prop · G80390 · 1984-12-31 00:00:00 — 1 denna paragraf föreskrivs att förbud alt utövarådgivningsverksamhet får meddelas den som i rådgivningsverksamhet gjort sigskyldig till brott som inte är ringa. Den föreslagna regeln gör det - enligtvad som också Prop.1984/85:90 49 framhålls i specialmotiveringen - inte obligatoriskt attförbud meddelas så snart som en rådgivare övertygats om ett brott av angivetslag. I specialmotiveringen anges att det avgörande för om ett förbud börmeddelas i ett sådant fall bör vara om del finns risk för att rådgivaren görsig skyldig till nya brott i rådgivningsverksamhet. Eftersom således syftet medförbudet är att förhindra att en rådgivare begår nya brott irådgivningsverksamhet är det självfallet att förbudet bör avse just sådanverksamhet. Förbudet bör då gälla den verksamhet som rådgivaren bedriver själveller genom bulvan men också medverkan i rådgivning som någon annan bedriver.Sådan medverkan kan såsom också framhålls i lagrådsremissen avse exempelvisrättsutredningar. Emellertidföreslås i lagrådsremissen alt förbudet skall omfatta även arbete som inteinnefattar vare sig sådan rådgivningsverksamhet eller sådan medverkan i någonannans rådgivningsverksamhet som sagts. Enligt förslaget skall nämligenförbudet avse även "t. ex. sekreterarbiträde och andra kontorsgöromål meddirekt anknytning till annans rådgivningsverksamhet". Som skäl för altförbudet skall vidgas även till sådant annat arbete än rådgivningsverksamhetanförs i lagrådsremissen att man därigenom slipper svårlöstagränsdragningsproblem och bevissvårigheter och att man får störte möjligheteratt ingripa mot olika slag av bulvanförhällanden. Från principiell synpunkt är det oacceptabelt att, på sättsom föreslagits i lagrådsremissen, låta förbudet mot rådgivningsverksamhet avseäven annan verksamhet bara därför alt det i det enskilda fallet skulle kunnauppstå exempelvis svårigheter att exakt ange vad som är att hänföra tillrådgivningsverksamhet eller misstanke om att det föreligger ett bulyanför-hällande.Jag avstyrker därför förslaget i denna del. Slutligen bör anmärkas att den juridiska termen medverkan(jfr 23 kap. ) i rådgivningsverksamhet knappast torde omfatta även sekreterarbiträdeoch kontorsgöromål. Om del skall framgå av lagtexten att även sådant biträdeoch sådana göromål skall omfaitasav förbudet bör förslagsvis orden "ochbiträde vid sådan verksamhet" föras in efter ordet"rådgivningsverksamhet" i första meningen av andra stycket. En motsvarandekomplettering krävs även i andra meningen. 3-5 och 8 §§ Lagrådet: Av remissprotokollet framgår inte klart vilket processuelltsamband som avses föreligga mellan ansvarsfrågan och förbudsfrågan i fall dåbåda frågorna från början har tagits upp vid samma rättegång i tingsrätten.Enligt ett i specialmotiveringen till 5 § gjort uttalande - vars innebörd dockinte är helt otvetydig - ligger måhända den slutsatsen närmast alt avsikten äratt ett beslut om förbud i sådant fall inte skall anses vinna laga kraft förtänansvarsfrågan blivit slutligt avgjord. För en sådan lösning kan 4 1984/85. Prop.1984/85:90 50 väl anföras det skälet att den grundläggandeförutsättningen för ett förbud ju är att vederbörande har gjort sig skyldigtill visst brott; något som kan konstateras endast av domstol efter prövning aven talan om straffrältsligt ansvar (i detta sammanhang bortses frånbestämmelserna i 36 kap. 8 § ). a. på fall då utredningen om förutsättningarna för en talan om förbud intehinner slutföras innan åtal måste eller bör väckas, t. ex. på grund av deföreslagna bestämmelserna i 4 § andra stycket, förutsätts emellertid samtidigti remissen att fråga om förbud även skall kunna tas upp separat vid en senare,särskild rättegång. Även om huvudregeln avses vara alt båda frågorna om möjligtbör prövas i ett sammanhang har för övrigt 4 § också getts en avfattning somnärmast synes ge vid handen att förbudsfrågan handläggs för sig. Av motiveni remissprotokollet och av de föreslagna lagtexterna kan inte utläsas om det inyss angivet fall skall krävas alt det avgörande i ansvarsfrågan, på vilket entalan om förbud grundas, måste ha vunnit laga kraft innan talan om förbud fårväckas eller avgöras i sak. Samma skäl som kan anföras för att ett vid gemensamrättegång meddelat förbud inte skall anses vinna laga kraft förränansvarsfrågan blivit slutligt avgjord talar närmast för att det i nu avseddsituation i varje fall inte skall vara möjligt att pröva förbudsfrågan innanden tidigare brottmälsdomen vunnit laga kraft. Mot en sådan ordning kanemellertid vissa betydande praktiska nackdelar åberopas. Om brottmålet försvidare till högre instanser kan således en avsevärd tid komma att förflytainnan frågan om förbud kan tas upp ens i första instans. Det blir därmed ocksåuteslutet att efter fullföljd av båda målen fä dem samordnade åtminstone ihögre instans, vilket annars ibland skulle kunna vara både tänkbart ochändamålsenligt. Anses nupåtalade olägenheter böra undvikas synes endast den lösningen kunna tillgripasatt det förutsätts bli möjligt alt pröva en förbudsfråga även innan en meddeladdom i ansvarsfrågan vunnit laga kraft. Även en sådan lösning skulle kunnamedföra vissa praktiska bekymmer. Dessa skulle uppstå om en' ansvarstalan ihögre instans blivit ogillad i fall då talan inte har fullföljts mot ett förbudsom meddelats antingen i samma mål eller vid en tidsmässigt föregående,särskild rättegång. Att en sådan situation skall behöva uppstå framståremellertid inte som sannolikt. Del får således förutsättas att en domstol somhandlägger en separat förbudsfråga i möjligaste mån kommer att söka avvaktaden slutliga utgångeri i ett ännu icke genom lagakraftägande domavgjort brottmål där ansvarsfrågan framstår som tveksam. Med hänsyn tillförbudets ingripande karaktär kan det vidare antas att i alla fall då dentilltalade fortfarande anser sig ha möjlighet att bli frikänd i ansvarsdelenhan regelmässigt också kommer alt föra talan mot ett eventuellt beslut omförbud, vare sig beslutet meddelats vid samma rättegång eller separat.Inträffar likväl en sådan udda situation som berörts skulle förbudet i ochför sig kunna undanröjas efter resning. 1984/85:90 51 Som framgår av det anförda är även en ordning, enligtvilken ett beslut om förbud kan meddelas med stöd av en brottmålsdom som ännuej vunnit laga kraft, icke utan vidare fri från invändningar. En möjlighet altundvika de berörda olägenheterna synes kunna åstadkommas, om förbud väl kanmeddelas i särskild rättegång innan domen i ansvarsmålet vunnit laga kraft, menden domstol i högre instans som överprövar domen i ansvarsmålet och därvidupphäver straffdomen åläggs att också upphäva förbudet. Detta skulleske även om beslutet om förbudet vunnit laga kraft. En regel med angivnainnebörd omfattar även det fall alt när t. ex. tingsrätt genom samma dom ädömtstraff och meddelat förbud och den dömde fullföljt talan endast i fråga om ädömtstraff hovrätten har all, om den frikänner frän straffansvar, också upphävaförbudet. Läget kan vara det att förbudet grundas på flera skilda brott men altden högre rätten ogillar talan om ansvar endast beträffande något eller någraav dem. I denna situation får domstolen bedöma huruvida de övriga brott vilkaåberopats som grund för förbudet är av den tyngd alt de ensamma motiverarförbudet. Den här tänkta ordningen förutsätter att den domstol som överprövaransvarsfrågan får kännedom om förbud som grundas på den överprövade domen.Domstol som ålägger förbud som grundas på en icke lagakraflvunnen brottmålsdombör därför- vara skyldig att om det ålagda förbudet underrätta den domstol somhar att mottaga fullföljdsinlaga i brottmålet för att denna orn fullföljd sketteller sker skall vidarebefordra underrättelsen till fullföljdsdomstolen ibrottmålet. härom kan meddelas i administrativ väg. Upphävande avförbud bör få omedelbar verkan och sålunda gälla redan frän det att upphävandebesluletmeddelas och ej först från det alt detta vinner laga kraft. Upphävandet böravse även de kostnader rådgivaren kan ha ålagts betala genom förbudsdomen. Den nu diskuterade ordningen - vilken enligt lagrådetsmening framstår som den lämpligaste kan åstadkommas genom att, förslagsvissom ett tredje stycke i 5 §, upptages en regel av följande lydelse: "Har förbud ålagts innan dom, varigenom ansvar ådömlsför del eller de till grund för förbudet liggande brotten, vunnit laga kraftoch upphäver högre rätt helt eller delvis domen om ansvar, skall denna domstol tillika,om inte till grund för förbudet ligger även andra brott som ensamma utgörtillräcklig grund för detta, med omedelbar verkan upphäva förbudet och isamband därmed meddelat beslut om skyldighet att svara för rättegångskostnader." Lagrådet: Förslagen lämnas utan erinran. 1984/85:90 52 Närvarande: statsrådet I. , ordförande, ochstatsråden , , , , , ,, , , , , R. , , , Proposition om kontroll av rådgivare, m.m. 1 Anmälan av lagrådsyttrande Föredraganden anmäler lagrådets yttrande' över förslagtill I.lag om om förbud motyrkesmässig rådgivning i vissa fall, m. m., 2. lag om ändringi , 3. lag om ändringi inkassolagen (1974: 182). Föredraganden redogör för lagrådets yttrande ochanför. Som lagrådet har anfört i anslutning till / och 2 §§ kanrådgivningsverksamhet enligt definitionen i I § utövas av så\äl myndigheteroch juridiska personer som fysiska personer. Däremot kan straff och förbudendast drabba fysiska personer. I enlighet härmed betraktas i det remitteradeförslaget den som hos en juridisk person rent faktiskt lämnar råd eller biträdesom rådgivare i lagens mening och alltså inte endast som medverkande i denjuridiska personens rådgivningsverksamhet. Lagrådetsändringsförslag synes innebära att begreppet rådgivningsverksamhet skulle fäen något annan innebörd än enligt del remitterade förslaget. I sak medför dettavisserligen inte någon skillnad såvitt gäller tillämpningen av 2 § och 3 §första stycket, eftersom ett förbud enligt 3 § andra stycket omfattar ävenmedverkan i annans rådgivningsverksamhet. I fråga om sistnämnda bestämmelse kanemellertid uppstå oklarhet om hur långt ett rådgivningsförbud sträcker sig iförhållände till en medverkande. Bestämmelsen i första meningen av andrastycket skulle med lagrådets förslag möjligen kunna läsas som om den endastskulle träffa den som hos en myndighet eller juridisk person rent faktisktlämnar råd eller biträde. Detta är emellertid inte avsikten med förslaget, ulanmedverkansbestäm- ' Beslut om lagrädsremiss fattat vid regeringssammanträdeden . Prop.1984/85:90 53 melsen har i enlighet med vad jag utvecklat iremissprotokollet och strax återkommer till ett vidare syfte. Med hänsyn till detta har jag stannat för att vidhålla detremitterade förslaget i den nu aktuella delen. En av lagrådels ledamöter har vänt sig mot attrådgivningsförbud, vilket enligt 3 § andra stycket som nämnts omfattarmedverkan i annans rådgivningsverksamhet, skall anses innefatta även sådanmedverkan som består i t. ex. sekreterarbiträde eller andra kontorsgöromål meddirekt anknytning till annans rådgivningsverksamhet. Med anledning härav villjag endast framhålla att det straffrättsliga medverkansbegreppet är mycketvidsträckt (jfr NJA 1963 s. 574) och omfattar också medverkan av det slag somnyss nämnts, med de begränsningar som följer av kravet på uppsåt resp. oaktsamhet.Även från den synpunkten talar alltså goda skäl för all män i förevarandesammanhang har ett medverkansbegrepp av del vidsträckta slag som jag harförordat i remissen och soni också har godtagits av lagrådets majoritet. När del sä gäller del av lagrådet upptagna spörsmålet omdet processuella sambandet mellan ansvarsfrågan och förbudsfrågan (3-5 och 8 §§)vill jag framhålla följande. Det remitterade förslaget bygger på tanken altprövningen av en förbudsfräga inte förutsätter att ett lagakraflvunnet avgörandei ansvarsdelen föreligger. Det räcker att domstolen, när talan om ansvar ochförbud förs , finner att den mot vilken talan förs har gjort sigskyldig till brott av den beskaffenhet som förutsätts i 3 §. Inte heller närförbudstalan förs separat, behöver domstolen avvakta att en tidigare dom iansvarsfrågan vinner laga kraft. En annan sak är att det,, såsom framhålls iremissprotokollet, för tillämpningen av ett förbud bör krävas att den domvarigenom ett förbud har ålagts har vunnit laga kraft, såvida inte förordnandeom omedelbar verkställighet meddelas med stöd av 5 § första stycket. Om rätten har dömt till ansvar och ålagt förbudoch domen överklagas endast i ansvarsdelen, måste högre rätt anses oförhindradatt ompröva även förbudet. Detta följer av alt brott måste föreligga för altförbud skall kunna åläggas. Däremot bör inte ett överklagande enbart iförbudsdelen kunna medföra ändring av domen i ansvarsfrågan. Som lagrådet påpekar kan det, med den lösning som valls ifråga om möjligheten att föra en separat förbudstalan, inträffa att högreinstans meddelar frikännande dom i ansvarsdelen när en lagakraflvunnen dom iförbudsfrågan redan föreligger. Den senare domen kan då i enlighet med vadlagrådet framhåller undanröjas efter resning. För egen del vill jag framhållaatt en enklare väg att få förbudet upphävt är att påkalla beslut om delta hostingsrätt enligt 6 § första stycket. Jag delar dock lagrådets uppfattning alten domstol som handlägger en separat förbudsfråga i möjligaste mån bör sökaavvakta laga kraft i brottmålet, om ansvarsfrågan framstår som tveksam. Denberörda situationen kan med den utgångspunkten antas bli sällsynt. 1984/85:90 54 Del kan naturligtvis diskuteras om det beskrivnaproblemet behöver föranleda en särskild reglering. Jag vill emellertid intemotsätta mig lagrådets förslag att i fall av aktuellt slag högre instans sommeddelar frikännande dom i de delar som är av betydelse för förbudet, också börha befogenhet att upphäva detta även om det avgörande varigenom förbud harålagts har vunnit laga kraft. En sådan ordning kräver uttrycklig lagreglering.En bestämmelse i ämnet bör såsom lagrådet förordar tas upp i ett nytt tredjestycke av 5 §. I den situationen att rådgivaren frikänns endast delvisinnebär lagrådets förslag att förbudet skall upphävas, såvida inte rådgivarendöms för brott som ensamma är tillräckliga för att grunda förbud. I så fallskall förbudet stå fast. För min del anser jag att överinstansen i detta falläven bör ha befogenhet att ompröva förbudet. Detsamma bör gälla om denbrottslighet som ligger till grund för förbudet hänförs under en mildarestraffbestämmelse än enligt undertätlens dom. En sådan ändrad bedömning kanmotivera ändring av t. ex. den tid under vilken förbudet skall gälla elleromfattningen av förbudet. Däremot bör ett förbud som har vunnit laga kraft ståfast, om överinstansen gör samma bedömning i fråga om del förbudsgrundande brottetssvärhetsgrad som underinstansen eller ser allvarligare på det brottet än underinslansengjort. Upphävs eller ändras ett förbud, bör verkan härav inträda ,dvs. utan hinder av alt domen inte har vunnit laga kraft. När det gäller verkani rättegängskostnadshänseende av att ett förbud upphävs bör i linje medlagrådets förslag överinstansen kunna ompröva den tidigare domen även i dennadel, varvid till följd av hänvisningen i 4 § första stycket tillbrottmålsförfarandet 31 kap. RB blir tillämpligt. Jag godtar alltså lagrådets förslag i sak men förordarvissa jämkningar som föranleds av vad jag nu har anfört. Om ett förbud överträds, kan det enligt 8 § andra stycketförlängas. Det remitterade förslaget förutsätter inte att domen angående ansvarför överträdelsen har vunnit laga kraft när förlängning sker. Även i detfallet kan alltså motsvarande situation som den berörda uppkomma, även omden får antas bli ännu mera sällsynt. Den nya bestämmelsen i 5 § tredje stycketbör dä tillämpas på motsvarande sätt. Jag föreslår att en bestämmelse om dettatas upp i 8 §. För tydlighets skull bör i den paragrafen anges vilkaövriga förfaranderegler som skall tillämpas vid prövningen av en fråga omförlängning av förbud. Som lagrådet påpekar förutsätter den föreslagna ordningenatt den domstol som överprövar ansvarsfrågan får kännedom om förbud somgrundas på den överprövade domen. Man torde i allmänhet kunna räkna med attupplysningar om ett tidigare meddelat förbud lämnas av parterna. Om del skullevisa sig behövas kan emellertid föreskrifter om undcrtättelse meddelas iadministrativ ordning. Prop.1984/85:90 55 Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen "föreslärriksdagen att anta de av lagrådet granskade förslagen med vidtagna ändringar. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. Prop.1984/85:90 56 allmänna debatten om ekonomisk brottslighet har de juridiska och ekonomiskarådgivarnas roll länge diskuterats. Del har hävdats frän olika håll attoseriösa rådgivare aktivt främjar sådan brottslighet. Det gäller främst sådanarådgivare som inte slår under någon samhällelig kontroll pä samma sätt somadvokater och kvalificerade revisorer. kontakter med skilda myndigheter och organisationer har oftapåtalats de problem som olika rådgivares verksamhet medför. Det ligger också irådgivningsverksamhetens natur alt den lämnar rika tillfällen till att spridaillojalt eller oseriöst handlande för den som sä önskar och som behärskarmetoderna. I andra länder har därför ekonomisk och framför allt juridiskrådgivningsverksamhet omgärdats med restriktioner och kontroll. Attverksamheten släppts sä fri som här i landet är förhällan-devis sällsynt. Kommissionenhar kommit fram till att kontrollen av de juridiska och ekonomiska rådgivarnabör skärpas. När det gäller vilka metoder som kan användas har kommissionentill en början granskat medverkansreglerna. När en rådgivare begår brott i sinverksamhet blir det ofta fråga om medhjälp till annans brottsliga gärningar.Det är emellertid förhållandevis sällsynt att rådgivare döms för brott. a. på att det är förenat med stora svårigheter alt visa attrådgivaren uppsåtligen främjat huvudmannens brottsliga handlande. Kommissionenanser det klarlagt alt medverkansreglerna i sin nuvarande utformning inteförslår för att komma till rätta med oseriös rådgivning. Kommissionen anser att enskärpning av medverkansreglerna är påkallad. För att inte leda alltför långtbör en utvidgning av medverkansansvarel emellertid begränsas till yrkesmässigarådgivare. Kommissionen föreslår en bestämmelse som straffbelägger sådanrådgivning som vid ett normalt betraktelsesätt framstår som påtagligt oaktsam iförhållande till annans brottsliga verksamhet. Påföljden föreslås bli bötereller fängelse i högst sex ' månader. I ringa fall skall inte dömas tillansvar. Enbarten sådan regel är emellertid inte tillräckligt verkningsfull för att begränsaden oseriösa rådgivningen. För alt uppnå en sådan begränsning anserkommissionen att det är nödvändigt att kunna utestänga uppenbart oseriösarådgivare frän att i fortsättningen bedriva rådgivningsverksamhet. Kommissionenhar övervägt öm det är möjligt att åstadkomma detta antingen genom att anknytatill ett utvidgat näringsförbud eller genom att lägga all ekonomisk ochjuridisk rådgivningsverksamhet under ett system med auktorisation eller elableringskontroll.Enligt kommissionens uppfattning medför ingen av dessa vägar en lämpliglösning på problemen. Prop.1984/85:90 57 Kommissionen anser att man bör skapa en särskild regleringför alt förhindra oseriös rådgivning. Den bör inrikta sig på rådgivare somgenom sitt handlande har dokumenterat en oseriös verksamhet. Syftet bör varaatt förhindra att en sådan rådgivare fortsätter sin verksamhet. På samma sättsom en näringsidkare som visat sin olämplighet genom otillbörliga förfarandenvid konkurser kan sättas i karantän , bör en olämplig rådgivarekunna förbjudas bedriva rådgivningsverksamhet. Enligt denföreslagna lagstiftningen kan förbud aktualiseras om rådgivaren begått brottav visst slag eller på annat sätt grovt åsidosatt vad som ålegat honom sområdgivare. När det gäller den särskilda förutsättningen brott, bör detta hainneburit väsentligt förfång för det allmänna eller någon enskild. När detgäller den allmänna bedömningen av om ett förfarande är av ett sådant slag sombör kunna föranleda förbud, pekar kommissionen på att syftet med de råd som gesmåste skjutas i förgrunden. Man måste göra en klar gränsdragning mellan renaupplysningar om gällande rätt och en konsultation som exempelvis går ut på attvisa var samhällskontrollen kan tänkas brista. Bestämmelsernaär tillämpliga pä yrkesmässigt verksamma juridiska och ekonomiska rådgivare.Den omfattar alla slag av sådana rådgivare - även advokater och kvalificeraderevisorer som står under annan särskild tillsyn. Det är vidare betydelselöstför tillämpningen om rådgivaren driver egen verksamhet eller om han äranställd. Rådgivningsverksamheten måste dock syfta till att betjäna andra ochsåledes vara riktad utåt. Innebörden av ett förbud enligt förslaget är alt denförbjudne inte får ägna sig ät alt biträda i juridiska och ekonomiska frågorvare sig genom alt driva egen verksamhet eller genom att vara anställd hosnågon som driver sådan verksamhet. Förbudet gäller även medverkan i juridiskeller ekonomisk rådgivning som yrkesmässigt bedrivs av annan. Det betyder attden som meddelats förbud inte får biträda exempelvis med rättsutredningar ävenom det kan hävdas att han inte har direkt kontakt med klienterna. Däremotomfattar förbudet inte arbete med juridiska eller ekonomiska frågor interntinom företag, banker eller liknande. Kommissionen anser att det framför allt av billighetsskälbör finnas en möjlighet för beslutsmyndigheten att undanta viss verksamhet frånförbudet. Det skall kunna ske antingen i samband med att förbud meddelas ellervid ett senare tillfälle: En förutsättning för partiellt förbud bör dock varaatt särskilda skäl föreligger. Förbudet bör vara tidsbegränsat. Maximitiden förgiltigheten av ett förbud är enligt förslaget . Om förbudet överträdsskall det emeller-rid kunna förlängas. Vad gäller själva förfarandet föreslås alt fråga om förbudmot rådgivningsverksamhet skall prövas av allmän domstol. Talan skall föras avallmän åklagare. Talan om förbud måste väckas från det ettförfarande som kan föranleda förbud ägde rum. Prop.1984/85:90 58 Målom förbud enligt förslaget bör i tillämpliga delar behandlas enligt de processuellaregler som gäller för brott vilka är stadgat fängelse i högst . Beslut omförbud skall kunna överklagas på vanligt sätt. Förbud skall även kunna hävashelt eller delvis om ändrade förhållanden eller något annat särskilt skäl påkallat. Om det föranleds av speciella förhållanden i det enskilda falletkan interimistiskt förbud meddelas. Densom bryter mot ett meddelat förbud skall kunna dömas till fängelse i högst tväär. I ringa fall skall påföljden vara böter eller fängelse . Kommissionen anger vissariktlinjer för hur kontrollen över meddelade förbud bör vara anordnad. a.föreslås alt ett register över sådana förbud skall föras hos riksskalteverket. 1984/85:90 59 Lagom förbud mot rådgivningsverksamhet i vissa fall, m. m. 1 §Den som yrkesmässigt utövar rådgivningsverksamhet genom att till- handagå andra med råd eller annat biträde i juridiska eller ekonomiska angelägenheter får meddelas förbud att utöva sådan verksamhet, om han i sin verksamhet har gjort sig skyldig till brott som inneburit väsentligt förfång för det allmänna eller någon enskild eller på annat sätt grovt åsidosatt vad som ålegat honom som rådgivare. Förbudmot att utöva rådgivningsverksamhet får meddelas för av högst fem år.Meddelas ett sådant förbud, omfattar det även medverkan i rådgivningsverksamhetsom yrkesmässigt utövas av annan. Föreliggersärskilda skäl till det, får viss rådgivningsverksamhet undantas frånförbudet. 2 §Den som utövar sådan rådgivningsverksamhet som avses i I § och därvid ger råd eller annat biträde som han insett eller bort inse vara ägnat att främja straffbelagd gärning, döms till böter eller fängelse , om tillhandagåendet inte annars är straffbelagt. Iringa fall skall inte dömas till ansvar.