsberövande påföljd också i andra särskildafall, exempelvis där trafikfaran bedömts som ringa. Avdet anförda framgår att utskottet ställer sig bakom gällande rätt beträffandeval av påföljder i mäl om ansvar för rattfylleri. Som framgår av vad som harsagts tidigare i detta betänkande innebär införandet av den i proposition1979/80; 178 föreslagna och av utskottet tillstyrkta möjligheten att vidpåföljdsvalet ta hänsyn till beslut om körkortsåterkallelse inte någonprincipiell ändring i nuvarande ordning. Vidbedömningen av motionsspörsmålet har utskottet noterat att tingsrätterna i sinrättstillämpning synes komma till ett resultat som inte är enhetligt över helalandet.