prop · G803213 · 1984-12-31 00:00:00 — Enligt förarbetena kan ell åläggande meddelas såsnart ett inte helt obetydligt behov föreligger och inte bara i sådana fall somär särskilt allvarliga. RLK har funnit att skäl, som kommiltén bedömer som i ochför sig goda, talar för att förtydliga bestämmelsen. Vadinformationsskyldigheten skall innebära i praktiken framgår inte av lagtexten,anför kommittén, och pekar pä att bestämmelsen täcker två huvudtyper avupplysningar. Den ena avser att underlätta ekonomiskt riktiga köpbeslut. I detandra fallet gäller del information för att motverka risken för skada på personeller egendom. Kommiltén uttalar att man har att uppmärksamma en rad aspekter.Vilka konsumenters informationsbehov skall tillgodoses? 1984/85:213 37 ha betydelse för en större krets? Kan informationen avsevarans eller tjänstens innehåll, beskaffenhet och egenskaper? Kan den gällalämplig användning, förvaring och skötsel av varan? Kan den avse priset ochbetalningsvillkoren eller förhållandet i övrigi mellan säljare och köpare? Färden, slutligen, gälla vem som tillverkar, importerar eller saluför varan ellertillhandahåller eller utför tjänsten? Emellertid finner RLK, på grundval av närmare redovisadeskäl, inte anledning att föreslå ett förtydligande. Enligl MD synes RLK ha överdrivit oklarheten. Till RLK:sslutsats ansluter sig domstolen, KOV och NDM. Ingen erinran riktas i övrigi motförslaget. Jag delar uppfattningen alt 3 8 MFL täcker båda de nämndahuvudtyperna av information. Dock vill jag inte beteckna dem som arlskilda,eftersom även köp av fariiga produkter utgör en ekonomisk felsatsning.Övergripande för individen blir dock risksituationen, i princip. Det finns inteunderlag all närmare pröva behovet av att i lagtexten göra någonmarkering i detta avseende. Produktåterkallelsekommiltén kommer dock i sittarbete i beröring med denna aspekt. Enligt min mening är det knappast möjligt all i 3 8 MFLslå fast vilka konsumenters behov som skall tillgodoses, hur stor kretsen skallvara samt annat sådant. Regeln skall ju skära över i princip samtligamarknader, säljformer och köparbeieenden m. m. Med hänsyn till det enormaantalet produkter och tjänster kan informationsbehovet variera oerhört. Regelnsinnebörd bör i stället, liksom , växa fram genom praxis i anslutningtill enskilda fall. Att detta är naturiigt visas också av att särskilda problemanses inte ha förekommit i allmänhet i den praktiska tillämpningen vidingripanden mot företag. Man har ju dä haft en konkret vara eller tjänst attutgå från. Jag ansluter mig alltså till kommitténs uppfattning att någonlagändring inte bör ske på denna punkt. Att en information, som bedöms vara av särskild betydelse,i det enskilda fallet och i ett långt förlopp, kan komma att avse vilken somhelst av de uppräknade kategorierna som rör varans egenskaper e.d.,förhållandet mellan säljare och köpare samt importör m.m., eller någonytterligare kategori, anser jag ä ena sidan vara så pass givet att ettförtydligande pä den punkten framstår som obehövligt. Risken med en uppräkningär. å den andra sidan, att den uppfattas som uttömmande. Med hänsyn till det anförda finner jag anledning att ävenpå denna punkt ansluta mig till RLK:s slutsats. Jag lägger alltså inte hellerhär fram något ändringsförslag utan förordar att 3 8 MFL behålls oförändrad. RLK harvidare gjort vissa uttalanden rörande KOV:s interna riktlin-jearbele när delgäller information. Del får ankomma på verket att ta ställning därtill. 1984/85:213 38 På detta område aktualiseras genom RLK:s arbele fleraaspekter, nämligen - ändringar iproduktsäkerhetsbestämmelsen, - frågan om ettbemyndigande för regeringen att meddela straffsanktionerade föreskrifter omproduktsäkerhet, - tanken på ettskaderapporteringssystem. Om en näringsidkare konsument för enskilt bruksaluhåller en vara, som pä grund av sina egenskaper medför särskild risk förskada på person eller egendom, kan MD enligl 4 8 MFL förbjuda honom attfortsätta därmed. Detsamma gäller, om varan är uppenbart otjänlig för sitthuvudsakliga ändamål. Förbud kan meddelas även anställd hos näringsidkare ochannan som handlar på näringsidkares vägnar. Vad som sagts äger enligt bestämmelsen motsvarandetillämpning, om konsumenten erbjuds att mot vederlag förvärva nyttjanderätttill vara för enskilt bruk, dvs. För en redovisning av förarbetena till bestämmelsen ochtillämpningen av den hänvisas lill RLK:s betänkande (s. 187 ff.). Förbud enligl 4 8 MFL får enligt bestämmelsen dock intemeddelas i den män det i författning eller beslut av myndighet har meddelatssärskilda beslämmelser om varan med samma ändamål som förbudet skulle fylla. 2.6.1.1 Utvidgning till tjänster? Mitt förslag: Produktsäkerhetsbestämmelsen imarknadsföringslagen utvidgas lill att gälla hela tjänsteområdet. Kommitténs förslag: Överensstämmer med milt förslag. Remissinstanserna: Nästan alla tillstyrker förslaget ellerlämnar det utan erinran. Ingen motsätter sig det. Sammanfattning av skälen för mitt förslag: Det stär klartatt produktsäkerhelsbestämmelsen i 4 8 marknadsföringslagen bör sträcka siglängre pä tjänsteområdet än enligt förslaget till konsumenttjänsllag. Det ärdärvid lämpligast att täcka in hela tjänsteområdet, bl. a. därför att olikaformer av begränsningar i fräga om befintliga tjänster kan visa sig olämpligt gjorda. 1984/85:213 39 Skälen för mitt förslag: Som har framgått av vad jag nysssade omfattar 4 8 MFL inte tjänsteområdet. All denna begränsning gjordes ansågs(prop. 1975/76:34 s. 100 och 127) inte hindra att tillämpningsområdet kundevidgas, når erfarenheter vunnits från tillämpningen av de nya reglerna. 1984/85: 110 om konsumenttjänstlag har föreslagitsatt 4 8 MFL skall utvidgas till att gälla också ijänsteomrädet men inom den ramsom konsumenttjänstlagen avses ha. Med vissa undantag täcks därvid in arbete pälösa saker samt arbete pä fast egendom, pä byggnader eller andra anläggningarpä mark eller i vatten eller pä andra fasta saker. Också tjänster som avserförvaring av lösa saker omfaltas. Vid sin anmälan uttalade föredraganden, eftersamråd med mig, att han fann det angeläget alt man redan i del då aktuellasammanhanget tillskapade en marknadsrättslig regel som gör det möjligt allförbjuda tillhandahållandet av farliga eller otjänliga tjänster såvitt gälldekonsumentljänstlagens tillämpningsområde. Han förordade därför en sådan regel.Därmed kunde konsumenttjänsilagen ges en i förhållande till konsumenlköplagenlikvärdig utformning när det gäller frågan huruvida en sådan tjänst som avsesmed konsumenttjänsilagen skall anses felaktig. Del var enligt hans mening avbetydande värde alt konsumenttjänstlagen på så sätt kunde få en definitivutformning redan frän början. Föredraganden uttalade vidare att hans förslagtill ändring i 4 8 MFL således inte utgjorde ett ställningstagande i fråganhuruvida förbudsmöjligheten senare borde utvidgas lill att omfattatjänsteområdet i dess helhet. Den frågan fick enligt honom prövas i sambandmed beredningen av RLK:s förslag. Den utvidgning av paragrafen som han då hadeförordat fick sedermera inarbetas i del lagförslag som därvid kunde bliaktuellt. Frågan om nämnda lagrum bör omfatta tjänster väcktes avkonsumenttjänstutredningen i betänkandet (SOU 1979: 36) Konsumenttjänstlag. Utredningenfann goda skäl för sådan förändring. Frågan var dock, uttalade utredningenvidare, om 4 8 MFL borde utvidgas till alt gälla också andra tjänster än somomfattades av den av utredningen föreslagna konsumenttjänstlagen. Pä dennapunkt pekades pä alt 2 8 MFL omfattar alla tjänster som marknadsförs tillkonsumenter. Till de grupper som föll utanför kommittéförslaget tillkonsumenttjänstlag hörde behandling av person och sällskapsdjur. utförs dock de viktigaste tjänsterna inom denna sektor, såsomlakar-, tandläkar-, sjukgymnast- och veterinärtjänster, till stor del inom denoffentliga sjuk- och hälsovårdens ram och är även i övrigt föremål föromfattande specialreglering. Andra tjänster som rör behandling av person varenligt konsumenttjänslulredningen knappast av tillräckligt intresse för att idåvarande läge motivera en utvidgning av 4 8 MFL utöver den ram som drogs uppav den föreslagna konsumenttjänstlagen. RLK åter har förordat alt 4 8 MFL utvidgas till aU omfattaalla former av tjänster. De remissinstanser som har uttalat sig i frågan tillstyrker Prop.1984/85:213 40 förslaget eller lämnar det utan erinran. En instans finnerförslaget svårbedömbart men vill inte motsätta sig alt det genomförs. För egen del vill jag uttala följande. Avgränsningen i prop. 1984/85: 110 om konsumenttjänstlagberor på vad som bedömts vara ur civilrättslig synvinkel lämpligast.Föredraganden framhöll sålunda att konsumenttjänstomrädet består av en mängdsinsemellan olikartade tjänster, som del knappast är ändamålsenligt att sökareglera i ett enda sammanhang. Han fann att man i den första omgången bordeinrikta sig pä att åstadkomma en grundläggande civilrättslig regleringbeträffande de tjänster som från rättslig och praktisk synpunkt framstod somsärskilt centrala. Därmed läcktes ett stort område av stor vardaglig betydelseför såväl näringslivet som konsumenter. Räckvidden av 4 8 MFL bör enligt min mening inte avgränsasav vad som inledningsvis är ändamålsenligt att låta ingå i den civilrätlsligalagstiftningen. Andra aspekter gör sig gällande i fråga om denmarknadsrättsliga regleringen. Jag konstaterar att det finns en rad tjänstersom faller utanför förslaget lill konsumenttjänstlag men som förvisso skullekunna vara farliga i del enskilda fallet. Som endast några typer kan tas olikaslag av kroppsbehandling, transporter, livoliverksamhet, sanering,oplikerarbeten samt hotell- och pensionalstjänster. På liknande sätt kanotjänlighets-aspekten aktualiseras i dessa sammanhang. Som ett par praktiskaexempel på tjänster som kan vara mycket farliga kan tas transporter medskidliftar och marknadsnöjen såsom färd i berg- och dalbana. Redan på grund av det anförda slår del klart atträckvidden av 4 8 MFL måste vidgas. Därmed väcks frågan om man, såsom RLK harföreslagit, skall ta steget fullt ul eller om del är påkallat att frånlagrummets tillämpningsområde skära av sådana tjänster om vilka man anser sigmed säkerhet kunna tro att de ej kan vara farliga. En motsvarande vägning fickdä göras även i fråga om vad som antingen kan vara eller också aldrig är otjänligatjänster. Enligt min mening framstår del som ett myckel kompliceratoch förmodligen föga givande arbete att söka göra en sådan värdering i frägaom alla former av tjänster. Marknadens utbud synes enormt. Förnyelsen ochvariationsrikedomen är dessutom stor. Olika former av avgränsningar riskeraratt visa sig innebära en frän säkerhetssynpunkt olycklig inskränkning.Upprepade justeringar kan komma alt krävas i ett pä något sätl avgränsattjänstebegrepp. Analogislut är inte möjliga, såsom pä civilrättens område. Omen farlig tjänst faller utanför en viss given definition av tjänstebegreppetsaknas därför möjlighet att meddela förbud enligt 4 8 MFL. För bedömningen av frågan är det också av betydelse vilkabegrepp utöver termen tjänst som skulle avgränsa en sådan lösning som RLKförordat. Dit hör att den aktuella tjänsten till sin art medför särskild riskför skada på person eller egendom resp. är uppenbart otjänlig för sitt huvud- 1984/85:213 41 Utvidgar man lagrummet till att omfattahela tjänsteområdet, med tanke på de risker som är förbundna medbegränsningar, är det uppenbart att de nu nämnda rekvisiten i praktiken kommeratt skära av tjänster som till sin art saknar den angivna fare- elleroljänligheisnivån. Mot denna bakgrund förordar jag RLK:s förslag. 4 8 MFL böralltså omfatta hela tjänsteområdet. Därmed vinner man också rättssyslemaiiskafördelar, eftersom tjänsteområdet därigenom kommer att fä en enhetligbestämning inom MFL:s ram. Om förevarande förslag genomförs, innebär detta attdet förslag till ändring i MFL som har tagits fram i prop. 1984/85: 110 mistersin aktualitet. 2.6.1.2 Skall ett säljförbud få riktas mot tidigaresäljled? Mitt förslag: Marknadsföringslagen ändras sä alt ettsäljförbud e.d. avseende en farlig eller otjänlig vara eller tjänsl skall kunnariktas också mot tillverkare, importör eller annan som befinner sig i tidigaresäljled än detaljister m. fl. Kommitténs förslag: Överensstämmer i sak med mitl. Remissinstanserna: Ansluter sig till kommitténs förslag. Sammanfattning av skälen för mitt förslag: Konsumenternasberättigade krav på säkra produkter m. m. tillgodoses bättre genom en sådanändring. Skälen för mitt förslag: Jag erinrar om attproduktsäkerhelsbestämmelsen i 4 8 MFL avser den situationen att ennäringsidkare lill konsument för enskilt bruk saluhåller en vara, som på grundav sina egenskaper medför särskild risk för skada på person eller egendom ellersom är uppenbart otjänlig för sitt huvudsakliga ändamål. Av detla följer attförbud enligt lagrummet normalt träffar endast delaljistledel och intetillverkare, importör eller grossist. RLK:suppdrag har omfattat frågan om ett säljförbud bör kunna riktas också mottidigare säljled. Förslag om en sådan ändring hade tidigare väckts av KOV.Kommittén uttalar att reglerna i 4 8 MFL i praktiken har en betydandegenomslagskraft i förhällande till tillverkare och andra näringsidkare itidigare säljled. Den framhåller vidare att såväl riktlinjerna som de enskildaärendena angående produktsäkerhet har näringsidkare i de tidigare leden somegentliga adressater. Detta möter inget motstånd inom näringslivet. Tvärtom harman där den uppfattningen att tillverkare och importörer i regel har enbetydligt större möjlighet att bedöma varorna från säkerhetssynpunkt ändetaljhandeln och att de därför också formellt bör ha ett förstahandsansvar föratt varorna är säkra, anför RLK vidare. Prop.1984/85:213 42 Kommittén föreslår mot denna bakgrund att förbud skallkunna riktas mot tidigare säljled. De remissinstanser som har uttalat sig ifrågan är alla positiva. Vad RLK har anfört finner jag väga tungt. 1 likhet medkommittén bedömer jag att konsumenternas berättigade krav på säkra produkterkan tillgodoses bättre om man gör en förändring med den verkan som RLK åsyftar. I fråga om utformningen av lagändringen rörande tidigareled pekar RLK på att det finns varor som säljs bäde till konsumenter och tillyrkesfolk. Sådana varor kan vara farliga när de används av konsumenter men behöverdäremot inte medföra säkerhetsrisker när de hanteras av yrkesmän.Kommittéförslagel avses inte omfatta andra situationer än då en farlig varasäljs eller kan komma att säljas till konsumenter för enskilt bruk, alltså förprivat användning. RLK har övervägt frågan hur denna begränsning till enskiltbruk skall komma till uttryck i lagtexten. Enligl RLK är det tydligt att del knappast ärändamålsenligt att söka avgränsa de situationer i vilka 4 8 MFL ifortsättningen skall komma till användning genom att knyta en begränsning tillsjälva varans avsedda användningsområde e.d. Som ett exempel nämns att mananger all del skall vara fräga om en vara som är avsedd att användas avkonsument för enskilt bruk. Därigenom avskiljs inte fall i vilka en sådan varaäven säljs lill yrkesfolk för yrkesmässig användning. Därför föreslår kommitténatt begränsningen till sädana situationer dä en farlig vara säljs eller kankomma att säljas lill konsumenter för enskilt bruk uttrycks genom en regel ominnebörden av det beslut som MD skall kunna meddela vid tillämpningen av 4 8MFL. Tillhandahåller en näringsidkare en farlig vara direkt ät konsumenter förenskilt bruk bör näringsidkaren liksom f. n. kunna förbjudas alt fortsättahärmed. Ett förbud mot näringsidkaren i tidigare säljled, l.ex. en tillverkareeller en importör, bör enligt RLK avse fortsatt tillhandahållande av denfarliga varan åt annan näringsidkare "för vidare marknadsföring tillkonsumenter". Utvidgningen bör omfatta också otjänliga varor samt täckaäven ijänsteomrädet, anför kommittén. Denna uttalar vidare att med den föreslagna utvidgningenavses att tillhandahållandet sker under sädana omständigheter att dennäringsidkare som tillhandahäller varan har anledning att räkna med all denkommer alt dislribueras vidare till konsumentmarknaden. Den som har meddelatsell förbud måste i princip vid försäljning e. d. av varan till andranäringsidkare vidta de åtgärder som skäligen krävs för att han skall kunnaanses ha gjort vad som är praktiskt möjligt för att förebygga eller hindra attvaran når enskilda konsumenter, anser RLK. Vid remissbehandlingen har kritik riktats mot denlagtekniska konstruktionen. Vidare har ställts frågan vad som kan krävas av ennäringsidkare mot vilken ett förbud har riktats. Gör vederbörande tillräckligtom produkten märks exempelvis med "Fär endast säljas till yrkesmän"? 1984/85:213 43 Också jag delar uppfattningen alt en regel som avserförbud riktat mol tidigare säljled bör begränsas så att det är distributionentill konsumenter för enskilt bruk som motverkas. Visseriigen kan i ett enskiltfall goda skäl tala för alt försäljningen också till andra köpare skall kunnastoppas. Man mäste ju exempelvis räkna med alt en vara som är farlig för enkonsument pä samma grund kan vara farlig för en yrkesman. Pä denna punkt saknasemellertid det nödvändiga utredningsunderlaget, eftersom RLK inte haft utrymmeatt behandla frågan. Denna berör också del område som täcks avarbetsmiljölagstiftningens regler om ingripanden mot riskfaktorer på arbetsplatsen.Jag har emellertid erfarit att frågan kommer att uppmärksammas inom ramen fördet arbele som bedrivs i produktäierkallelsekommilién. Frågan ärnu hur man rältstekniskt skall nä den lösning som f. n. är möjlig. Jag hållermed RLK om att förbudet inte bör relateras till produktens avsedda användning.Kommitlén har i stället vall att i lagtexten slå fast innebörden av det förbudMD skall fä meddela. Vitel kan dömas ut vid vad som i efterhand bedöms vara etttillhandahållande "för vidare marknadsföring till konsumenter",varmed skall förstås konsumenters användning av en vara för enskilt bruk. Ävendetta förslag är dock förenat med olägenheter. Det kan i del enskilda falletframstå som myckel oklart för den som har meddelats förbudet vad han skall göraför att undvika vad som senare bedöms vara en överträdelse. För vederbörande,exempelvis en tillverkare, kan det vara svårt att bedöma eller omöjligt att fäveta vem grossisten kan komma att sälja produkten vidare till ochvar delar av det försålda partiet slutligt hamnar. Frågan om överträdelse skettmäste emellertid enligl RLK:s förslag bedömas efter förhållandena vid dentidpunkt då tillverkaren tillhandahöll godset. Det är hans insikt då och hansvid vidtagna ätgärder som skall bedömas i ett efterföljande domstolsärendeom utdömande av vitet och som därvid skall ställas i relation till vad somskäligen kunnat krävas av vederbörande. Av rättssäkerhetsskäl och för alt vinna en effektivareordning anser jag att man bör välja en annan teknik. Oklarheterna kring RLK:sförslag följer av metoden att i praktiken redan i lagtexten låsa fastinnebörden av det förbudsbeslut som MD meddelar. Därmed skall denna innebördpassa beträffande alla former av produkter, alla marknadssituationer m. m.Detta förefaller inte lämpligt, eftersom man kan behöva förändra förbudets sakligainnehåll och innebörd frän fall till fall. Faktorer som här synes kunna inverkaär bl. a. vad som utmärker den aktuella farliga produkten, farans art,tillverknings- och distributionsformer samt annat. Exempelvis kan frågan om enmärkning med "Fär endast säljas till yrkesmän" är lillräckliglbesvaras bara i ett konkret, enskilt fall. Svaret på denna och andrafrågeställningar bör dock av rättssäkerhetsskäl så långt det är möjligt finnasi förväg fastslaget för den som meddelats ett förbud och inte, som ärinnebörden av RLK:s förslag, prövas i efterhand. Prop.1984/85:213 44 Jag förordar i stället en lagteknisk modell som innebäralt förbudels innebörd preciseras av MD i del enskilda fallet och med utgångspunkti vad som där bedöms vara erforderligt och lämpligt för att motverka att produktensprids till konsumenter för enskilt bruk. Därvid skall domstolen kunna användavillkorade förbud. RLK har föreslagit att det i 4 8 MFL skall göras etttillägg om att ett förbud mot tillhandahällande av vara eller ijänsl inie börmeddelas, om det ändamål som förbudet skulle fylla kan uppnäs genom ett förbudenligt 2 8 eller ett åläggande enligt 3 § samma lag. Kommittén uttalar attdetta överensstämmer med ett uttalande i motiven till lagen enligt vilka ettförbud enligt 4 8 inte bör meddelas där ätgärder avseende produktinformationär tillräckliga (prop. 1975/76: 34 s. 101). Det har av kommittén ansetts varaav värde att detta funktionella samband mellan 4 8 och de övrigageneralklausulerna kommer till uttryck i lagtexten. Det är, som MD framhållit, svårt att se vilken räckviddden föreslagna regeln skulle få. a. skulle regeln kunna skapa processuellakomplikationer som inte är belysta. Jag kan därför inte förorda en uttryckligbestämmelse om detta, I och för sig kan det dock anses vara en allmän principatt ett ingripande inte bör ges större omfattning än som är praktisktmotiverat. Det av RLK återgivna uttalandet får alltjämt beaktas. Jag hänvisar i övrigi till specialmotiveringen. 2.6.2 Frågan om ett bemyndigande för regeringen alluifärda straffsanktionerade regler om produktsäkerhet Mitt förslag: Regeringen bemyndigas inte att meddelastraffsanktionerade föreskrifter om produktsäkerhet. Kommitténs förslag: En majoritet inom kommittén delar minuppfattning. En minoritet intar motsatt ståndpunkt. Remissinstanserna: På majoritetens linje gårmarknadsdomstolen, och företrädare för detorganiserade näringslivet. För minoritetens förslag uttalar sig bl. a. statenspris- och kartellnämnd, , ochriksrevisionsverket samt vissa fackliga organisationer. Sammanfattning av skälen för mitt förslag: Något nämnvärtpraktiskt behov av ett bemyndigande finns inte. Ett genomförande skulledessutom kunna komma att föra med sig en radikal systemomläggning. Skälen för mitt förslag: Inom RLK råder enighet om att deti vissa lägen kan visa sig ändamålsenligt att välja straffsanktionerade regleri stället för riktlinjer. Exempel pä situationer som nämns är all det kommerupp behov Prop.1984/85:213 45 av produklsäkerhetsregler på en marknad där man haranledning befara att efterlevnaden av riktlinjer inte skulle vara tillräckligtgod. Branschen har dä kanske en starkt splittrad företagsstruktur och saknarorganisationer av tillräcklig styrka och kompetens. Kommitténs majoritet anser att behov avstraffsanktionerade regler i dessa och liknande fall i praktiken kommer attaktualiseras sällan och i mycket speciella situationer. Eftersomproduktsäkerhetsbestämmelserna i ger möjlighet till snabbaförbudsingripanden anser majoriteten att man i de särskilda fallen bör kunna tafram en speciallagstiftning, om och när behov av detta kommer upp. Minoritetenanser att det bör finnas en bättre beredskap för sådana situationer därsystemet med riktlinjer och talan i MD kan förutses vara otillräckligt. Därförföreslås ett lagfäst bemyndigande för regeringen att föreskriva att en varaeller en tjänst fär tillhandahållas till konsumenter för enskilt bruk endast omden uppfyller särskilda krav i fråga om innehåll, beskaffenhet eller utförande(säkerhetsföreskrift). Förutsättningen är att föreskrifterna har till syfte attförebygga att varan eller tjänsten på grund av sina egenskaper medför särskildrisk för skada på person eller egendom. Vidare skall ett ingripande enligt 2, 3eller 4 8 MFL, eller andra ätgärder, framstå som otillräckliga för ändamålet.Bemyndigandet fär enligl förslaget vidare utnyttjas om ett behov av samordningmed andra säkerhetsföreskrifter för vara eller tjänst föreligger. minoritetens modell också innehålla krav pä attsådana uppgifter om varans eller tjänstens innehåll, beskaffenhet, utförandeeller hantering, som är behövliga från hälso- eller säkerhetssynpunkt, skalllämnas vid marknadsföringen. Den som bryter mot en säkerhetsföreskrift dömsenligt förslaget till böter eller fängelse i högst . Jag vill för egen del uttala följande.