prop · G80319 · 1984-12-31 00:00:00 — Narkotikagrap-pen består avföreträdare för berörda departement, myndigheter och organisationer. Ordförandeoch sekreterare är tjänstemän i . Genomnarkotikagruppen har berörda tjänstemän på central nivå träffats regelbundetoch informerat varandra om pågående och planerade åtgärder. Vidare har gruppenfått information om utredningar och för gruppen intressanta projekt. Härigenomhar det skett en viss samordning av olika insatser. Gruppen har ocksåpublicerat rapporter om myndigheternas insatser samt utarbetat visstfaktamaterial om narkotika och narkotikamissbruk. 1984/85:19 59 Narkotikakommissionenhar bedömt att den centrala samordningen inte fungerar tillfredsställande ochhar i sitt slutbetänkande lämnat förslag om en effektivisering av det centralasamordningsarbetet. har också berört frågan om enförbättrad central samordning i sin revisionsrapport. Kampenmot narkotikamissbruket är en angelägenhet för alla. Den måste föras inom mångaohka områden. Centrala, regionala och kommunala myndigheter har ett stortansvar att driva ett effektivt arbete mot missbruket. De kan dock inte på egenhand stoppa missbruket. Ansvaret vilar också på föräldrar och anhöriga tillungdomar och andra som är i riskzonen för missbruk liksom på frivilligaorganisationer och deras medlemmar. Enförutsättning för en effektiv narkotikabekämpning är att insatserna mot narkotikamissbmketsamordnas. Samordningen måste ske på olika nivåer. Utgångspunktenför en samordnad narkotikapohtik är, som statsrådet tidigareidag berört, att samhället skall ha en konsekvent och entydig hållning iförhållande till narkotika. Såväl myndigheter som enskilda skall på ett konsekventsätt reagera på begynnande eller etablerat missbruk. De som kommer i kontaktmed ungdomar och med missbmkare bör förmedla ett entydigt budskap d.v.s. etttotalt avståndstagande till alla former av icke-medicinskt bruk av narkotika. 5.2.2 Samordninglokalt och regionalt Närdet gäller arbetet på det lokala planet är det en rad olika myndigheter sommåste finna konkreta samarbetsformer med varandra. Som jag anfört harsocialtjänsten det övergripande ansvaret för den lokala samordningen. Dettaansvar bör också inbegripa ett ansvar att samordna de lokala resurserna medlandstingskommunala och statliga insatser. Under avsnittet om vård ochbehandling av narkotikamissbrukare har jag understrukit vikten av attsocialtjänsten inom sina ekonomiska ramar avdelar resurser och utvecklar ensärskild kompetens för socialt behandlingsarbete. Jag har också lämnat förslagom hur staten kan stödja en sådan utveckling. Ocksåandra samhällsorgan måste utveckla sina resurser inom missbruksområdet, försåväl förebyggande verksamhet och tidiga insatser som vård och behandhng avredan etablerade missbrukare. Den personal som arbetar på fältet måste få godakunskaper om narkotikamissbruk och om vilka insatser som kan vidtas för attförebygga missbruk eller för att hejda ett begynnande 1984/85:19 60 Olikamyndigheter har ohka mål med sina verksamhet och det kan vara svårt att förenadessa mål i en gemensam verksamhet. Med ett regelbundet utbyte av informationom resp. myndigheters konkreta arbete kan dock större förståelse och insiktskapas om varandras arbetssituation. En höjd kompetens är också viktigaförutsättningar för att en bättre ansvarsfördelning skall komma till ståndmellan de olika myndigheterna. När personalen från en myndighet ser att någontar ansvar för och fullföljer sin uppgift när ett ärende lämnats över till enannan myndighet ökar förtroendet och viljan att samarbeta. Myndigheternapå det lokala planet har också en viktig uppgift i att tillsammans engageraföreningslivet, föräldrar och enskilda i kampen mot narkotika. De bör gemensamtförmedla kunskaper till dessa så att de kan aktiveras i kampen mot missbruket. Somjag tidigare anfört har många kommuner utvecklat drogpolitiskahandlingsprogram. Jag vill i likhet med framhålla detönskvärda i att kommunerna utvecklar sådana program. Erfarenheten visar att ettstörre engagemang i många fall har skapats för arbetet mot narkotikamissbmket isamband med att sådana program utvecklas. När programmen utarbetats har deolika myndigheterna träffats regelbundet och kunnat informera varandra omrespektive myndighets verksamhet. Man har därigenom fått större insikt ochförståelse för varandras arbete. Förutsättningarna för samverkan mellan olikamyndigheter har därför bhvit bättre. För att programmen skall fungera krävs attde utformas så konkret som möjligt och att berörd personal som ansvarar för detpraktiska arbetet får möjlighet att påverka programmens innehåll. Programmensutformning och karaktär beror naturligtvis på lokala och regionalaförutsättningar och behov. I det följande redovisas några områden som ärväsentliga för ett framgångsrikt genomförande av programmen. - Fortlöpande kartläggning av den lokala missbmkssituationeni samarbete mellan socialtjänst, skola, fritidsförvaltning, föreningar, polis,kriminalvård samt hälso- och sjukvård. - Samordning av allmänt förebyggande arbete t.ex. fritidsaktiviteter. - Gemensamma insatser av socialtjänst, skola,fritidsverksamhet och föräldrar mot skolk och missbmk vid enskilda skolor ochfritidsgårdar. - Tidig upptäckt och tidiga åtgärder mot missbmk isamarbete mellan vuxna, frivilliga och professionella i de ungas vardagsmiljö. - Samarbete mellan polis, lärare, fritidspersonal,föräldrar och elever för att få skärpt uppmärksamhet på narkotikahandel och missbmksmiljöer. - Omedelbar uppföljning av efterpolisingripanden vid missbmk och kriminalitet. - Samverkan mellan och häkte,lokalanstalt och frivårdsorganisation för att skall kunna nå enstörre grupp missbmkare med adekvata vårdinsatser och för att anstaltstidenskall kunna utnyttjas för 1984/85:19 61 attpåbörja behandling och planera inför frigivning, -Samarbete mellan socialtjänst, arbetsförmedling, bostadsförmedling, bostadsföretagoch försäkringskassa för såväl förebyggande som rehabiliterande åtgärder. Närdet gäller de statliga myndigheternas ansvar för narkotikabekämpningen är detav grundläggande betydelse att det finns klara gränser mellan de olikamyndigheternas ansvarsområden. Dubbelarbete måste förhindras. krävsatt myndigheterna samverkar för att gemensamt kunna utveckla arbetet mot denillegala handeln med och missbruket av narkotika. Regeringensintensifiering av kampen mot narkotikamissbruket har skapat behov av etteffektivare och mer offensivt samordningsarbete. ansågatt BRÅ-gruppens konstruktion inte främjade en aktiv, initiativrik ochintensiv samordningsverksamhet. Även om gmppens ordförande och sekreterare ärtjänstemän i ligger ansvaret för samordningen på en myndighetutan direktivrätt till andra myndigheter. Gmppens ledamöter har inte hellermandat att på respektive myndighets vägnar ta ställning till förslag om ändradearbetsrutiner eller nya insatser. Narkotikakommissionensförslag om en förändring av det centrala samordningsarbetet har fått ettallmänt stöd bland remissinstanserna. Jagkommer därför , och efter samråd med statsrådet ,samt cheferna för justitie- och finansdepartementen att föreslå regeringen attinrätta ett nytt samordningsorgan där ansvaret ligger inom regeringskansliet.Jag kommer i regeringen att ansvara för samordningsarbetet och det nyasamordningsorganet kommer att rapportera direkt till mig. Detär ytterst viktigt att arbetet i samordningsorganet är effektivt och flexibelt.Därför bör gruppen ha endast fyra fasta medlemmar. Dessa bör representerastatsrådsberedningen, justitie-, social- och . Socialdepartementetsföreträdare skall vara ordförande och sammankallande. Övrigadepartement samt närmast berörda myndigheter skall också delta i det centralasamordningsarbetet. De skall antingen vid behov vara representerade vidgruppens sammanträden eller delta i de arbetsgrupper som samordningsorganetkommer att bilda. 1984/85:19 62 Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen dels föreslår att 1. godkänna vad jag förordat om den statligadroginformationens organisation och om anvaret för att samlat följa drogmissbru kets förändringar (avsnitten 2.3.1, 2.3.2 och 2.3.4), 2. godkänna vadjag förordat om statsbidrag till droginformation (avsnitt 2.3.3), 3. godkänna vadjag förordat om särskilt stöd för utvecklingsinsatser inomnarkomanvårdsområdet (avsnitt 3,3,1), 4. godkänna vadjag förordat om särskilda resurser för att stödja narkotikabekämpningen iutvecklingsländerna (avsnitt 4,6.1), att ta del av vad jag anfört om informationsinsatser pådrogområdet, vård och behandling av narkotikamissbrukare, de internationellainsatserna inom narkotikaområdet samt samordningen av narkotikabekämpningen. 1984/85:19 63 1. INLEDNING................................................... ..... 1 INFORMATION OM DROGER SAMT FRÅGAN OMATT FÖLJA MISSBRUKETS FÖRÄNDRINGAR 2 2.1 Utgångspunkter..................................... ..... 2 2.1.1 Alkohol- och narkotikainformation..... ..... 2 2.1.2 Undersökningar om missbruketsförändringar,, 4 2.2 Allmännaöverväganden........................... 5 2.2.1 Droginformationens inriktning ochinnehåll,,., 5 2.2.2 Organisationslivets roll idrogupplysningen ,,,, 6 2.2.3 Grundprinciper för att följamissbrukets förändringar 7 2.2.4 Forskning och utvärdering............... .... 8 2.2.5 Ansvarsfördelning mellan myndigheternär det gäller droginformation och att följa missbrukets förändringar................. .... 10 2.3 Förslagtill ............................... 11 2.3.1 får ett samlat ansvarför droginformationen 11 2.3.2 avvecklas - ett alkohol- ochnarkotikapolitiskt råd inrättas 13 2.3.3 Nya regler för statsbidrag .............. 15 2.3.4 CAN - förmedlare av basfakta ochserviceorgan 2.4 Vissauppgifter för information.... 21 2.4.1 En särskild informationsinsats tillmassmedierna 21 2.4.2 Droginformation inom försvaret......... 21 2.4.3 Undersökningar av värnpliktsinskrivna 22 2.4.4 Ett regionalt rapporteringssystem ... .... 23 BEHANDLING AV NARKOTIKAMISSBRUKARE ...... .... 24 3.1 Utgångspunkter..................................... .... 24 3.1.1 Utredningsarbete inom vårdområdet.. .... 24 3.1.2 Utvecklings- och försöksverksamhetinom narkomanvårdsområdet under /84 ,,, 25 3.1.3 Öppenvården................................ 26 3.1.4 Institutionsvården......................... 27 3.1.5 Vård av narkotikamissbrukare inom hälso-och sjukvården 28 3.1.6 Kontrollåtgärder inom sjukvården...... .... 28 3.1.7 Familjevården .............................. .... 29 3.1.8 Utvecklingsinsatser inomnarkomanvårdsområdet under /85 29 3.2 Allmännaöverväganden........................... 30 Prop.1984/85:19 64 3.2.1 Förutsättningarför den fortsatta metodutvecklingen inom 30 3.2.2 Förebyggandeinsatser.......................... 31 3.2.3 Insatser förmissbrukare i öppenvård ... ..... 33 3.2.4 Denspecialiserade narkomanvårdens roll i 35 3.2.5 Aktivaremetoder i missbruksarbetet ..... 36 3.2.6 Statsbidragssystemetbör också gynna öppenvården och alternativa vårdformer 38 3.2.7 Ökat antalmissbrukare med allvarliga psykiska störningar 40 3.2.8 Utslussning avmissbrukare som genomgått behandling 41 3.2.9 De nyametoderna inom narkomanvården bör dokumenteras och spridas 44 3.3 Förslag till ....................................... 45 3.3.1 Statligt stöd bör lämnas till utveckhngsinsatser inom narkomanvårdsområdet även under budget /86 ......................................... 45 INTERNATIONELLA INSATSER..................................... 48 4.1 Inledning.......................................................... .... 48 4.2 Det nordiskasamarbetet.................................. .... 49 4.3 Samarbetet inomEuropa.................................. .... 51 4.4 FN:s insatserinom narkotikaområdet............... 52 4.5 Narkotikarapporteringfrån andra länder.......... 56 4.6 Förslag tillriksdagen......................................... 57 4.6.1 Särskilda resurser för att stödja narkotikabe kämpningen i utvecklingsländerna......... 57 SAMORDNING AV NARKOTIKABEKÄMPNINGEN ,,.. 58 5.1 Gällandeförhållanden ...................................... 58 5.2 Allmännaöverväganden................................... 59 5.2.1 Inledning................................................ 59 5.2.2 Samordninglokalt och regionalt............. 59 5.2.3 Samordningcentralt............................... 61 Prop.1984/85:19 Bilaga 3 12 1984/85. Anmälantill proposition om en samordnad och intensifierad narkotikapolitik Tullensinsatser mot narkotika I.Inledning Eneffektiv bevakning vid gränserna är en fömtsättning för att narkotika-tillgångeni skall minska. Tullens insatser har därför stor betydelseför möjligheterna att komma till rätta med narkotikaproblemet. Tullensarbetssituation har förändrats avsevärt. Bl.a. har trafikströmmenöver gränserna ökat väsentligt och omfattar numera ca 20 miljonerpersoner, 8 miljoner person- och lastbilar, 60 000 flygplan och 20 000handelsfartyg. Tullen har därmed fått svårt att upprätthålla en rimlig kontrollnivå.Utöver stickprovskontroller har tullen satsat på ohka slag av riktade insatsermot objekt som visat sig vara intressanta från smugglingssynpunkt. bevakningsverksamhet är narkotikabekämpningen en prioriteraduppgift och söker ständigt nya vägar och kontrollmetoder för attbegränsa narkotikainförseln till landet. Ett viktigt led i detta arbete är detgoda internationella samarbete har med flera utländskatullmyndigheter. Idet följande kommer jag att behandla framför allt de förslag inom tullens områdesom lagt fram i sin promemoria (nr 9) Tullens insatsermot narkotika. Promemorian har remissbehandlats. En sammanställning avremissyttrandena har upprättats inom och finns tillgänghgi ärendet (dnr 4405/83). Yttrande har avgetts av justitiekanslern,riksåklagaren, hovrätten över och , hovrätten för , kammarrätten i , kammarrätten i 13Riksdagen 1984/85. 1984/85:19 2 ,, brottsförebyggande rådet, datainspektionen,generaltullstyrelsen, statskontoret, statens invandrarverk, riksdagensombudsmän, , landsorganisationen i , Svenska tulltjänstemannaförbundetoch . Jagkommer i avsnitt 2 ta upp arbetsmetoder och organisationsfrågor. I avsnitt 3behandlas frågan om tullens befogenheter vid bl.a. förundersökningar samtsamverkan mellan tull och polis. I avsnitt 4 följer förslag om resurser tilltullverket. Samtliga avsnitt inleds med en redogörelse för utgångspunkterna. Närdet gäller informationsbehandlingen och registerförfarandet hos tullen harchefen för , efter samråd med mig,behandlat dessa frågor och lagt fram förslag till lagstiftning. Jagvill i sammanhanget erinra om att regeringen beslutatinhämta lagrådets yttrande över ett förslag till ändring i vamsmugg-lingslageni syfte att effektivisera kontrollen vad gäller införsel av narkotika. 2.Arbetsmetoder och organisationsfrågor 2.1 Allmänna utgångspunkter Destörsta insatserna mot narkotikasmuggling görs inom tullens bevakningsverksamhetsom bedrivs i form av tullkriminaltjänst, trafikexpedierande bevakning och rörligbevakning. På central nivå ansvarar bevaknings- och kontrollbyrån vidgeneraltullstyrelsen för den smugglingsbekämpande verksamheten samt församarbetet med rikspohsstyrelsen och med andra länders tullspaningsorgan. Tillbevaknings- och kontrollbyråns arbetsuppgifter hör även tullens centralaunderrättelsetjänst och ledning av mer omfattande aktioner mot grovvarusmuggling. Tullverketsregionala förvaltning är indelad i fyra tullregioner och tre gränstulldistrikt.Inom varje regional myndighet finns en tullbevakningsen-het. Sedan1982 finns särskilda enheter för underrättelseförfarande, som efter statsmakternasbeslut om extra satsning på narkotikabekämpning har inrättats vidtullkriminalsektionerna i östra, västra och södra tullregionerna. Vid vissalokala tullmyndigheter finns också tullkriminalgrupper. I övrigt bedrivs den narkotikabekämpandeverksamheten på lokal nivå främst genom trafikexpedierande bevakning(trafikgrupper) och rörlig bevakning (kontrollgrupper). Underrättelseförfarandetinom bedrivs dels genom insamlande av information och därmedvidarebefordran av denna till olika delar av landet, dels enligt den modellpolisen arbetar efter och som går ut på att samla in och bearbeta informationinnan egentlig misstanke om brott finns. 1984/85:19 3 Densenare undersökningsmetoden ligger alltså tidsmässigt före spaning och utredning. Påsenare år har tullen haft svårt att hålla en acceptabel nivå på kontrollen avgods och personer. Det är en följd av den ökade trafikströmmen och av att näringslivetskrav på tullbehandlingen har ökat. Tullen har emellertid sökt effektiviserakontrollen genom att inrätta grupper som specialiserats på bl.a.postförsändelser och godsundersökningar. Verket har också fått extra medel föratt utöka godskontrollen. Ävenkustbevakningen har i detta sammanhang en viktig funktion, då narkotikasmugglingenmed båt ökar. Verket har i ökad grad sökt samutnyttjakustbevakningen och övriga verkets resurser i form av gemensamma insatser påområdet. Det gäller speciellt kontroll av fritidsbåtarna. Tullenhar ett väl utvecklat internationeUt samarbete inom ramen för detinternationella tullsamarbetsrådets verksamhet, men också genom särskilda avtalmed, förutom , och . Det nordiska tullsamarbetsavtalet,som träffades , har ökat möjligheterna för de nordiska länderna attbistå varandra. Det gäller inte bara informationsutbyte utan även i fråga omunderrättelsetjänst och operativt samarbete. Den särskilda sambandsman somsvenska tullen har placerat i arbetar även för de övriga nordiskaländerna. har framfört önskemål om att få placera en sambandsmanockså i . förslag och föredragandens överväganden Narkotikakommissionenhar i sin promemoria framhållit att det är angeläget att tullen får deninformation som den behöver för att effektivt kunna rikta sina insatser motobjekt som kan vara intressanta från smugllingssynpunkt. Tullen behöver delsallmän information om smugglingsmetoder, dels upplysningar i enskilda ärenden.Denna information kan tullen få genom internationella kontakter, i den egnaverksamheten vid tullkontroller, tulltaxering, utresekontroller, från polisenetc. Kommissionenanser att tullen bör samla underrättelseförfarandet till en enda enhet och attdetta begrepp bör ha i princip samma innebörd hos tullen som hos polisen.Tullens underrättelseförfarande bör gå ut på att samla in och bearbetainformation för att få underlag för riktade insatser mot smuggling. I dettaingår bl.a. att kartiägga misstänkta branscher och utarbeta s.k. profiler. stöder dessa förslag. anser dock att det nu är förtidigt att ta ställning till hur tullens underrättelsetjänst bör organiseras pågrund av att vissa organisationsändringar genomförts inom styrelsen ochatt vissa ändringar även planeras för de regionala tullmyndigheterna. Närerfarenheter vunnits av dessa förändringar 1984/85:19 4 börfrågan om underrättelseförfarandets organisation och arbetsformer bättre kunnabedömas. Föregen del vill jag anföra följande. Kommissionen har lämnat förslag på dels hurunderrättelseförfarandet skall bedrivas, dels hur det skall vara organiserat.Förslagen innebär i sak att underrättelseförfarandet, som bedrivs såvälcentralt som regionalt och lokalt, skall centrahseras. Tullen har emellertidsedan länge inom sitt område en decentraliserad verksamhet och strävar efteratt där så är möjligt ytterligare decentralisera denna. Enligt min uppfattningsaknas tillräckligt starka skäl för att nu bryta denna utveckling även om jagdelar kommissionens uppfattning att också de centrala resurserna på dettaområde bör förstärkas. Kommissionenanser att tullens stickprovskontroller är ett verksamt medel i kampen motnarkotikan. Huvudparten av tullens beslag sker också vid stickprovskontroller.Vissa av dessa kontroller bygger dock på erhållna informationer.Stickprovskontrollerna fyller också en preventiv funktion. Stickproven börenligt kommissionen dels vara rent slumpmässiga, dels bygga på iakttagelser somtullpersonal gör i samband med gränsövergången. Bl.a. bör civil tullpersonalbedriva spaning på den andra sidan tullgränsen för att göra iakttagelser somföranleder tullkontroll. Den slumpmässiga kontrollen får inte förbises, därförskall tullfiltren alltid vara bemannade så att kontroller kan göras vid varjefärja eller flyg som kommer. Kommissionen anser vidare att den allmännakontrollnivån bör höjas och att tullen bör göra flera rutinmässiga utresekontroller. Godskontrollenär betydelsefull från narkotikabekämpningssynpunkt. Containertrafik beredertullen särskilda problem. Tullen bör enligt kommissionen verka för att få så utförhgauppgifter om godset som möjligt i manifest och andra handlingar för att kunnaplocka ut transporter som förefaller misstänkta och göra kontroller av dem.Kommissionen anser att en sådan dokumentspaning är en metod med vars hjälp mankan hindra narkotikan att komma in i landet. Remissinstansernaär eniga i uppfattningen om att tullens allmänna kontrollnivå bör höjas. Ävenjag delar kommissionens syn på vikten av en höjd kontrollnivå i bevakningen somdå också innefattar en ökning av utresekontroll och dokumentspaning igodskontrollen. Jag har erfarit att denna fråga är uppmärksammad avtullen. Den tillhör emellertid en av de mest komplicerade och svårlösta frågortullen har att brottas med. Den av kommissionen anvisade metoden meddokumentspaning används . Kommissionens förslag om att inrättasärskilda kontrollgrupper med inriktning mot narkotikasmuggling är enligt minuppfattning en klok inriktning av tullens resurser inom detta område. Det ärvidare viktigt att narkotikan kan stoppas redan vid gränsen innan den spridsinne i landet. 1984/85:19 5 Kommissionenpåpekar vidare att det ur narkotikabekämpningssynpunkt vore olyckligt omsambandet mellan kustbevakning och tull bröts. För egen del avvaktar jag pådenna punkt det förslag som kommer att läggas av utredningen (K 1983:01) omgemensam organisation för och kustbevakning. Kommissionenhar i sin promemoria (nr 10) Internationellt arbete mot narkotika biträtttullverkets planer på att placera en sambandsman i . Jag delartullverkets och kommissionens uppfattning att de internationella kontakterna ärviktiga inslag i kampen mot narkotikamissbruket. Jag biträder därför förslagetom att placera en sambandsman i . Regeringen kommer senare attfatta beslut i frågan. 3.Tullens befogenheter och samverkan med polisen 3.1 Allmänna utgångspunkter Tullensuppgift är, fömtom att uppbära tull och andra avgifter, att bevaka vad som försöver gränsen. Det är ett omfattande arbetsområde som innebär att utredning ochspaning även sker inne i landet. Det medför att tull- och polismyndigheternasuppgifter och befogenheter ibland går in i varandra. Ett exempel på detta ärutredningar i mål om narkotikasmugghng. Narkotikasmuggling har dessutom oftasamband med annan brottslighet, som skall utredas av polisen. Enligt 13 § lagen(1960:418) om straff för vamsmugghng (vamsmugglingslagen) får tullmyndighetinleda fömndersökning rörande brott mot denna lag. Är saken ej av enkel beskaffenhetskall ledningen av undersökningen övertas av åklagare så snart någon skähgenkan misstänkas för brottet. Genom en överenskommelse () mellanriksåklagaren, generaltullstyrelsen och , den s.k.trekantsöverenskommelsen, skall polisen bedriva utredningen under medverkan avtullen, om smugglingen kan ha samband med annan brottslighet, t.ex. därför attdet rör sig om så stora kvantiteter att smugglingen inte kan vara avsedd endastför egen konsumtion. Tullen kan dock oberoende av detta inleda fömndersökningoch vidta åtgärder som ej tål uppskov. Enviktig del i tullens och polisens arbete mot narkotika bygger på informationoch kommunikation mellan myndigheterna. Det finns på många håll väl utveckladeinformationsnät och samarbetsformer mellan tull och pohs och myndigheternabistår varandra även i den operativa verksamheten. På enstaka håll råderemellertid sådana motsättningar kring gränsdragningen 1984/85:19 6 attarbetet snarare försvåras. Detär tullens uppgift att bevaka landets gränser, men vad gäller utlänningars in-och utresa är det polisens uppgift.