prop · G80321 · 1984-12-31 00:00:00 — Liksom enligt promemorieförslagetär en grundförutsättning för att grovt rattfylleri skall anses föreligga attföraren antingen har haft en alkoholkoncentration på eller mereller också har varit så påverkad som anges i 4 § andra stycket. Huruvidaett rattfylleribrott skall anses grovt bör avgöras med beaktande av samtligaomständigheter. Som framgår av andra stycket tar bestämmelsen i första handsikte på sådana rattfyllerifall som har medfört en avsevärd fara förtrafiksäkerheten. Det är framför allt tvä situationer som bör beaktas isammanhanget, nämligen om föraren har kört vårdslöst eller omrattfylleribrottet är begånget när föraren haft en särskilt ansvarsfulluppgift. Vadavser vårdslös körning finns det, till skillnad frän vad som föreslogs ipromemorian, i mitt förslag inte någon formell koppUng till det särskildabrottet vårdslöshet i trafik. Som framhållits vid remissbehandlingen skulle ensådan ordning inte ha varit tillfredsställande från lagteknisk synpunkt, ochden skulle också ha kunnat ge underlag för en alltför stel rättstillämpning.För att brottet skall bedömas som grovt enbart med hänsyn till förarens körsättfår det förutsättas att trafikfaran har tagit sig ett påtagligt uttryck vidsidan av den fara som rattfylleribrottet i sig självt alltid utgör. Jag tänkerdå främst pä fall där föraren har vållat antingen en trafikolycka eller ettallvarligt olyckstillbud. Inte heller i sädana mål torde f.ö. någon meraomfattande muntlig bevisning behövas jämfört med vad som vanligenförekommer. Enligtmin mening bör alltså frågan om rattfylleribrottets svårhetsgrad i fall av denkaraktär som avses nu bedömas pä ett mer nyanserat sätt än vad som föreslogs ipromemorian, lät vara att graden av vårdslöshet naturligtvis spelar in. Somexempel vill jag peka på det faUet att en rattfyllerist har Prop.1984/85:21 47 varit inblandad i en trafikolycka eller ett allvariigtolyckstillbud men bara varit i mindre grad vållande till det inträffade. Ävenom han i och för sig har brustit i omsorg och varsamhet på ett sätt som medföransvar för vårdslöshet i trafik, kan det i ett sådant fall framstå som mindrelämpligt att låta denna omständighet automatiskt innebära attrattfylleribrottet skall bedömas som grovt. Gärningarna bör då enligt minmening kunna rubriceras som vårdslöshet i trafik och rattfylleri, ochpåföljden bör beroende pä omständigheterna bestämmas till böter eller fängelse. Men i de fall där rattfylleristen har kört pä ett sådantsätt att han ensam eller till huvudsaklig del har varit vållande till en olyckaeller ett allvarligt tillbud torde det inte möta några betänkligheter mot atttillmäta hans vårdslöshet den betydelsen att rattfylleriet kvalificeras somgrovt. I fall av detta slag bör också vårdslösheten i trafik anses konsumeradav det grova rattfylleriet. Föraren skall med andra ord bara fällas till ansvarför grovt rattfylleri. Givetvis måste dock åklagaren i sin gärningsbeskrivningåberopa de omständigheter som innefattar sådan vårdslöshet som medför attrattfylleriet skall bedömas som grovt. Klart är också att föraren, om han hargjort sig skyldig till grov vårdslöshet i trafik enligt I § andra stycket TBL,skaU fäUas till ansvar även för detta brott. Av det anförda följer vidare att enbart den omständighetenatt föraren vid sidan av rattfylleri har gjort sig skyldig till en trafikförseelse,som jag ser det, inte i sig bör medföra att brottet bedöms som grovt. Som jagtidigare har framhållit, kan fängelsestraff fö. ådömas även för allvarliga fallav normalbrottet. I överensstämmelse med vad som har uttalats vidremissbehandlingen bör rattfylleribrottet kunna bedömas som grovt även närföraruppgiften har varit särskilt ansvarsfull. Att framföra ett motorfordon itrafik utgör naturligtvis alltid i sig en ansvarsfull uppgift. Jag tänkeremellertid här pä situationer när föraruppgiften har varit av speciellkaraktär: det kan exempelvis vara fråga om en skolskjuts eller en färd inomett område med lekande barn etc. Bedöms ett rattfylleribrott som grovt, bör straffet somregel sättas till minst fängelse en månad. Även i det här sammanhanget viU jagemellertid understryka att en individualpreventivt inriktad påföljd givetviskan vara motiverad i många fall. I detta hänseende bör den praxis tillämpas somhögsta domstolen har lagt fast. I denna paragraf har tagits upp en ny regel om att ett fordonsom har använts vid trafikbrott får förklaras förverkat, om det av särskildaskäl är påkallat till förebyggande av brott och om förverkande inte äruppenbart obilligt. I den allmänna motiveringen (avsnitt 2.7) har redogjortsför de speciella 1984/85:21 48 fall då bestämmelsen bör kunna tillämpas. Som där harutvecklats tar bestämmelsen sikte på situationer där ett förhållandevis stortantal återfall har förekommit och förverkande ter sig påkallat för attförhindra att den tilltalade fortsätter att begå brott. En mycket restriktiv tillämpning förutsätts alltså. Dettahar markerats i lagtexten genom att bestämmelsen har fått en annan avfattningän 36 kap. 2 § BrB, som annars har bmkat utgöra förebild för förverkandebestämmelseri specialstraffrätten. För det första krävs det att förverkande "avsärskilda skäl" skall vara påkallat till förebyggande av brott. För detandra har inte någon motsvarighet tagits upp till den möjlighet som finnsenligt brottsbalksbestämmelsen att förklara egendomen förverkad även i andrafall än när brottsförebyggande synpunkter gör sig gällande. En tredje skillnadbestår i att redan den omständigheten att förverkande framstår som obilligtavses medföra hinder mot förverkande; det krävs alltså inte att förverkandeskulle vara "uppenbart" obilligt. Med hänsyn till syftet med den nuaktuella bestämmelsen föreslås inte heller någon möjlighet att alternativtförklara fordonets värde förverkat. I de fall då det kan bli aktuellt att tillämpabestämmelsen får det givetvis förutsättas att gärningsmannen saknar körkort(eller att detta är omhändertaget). Klart är att det även när brottsförebyggande skäl talarför förverkande kan vara obilligt att förklara fordonet förverkat. Vidbedömningen av om sä skall anses vara förhållandet har naturligtvis bl.a.fordonets värde betydelse liksom om någon annan medlem av gärningsmannensfamilj använder fordonet och har ett starkt behov av det. Bestämmelsen är avsedd att kunna utgöra underlag även förbeslag enligt de allmänna reglerna i 27 kap. . Givetvis kan det ofta förhålla sig så att fordonet intetillhör gärningsmannen utan någon annan. Med den restriktiva tillämpning somhär förutsätts synes någon särskild begränsning med hänsyn till detta inte varanödvändig. Därvid har jag även beaktat de allmänna reglerna i 36 kap. 4 § BrBi fråga om hos vem förverkande kan ske. Bestämmelsen i paragrafens förstastycke c kan i praktiken inte bli tillämplig i de fall som avses här ochknappast heller regeln i första stycket b. Förverkande kan därför enligt deallmänna bestämmelserna normalt tänkas ske endast hos - förutom gärningsmannen- någon medverkande (första stycket a) eller den som efter brottet harförvärvat fordonet antingen genom familjerättsligt fång eller också genom annatfång i ond tro (första stycket d). Om fordonet inte ägs av gärningsmannen utanav någon som endast medverkat till brottet eller av någon som efter brottet harförvärvat fordonet, får det oftast anses obilligt att förklara fordonetförverkat. Skulle så undantagsvis inte vara fallet, bör emellertid förverkandeockså kunna ske. Såvitt gäller fall då någon efter brottet förvärvat fordonetkan man sålunda tänka sig illojala transaktioner från gärningsmannens sida sommotiverar ett förverkande. 1984/85:21 49 Gärningsmannenkan t.ex. efter brottet ha givit bort fordonet till sin make underomständigheter som ger vid handen att maken i praktiken får ställning sombulvan. Ettspecialfall föreligger när gärningsmannen innehar fordonet på grund av avtalenligt vUket äganderätten skall övergå först sedan betalning erlagts eller somhan annars innehar på gmnd av kreditköp med förbehåll om återtaganderätt. Såvälsäljaren som köparen torde då anses ha en villkorlig äganderätt till fordonetintill dess köpeskillingen har betalats. Sakförverkande av fordonet bör alltsåkunna riktas mot köparen. Vad angår avbetalningssäljarens rätt skyddas dennautan att särskilt förbehåll behöver göras. Detta framgår av bestämmelsen i 36kap. 4 § tredje stycket BrB som gäller även utanför område. Därföreskrivs att särskild rätt till egendom som förklaras förverkad består, om ejäven den särskilda rätten förklaras förverkad. Med särskild rätt förstås enligtmotiven bl. a. säljares rätt till gods som har sålts under äganderättsförbehåll(jfr SOU 1970:61 s. 280). Lagändringarnaföreslås träda i kraft den . Vad angår övergångsfrågor börföljande anmärkas. Enligt2 kap. 10 § första stycket regeringsformen får straff eller annan brottspåföljdinte åläggas för gärning som inte var belagd med straff när den förövades. Inteheller får svårare brottspåföljd åläggas för gärningen än den som varföreskriven då. Motsvarande gäller bl. a. om förverkande. 15 §lagen (1964:163) om införande av (BrP), som är tillämplig ocksåinom specialstraffrätten, föreskrivs att straff skall bestämmas efter den lagsom gällde när en gärning företogs. Gäller annan lag när dom meddelas, skallden lagen tillämpas, om den leder till frihet från straff eller till lindrigarestraff. Bedömningen skall ske med utgångspunkt i det konkreta fallet. Dennya regleringen i 4 § innebär i förhållande till nu gällande ordning ennykriminalisering när det gäller den lägsta straffbara blodalkoholhalten. I dethänseendet skall alltså uppenbariigen äldre lag tillämpas på gärningar som harbegåtts före ikraftträdandet. Detsamma får över huvud taget anses gällabeträffande brott som bedöms som rattonykterhet, eftersom den nyaregleringen för dessa fall knappast kan leda till lindrigare straff än fömt.Det skulle också strida mot gmnderna för 5 § BrP att beträffanderattonykterhetsfallen tillämpa den strängare bedömning i återfallssitua-tionersom fömt har förordats, om brottet begåtts före ikraftträdandet. Ävennär det gäller gärningar som enligt den föreslagna ordningen skulle bedömas somgrovt rattfylleri, får det anses uteslutet att tillämpa den nya regleringen påbrott som har begåtts före ikraftträdandet. 4 1984/85. 1984/85:21 50 a§, som till skUlnad från nuvarande 4 § 1 mom. innehåller endast fängelse istraffskalan, kan nämligen inte leda till någon strafflindring. Avgrunderna för 5 § BrP följer däremot att den förutsatta övergången frånfängelse till böter i normalfallet av rattfylleri skall slå igenom också närden åtalade gärningen har begåtts före ikraftträdandet. I de fall då en gärningsom enligt nuvarande ordning bedöms som rattfylleri har begåtts föreikraftträdandet och straffet bedöms kunna bestämmas till böter med tillämpningav 4 § i dess nya lydelse, skall således den bestämmelsen tillämpas. Dettagäller dock inte om omständigheterna har varit mildrande i den gamla lagensmening, eftersom böter då skall ådömas redan enligt den lag som gällde dågärningen begicks. 10 § regeringsformen följer som nämnts att den nya förverkandebestämmelseni 7 § TBL inte kan tillämpas, om gärningen begåtts före ikraftträdandet. Dettafår därmed anses stå klart utan någon särskild föreskrift. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslaget till lag om ändring ilagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Prop.1984/85:21 51 Närvarande: fd. justitierådet , regeringsrådet ,justitierådet Gregow. Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 30 augusti1984 har regeringen på hemställan av statsrådet beslutat inhämtalagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i lagen (1951:649) omstraff för vissa trafikbrott. Förslaget har inför lagrådet föredragits avrevisionssekreteraren . Förslaget föranleder följande yttrande av lagrådet: I andra stycket har tagits upp en bestämmelse om s.k. klinisktrattfylleri. Enligt bestämmelsen skaU den som vid förande av motordrivet fordoneller spårvagn varit så påverkad av alkoholhaltiga drycker att det kan antas,att han inte på betryggande sätt kunnat föra fordonet eller spårvagnen, dömasför rattfylleri enligt vad som sägs i första stycket. Detsamma gäller om enförare på motsvarande sätt varit påverkad av annat medel. Bestämmelsenmotsvarar i gällande rätt föreskrifterna i 4 § I mom. första och andrastyckena, och förslagets lydelse överensstämmer, fränsett vissa redaktionellajämkningar,med lydelsen av dessa föreskrifter. I gällande rätt, vari bestämmelsen omkliniskt rattfylleri utgör huvudregel, ansluter därtill i 4 § I mom. tredjestycket en regel om promillekörning. Enligt denna regel skall den som förtmotordrivet fordon eller spårvagn efter att ha förtärt starka drycker i sådanmängd att alkoholkoncentrationen i hans blod under eller efter färden uppgicktill eller däröver anses ha varit sä påverkad under färden somsägs i första stycket. I det remitterade förslaget, vari promiUeregeln tagitsupp som huvudregel till vilken bestämmelsen om kliniskt rattfylleri hänvisarbeträffande straff och brottsbenämning, föreligger däremot rattfylleri redanvid en alkoholkoncentration i blodet av . Den i såväl förslaget som gällande rätt använda lydelsenför att beskriva straffbar påverkan vid kliniskt rattfylleri måste i och försig anses ge visst utrymme för olika tolkningar beträffande graden av påverkan.Mot bakgrund av det tidigare sagda kunde möjligen ifrågasättas humvida denföreslagna bestämmelsen skall anses innebära en lägre grad av påverkan än densom avses med motsvarande bestämmelse i gällande rätt. Frågan har inte berörtsi motiveringen. Av förslaget i övrigt, bl.a. bestämmelsen om grovt rattfyllerii 4 a §, framgår emellertid att förslaget inte innebär någon sådan ändring. 1984/85:21 52 Ispecialmotiveringen har departementschefen ingående behandlat frågan undervilka närmare fömtsättningar enligt hans mening böter respektive fängelse böranvändas samt, när böter skall utdömas, vilken storlek bötesstraffet bör ha.Lagrådet vill understryka att dessa uttalanden givetvis är ägnade att tjänatill ledning för domstolarna. Såsom departementschefen också ger uttryck åtankommer det emellertid på domstolarna att med hänsyn till omständigheterna idet enskilda fallet bedöma vilken påföljd som bör utdömas. Iparagrafen har tagits upp en ny bestämmelse om förverkande. Däri anges att ettfordon som har använts vid brott enligt trafikbrottslagen får förklarasförverkat, om det av särskilda skäl behövs för att ett sådant brott skallförebyggas och förverkande inte är oskäligt. Det använda uttrycket "avsärskilda skäl" synes dock inte på ett adekvat sätt ange vad som tordeåsyftas, nämligen att förverkande skall ske endast då det står helt klart attbehov därav föreligger i brottsförebyggande syfte. Med hänsyn härtill och meden annan mindre jämkning kan bestämmelsen lämpligen ges följande lydelse:"Ett fordon förverkat, om det är uppenbart att detta behövs för attförebygga fortsatt sådan brottslighet och förverkande inte är oskäligt." Lagrådetvill påpeka att ett beslut om förverkande - vilket kan bli mycket kännbart förgärningsmannen - enligt allmänna principer bör beaktas vid bestämmande avpåföljd för brottet. 1984/85:21 53 Närvarande:statsministern , statsråden I. Carisson, , , ,, , , , , , , ,R. Propositionom ändring i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott, m. (trafiknykterhetsbrotten). Föredragandenanmäler lagrådets yttrande' över förslag till lag om ändring i lagen(1951:649) om straff för vissa trafikbrott. Föredragandenredogör för lagrådets yttrande och anför. Lagrådethar godtagit det remitterade förslaget i sak. Jaginstämmer i vad lagrådet har anfört i anslutning till 4 §. Den omständighetenatt promilleregeln blir huvudregel och att straffbarhetsgränsen där sänks till0,avses inte innebära någon ändring när det gäller den grad avpåverkan som krävs för ansvar för s.k. kliniskt rattfylleri. Jaghar inte någon invändning mot att 7 § jämkas pä det sätt som lagrådet harföreslagit. Äveni övrigt bör några redaktionella justeringar göras i lagtexten. Somjag anförde i remissprotokollet bör följdändringar göras i körkortslagen(1977:477) och en del andra författningar, nämligen lagen (1976:1090) omalkoholutandningsprov, traflkskadelagen (1975; 1410), lagen (1958:205) omförverkande av alkoholhaltiga drycker m. m. och skadeståndslagen (1972:207).Dessa ändringar är av den arten att det är uppenbart att lagrådets hörandeöver dem inte erfordas. Jagavser att anmäla ett förslag till lag om internationelljärnvägstrafik m.m. I samband därmed kommer jag att föreslå vissa ändringar idet förslag till järnvägstrafiklag som f.n. behandlas i (prop.1983/84:117). Jag kommer då också att föreslå att straffbestämmelserna för bl.a. förare av tåg och tunnelbanefordon anpassas till den nya regleringen itrafikbrottslagen. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta 'Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde . 1984/85:21 54 delsdet av lagrådet granskade lagförslaget, delsinom upprättade förslag till 2. lag om ändring i körkortslagen(1977:477) 3. lag om ändring i lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov 4. lag om ändring itraflkskadelagen (1975: 1410) 5. lag om ändring i lagen(1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m. m. 6. lag om ändring iskadeståndslagen (1972:207). Detvid 2 angivna förslaget har upprättats i samråd med chefen förkommunikationsdepartementet. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. Förslag till ändringar i lagstiftningen 1984/85:21 56 Innehåll 1 Lagom ändring i lagen(1951:649) om straff för vissa trafikbrott 65 2 Lag om ändring i körkortslagen(1977; 477) .......... 67 3 Lag om ändring i lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov ... 69 4 Lag om ändring itraflkskadelagen (1975:1410) ...... 70 5 Lag om ändring i lagen(1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m 71 1 Historik ........................................................... 72 2 Gällande rätt .................................................. 76 2.1 Nuvarande straffbestämmelser ....................... . 76 2.2 Påföljder vidtrafiknykterhetsbrott ................... 77 2.2.1 Allmänt om påföljder enligtbrottsbalken .... 77 2.2.2 Påföljdspraxis vidtrafiknykterhetsbrott ..... 79 2.3 Körkortsingripande vid trafiknykterhetsbrott .... . 82 2.4 Begränsning i rätten tilltrafikskadeersättning m. m 83 2.5 Blodprovstagning ochalkoholutandningsprov m.m. . 84 3 Vissa uttalanden av riksdagenbeträffande frågor om påföljd för rattfylleri 85 4 Vissa undersökningar ochstatistiska uppgifter ....... 89 4.1 Alkohol och trafikrisker ................................. . 89 4.2 Trafiknykterhetsbrottslighetensomfattning och utveckling ... 93 4.3 Klientelundersökningar .................................. 97 5 Utiändskrätt .................................................. 99 5.1 Inledning ................................................... . 99 5.5 ....................................................... . 104 6 Övervägandenoch förslag .................................. . 105 6.1 Inledning ................................................... 105 6.2 Allmän strävan att minskaantalet fängelsestraff . 6.3 Nuvarande påföljdssystemkomplicerat .............. 108 6.4 Behovet av en reform .................................. 110 6.5 Principerna för en ändradordning ................... 113 6.5.1 Den nedrestraffbarhetsgränsen .............. 113 6.5.2 Vidgat utrymme för böter vidrattfylleri ..... 115 6.5.3 Den övre promillegränsen ....................... . 117 6.5.4 Återfall itrafiknykterhetsbroU ................. . 118 6.5.5 Vårdslös körning ..................................... . 120 6.5.6 Olovlig körning ..................................... . 120 6.5.7 Särskilt hög promille ................................ . 121 6.5.8 Särskilt ansvarsfullföraruppgift ............... 122 6.5.9 Allmän bedömning av påverkansgraden ..... . 123 6.6 Närmareom en ny brottskonstmktion ................ . 123 6.6.1 Brottstyper ........................................... . 123 6.6.2 Rattfylleri (normalbrottet) ...................... . 124 6.6.3 Grovt rattfylleri ..................................... . 126 6.7 Förverkande av fordonet vidrattfylleri och andra trafikbrott . 6.8 Körkortsfrågor ............................................. 131 1984/85:21 57 7Specialmotivering ........................................... . 132 7.1 Förslaget till lag om ändring ilagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott 132 7.2 Övriga lagförslag ........................................ . 138 BilagaI Utdrag av justitieutskottets betänkande 1980/81:1 (rättsfall från högstadomstolen) Bilaga2 Utdrag av justitieutskottets betänkande 146 1980/81:1 (tingsrätternas val avvillkoriigdom - skyddstillsyn jämfört med fängelse vid rattfylleri 1979). 1984/85:21 58 Fråganom påföljder för rattfylleri har varit föremål för åtskilligdiskussion. gjorde ett uttalande av den innebörden i viss utsträckning borde kunna gå ifrån fängelsestraff vid rattfylleri somförstagångsförseelse liksom i fall då föraren trots straffbar alkoholhalt hadekunnat genomföra körningen utan anmärkning. Denna tanke har inte realiserats,och olika förslag om reformering av päföljdssystemet som därefter lagts framhar i stort sett kommit att stanna på papperet. Starkaskäl har bedömts tala för att frågan nu behandlas utifrån delvis andrainfallsvinklar och i ett något mera generellt perspektiv än som har skett undersenare tid. Undersenare är har en allmän strävan sålunda varit att minska antaletfrihetsberövanden inom kriminalvården. Detta kriminalpolitiska mål, som kommittill uttryck bl.a. i olika beslut av , torde få ses mot bakgmnd av attdet numera är allmänt erkänt att kriminalvård i anstalt har många negativaeffekter. Anstaltsvistelser medför generellt sett dålig rehabilitering och högåterfallsfrekvens och har ofta en nedbrytande inverkan på personligheten. Tilldetta kommer att den kriminologiska forskningen har visat att deallmänpreventiva verkningarna av frihetsstraffen är betydligt mera osäkra änman kanske tidigare allmänt har brukat anta. Trotsatt sålunda enighet råder om att frihetsberövandena inom kriminalvården börnedbringas, kan det konstateras att antalet fängelsestraff har ökat mycketkraftigt . Detråder naturligtvis ingen tvekan om att det från allmän synpunkt mesttillfredsställande sättet att nedbringa antalet fängelsedomar är att genomkriminalpolitiska och andra åtgärder minska omfattningen av den brottslighetsom ligger till grund för domar av detta slag. Att förebygga brottslighet är juockså det yttersta målet för kriminalpoUtiken. Men tyvärr måste man konstateraatt det här blir fråga om åtgärder som först på fårgenomslagskraft. Motdenna bakgmnd talar åtskUliga skäl för att lagstiftningsåtgärder nu bör sättasin med syfte att minska användningen av fängelsestraff. Annars riskerar deupprepade uttalandena från statsmakternas sida om att en sådan utveckling böreftersträvas att förlora i trovärdighet. Attöverväga en sådan åtgärd beträffande rattfylleri ligger särskilt nära till handsfrån flera olika synpunkter. Brottet är med 4000-4500 fängelsestraff per ården enskilda gärning som i särklass föranleder flest fängelsedomar, och dethär är fråga om endast kortvariga straff. En reform på området har nyligengenomförts i , och för svensk del har frågan aktualiserats vid fleratillfallen sedan det ovannämnda riksdagsuttalandet 1984/85:21 59 Till att tanken på en ändring i olika sammanhang har förts fram påsenare tid har troligen hämtöver bidragit att rattfylleristerna är enförhållandevis avgränsad gmpp och att förändringar i sanktionssystemet för demdärför kan genomföras utan att de leder till mera generella förskjutningar ikriminalpolitiken. Detfinns emellertid även ett annat skäl för att frågan om sanktionssystemet i målom onykterhet i trafik nu bör tas upp till diskussion.