prop · G803156 · 1984-12-31 00:00:00 — 1 viss folkrätlsliglitteratur har antagits atl del skulle vara en allmän princip att tjänsiehandlingarav en Qänsteman i en stat inte skulle kunna medföra personligt straffansvar viden annan stats domstolar. Det skulle här vara fråga om statshandlingar förvilka ansvaret skulle åvila den andra staten och inle den individ som handlatför slatens räkning. En heltgenerell regel av detla innehåll saknar dock slöd i slalspraxis. Man synessnarare i allt högre grad ha antagit atl de som handlat förannan stals räkning kan bestraffas personhgen för sill handlande. Rättsläget mästedock betecknas som i hög grad oklart. 1 promemorian antas atf frågan huruvidagärningen begåtts inom domslandets territorium eller inte normalt innebär en presumtionför eller emot slraffbarhel. I likheimed andra länder har särskilda regler för främmande statsfartygs och stalsluftfartygstUlträde till svenskl territorium liksom ocksä regler om ingripanden vidkränkningar av territoriet. 1984/85:156 22 befinnersig på svenskt territorium är skyldiga alt följa svenska regler, men det gmndläggandeskyddet beslår inte i hot om straffansvar. 1 stället fömtsätts atl kränkningar,liksom brott mot svenska bestämmelser, i princip skall mötas genom insatser avförsvarsmakten. Oavsett den materiella straffbarheten är alltså uppenbart attstraffrättsliga ålgärder åtminstone normalt, oberoende av kränkningens grovhet,inte är avsedda att följa pä normbrotl av det aktuella slaget. Situationenliknar i detla hänseende den som finns vid krigstillstånd. Krigshandlingarriktade mot får enligt folkrätten (med undantag av folkrätlsbrolt i denmening som avses i 22 kap. II§ ) inte bestraffas avsvensk domslol. 1 promemorian hävdades atl detta inte utesluter att de kanutgöra brott enligt svensk lag. Om en person som inte är folkrättsligt skyddadmedverkar lill en "tillåten" krigshandling, kan han alltså straffasför detta. På molsvarandesätt hävdas atl den begränsning av möjligheten att utkräva straffansvar förspioneri som enligt folkrätten finns under krigstid inte påverkar vad som kananses som spioneribrolt enligt nationell lag. I promemorian sägs vidare att desärskilda folkrättsliga reglerna om spioneri i krigstid inle kan åberopas somstöd för att spioneri i fredstid skulle vara folkrättsligt mer skyddat än andrahandlingar som utförts för annan stat än domsslaten. Ikapitel 6 behandlas frågorna om' straffrättslig immunitet och okränk-barhet påfolkrättsliga gmnder. Detframhålls i promemorian alt språkbmket är oprecist och skiftande när det gällertermerna immunitet och okränkbarhet. Med straffrättslig immunitet avses ipromemorian etl till viss person knutet skydd som innebär alt domstolarna i ettvisst land helt eller i vissa hänseenden inte är behöriga all pröva frågan om slraffrätlsligtansvar för denna person. Den straffrättsliga immuniteten är regelmässiglförbunden med en siraffproces-sueU immunitet som innebär skydd mot straffprocessuellaåtgärder, t.ex. gripande, anhållande och häktning, i fråga om gärningar somomfattas av den straffrättsliga immuniteten. Medokränkbarhet avses i promemorian sådant skydd som kan tillkomma personer,lokaler, försändelser, arkiv etc. och som innebär hinder mot alla slagsrättsliga åtgärder, dvs. immunitet i vidsträckt mening, men också en förpliktelseför mottagarstalen att ge skydd mot andra slags ingrepp från såvälmyndighetspersoner som privatpersoner. Denstraffrättsliga immuniteten kan vara total i den meningen att utdömande avstraffansvar mot en viss person kan vara uteslutet under alla tänkbaraomständigheter. Okränkbarheten är däremot aldrig total utan alltid inskränkt.Oberoende av rätt lill okränkbarhet är en stat alltid berättigad all i vissutsträckning använda tvång för atl upprätthålla sin rättsordning eller inreoch yttre säkerhel. Immuniteten kan sägas innebär skydd mot repressivaingripanden från vislelsestaten medan okränkbarheten 1984/85:156 23 dessulom ger ett visst, men aldrig totalt, skydd mot atlvistelsestaten vidtar preventiva ålgärder. Varkenimmunitet eller okränkbarhet innebär i och för sig någon begränsning av skyldighelenatl iaktta vistelseslatens rättsordning. Principernaför immunitet och okränkbarhet har vuxit fram genom stats-praxis. Deldiplomatiska skyddet år emellertid reglerat genom den s. k.Wienkonventionen. Denna är iallt väsentligt en kodifiering av vad som redan tidigare ansågs följa av allmänfolkrätt. Också i fråga om internationella organisationer finns numera enrikhaltig konventionsreglering. Såväl när del gäller skyddets närmare omfallningsom i fråga om immunilelsskydd för de grupper som inle omfattas avkonventionerna är man emellertid fortfarande hänvisad till allmän folkrätt. Av ålderhar statsöverhuvuden som främsla represenlanler för en främmande stat anseitsåtnjuta immunitet. Också andra än de formeUa stats-överhuvudena, såsomexempelvis statsministrar eller partichefer, torde vara immuna i den mån desvarar för slatens faktiska ledning. Stalsöverhuvudenasimmunitet är i princip lotal och gäller såväl officiellt som privat handlande.I och med atl statsöverhuvudet lämnar sin post upphör immuniteten. Förgärningar som han företagit under utövande av funktionen som statsöverhuvudfinns emellertid en kvardröjande immunitet. Ett statsöverhuvuds följe åtnjuteri princip samma skydd som han själv. IWienkonventionen regleras den straffrättsliga immunitet som är förbunden med staternasfasta diplomatiska förbindelser. Förutom de diplomatiska företrädarna åtnjuteradministrativ och teknisk personal samt dessa gruppers familjer immunitet. Ävenbeskickningens tjänstepersonal åtnjuter skydd som dock i motsats till övrigagrupper är inskränkt till ålgärder som har företagits under utövande av tjänsl. Särskildaregler finns om immunitetsskyddets början och upphörande. Sedan immunitetenupphört kvarslår dock skydd mol att ställas till ansvar för ålgärder som vidtagilsunder utövande av tjänsten. Illegal underrättelseverksamhet kan i princip inteanses ha skell under utövande av sådan Qänst till vilken immunitet är knuien. Sändarstaten kan häva ett immunitetsskydd. Detla skallalllid ske uttryckligt. Även om immuniteten hävs kan straffbarhelen varautesluten på sådana grunder som behandlas i kapilel 5. I en konvenlionom konsulära förbindelser finns beslämmelser om kon-sulalsansiälldas immunitet.Konvention har ratificerats av och lorde i huvudsak överensstämma menvad som gäller enligt allmän folkrätt. Den straffrättsliga immuniteten gällerendast ålgärder i utövandet av de konsulära funktionerna. För vissa gmpper,finns emellertid ett visst straffprocessuellt skydd också vid andra brott. Ombud, tjänstemän och experter vid inlernationella organär i betydan- Prop.1984/85:156 24 de utsträckning tillförsäkrade immunitet enligt särskildakonventioner. Immuniteten avser i allmänhel endasl åtgärder som företagils /tjänsten. 1 vissa fall finns dock skydd mol arrestering och kvarhållande ocksäför andra brott. Ofta är en direkt skyldighet att häva immuniteten föreskriven,om denna skulle hindra rättvisans gäng och den kan hävas utan förfång för detändamål för vilket den medgivits. I vad män s.k, ad hoc-diplomater eller olika statersdelegater vid kongresser, konferenser elc. åtnjuter immunitet är oklart.Uppenbart är emellertid att de i betydande utsträckning i vart fall av courtoisietillerkänns straffrättslig immunitet (Jfr SFS 1983:1000), EnskUda miUtärer som vistas på en annan stats territoriumkan nalurliglvis åtnjuta immunitet på sådana grunder som nämnts här ovan, Iövrigt har de inle i sig något särskilt skydd. Huruvida krigsmanskap som ingåri en främmande stats militära styrkor åtnjuter straffrältslig immunitet är emellertidföremål för mycket delade uppfattningar. Enligt vissa skulle de vara absolutimmuna om inle annat avtalats, medan andra menar att vistelsestalen i ett sådantfall skulle ha fullständig jurisdiktionsrätl. 1 de fall där avtal slutits angående krigsmanskap sombefinner sig på främmande stats territorium är det vanligt atl sändarstatenbehåller juris-diktionsrälten i fråga om broll under tjänsteutövning och brottmot sändarstaten eller annan medlem i styrkan, medan vistelsestaten har jurisdiktionsrätli övriga fall. Även om rättsläget är myckel oklart, torde del kunna antasatt vistelsestaten normalt iakllar en motsvarande begränsning av sinajurisdiktionsan-spräkockså i avsaknad av avtal. I samband med flottbesök och liknande torde detockså vara vanligt att vislelsestaten inte heller gör gällande nägra straffanspräkför överträdelser av ordningsförseelsekaraktär. När frågan om krigsmanskaps immunitet behandlas i denfolkrättsliga litteraturen begränsas framställningen i allmänhet tillsituationer där själva vistelsen är lovUg. Det mesl flagranta fallet av olovUg vistelse på främmandeterritorium är i samband med krig. En grundläggande folkrätlshg princip isådana sammanhang är att enskilda soldater inle kan göras individuelll slraffansvarigaför sina krigshandlingar. Denna princip bygger dock inte på del belraklel-sesätletatt immunitet skulle föreligga. Inle heUer vid olovlig vistelse på främmande territoriumunder fredstid lorde det normalt föreligga någon immunitet. Beror vistelsen påen nödsituation eller hänger olovligheten ihop med att någon föreskrift av ihuvudsak formell karaktär förbiseiis, lorde dock sedvanlig immunitet böra iaktlas.Oberoende av immunilel kan emellertid straffbarhet vara utesluten med hänsyntill att gärningen är atl tillskriva den främmande siaten. Alla personer som är immuna i något hänseende är inte okränkbara.Däremot åtnjuter, med den terminologi som används i promemorian, alla okränkbarapersoner i princip också immunitet. Prop.1984/85:156 25 Som tidigare påpekats utesluter inte okränkbarheten allanvändning av våld eller tvång mol en skyddad person. Privatpersoner har heltklart rätt att utöva nödvärn även mot folkrättsligt skyddade personer ochanledning saknas att anta att offentliga myndigheter skulle ha en mer begränsadrätt. Polisens skyldighet och rätt att upprätthälla allmän ordning och säkerlietoch atl förhindra brott gäller vidare även i förhållande lill personer somåtnjuter okränkbarhet och ger uppenbarligen en vidare ingreppsrätt än vad somtillkommer enskilda personer. En annan sak är att det folkrättsliga skyddetmåste beaklas särskilt och att mer ingripande åtgärder därför förutsätter attdessa är nödvändiga för att skydda intressen av mycket hög dignitet, Frihetsberövandenav mer påtaglig karaktär torde endast kunna komma ifråga i extrema undantagsfall, Okränkbarheten innebär emellertid inte något hinder motexempelvis att med tvång avbryta en pågående misshandel eller stöld, förhindraen bemsad bilförare att köra eller all avföra en person från ett område därhan vistas olovligen. Beskickningslokaleroch diplomatbostäder är de viktigaste lokaler som enligt folkrätten är okränkbara.Tillträde och åtgärder inom lokalerna för vistelseslatens myndighelerförutsätter uttryckligt samtycke frän beskickningschef ellerbostadsinnehavare. I motsats till vad som gäller beträffande konsulat finns i Wienkonvenlionenom diplomatiska förbindelser inle föreskrivet någol undantag förnödsituationer dä man skulle ha rält all ingripa på gmndval av s.k. hypotetisktsamtycke. 1 promemorian antas alt en sådan rätt ändå kan föreligga, omingreppet avser att skydda sändarstatens intressen, exempelvis att hindra attbeskickningslokalen förstörs eller att beskickningspersonal skadas. Att man kanha rätt atl åberopa hypotetiskt samtycke som gmnd för ingrepp avsedda attskydda andra intressen, som exempelvis egna medborgares hv eller egendom,framstår som mindre iroligl. I vissa sammanhang har anlagits att en ingreppsrätloberoende av verkligt eller hypotetiskt samtycke ocksä skulle föreligga. Detär emellertid uppenbart att en sådan rätt i vart fall är mycket begränsad. Vid sidan av olika lokaler åtnjuter även olika former avegendom okränkbarhet, i princip oberoende av var den är. Detta gäUer exempelvisdiplomatiska företrädares egendom. Okränkbarheten innebär emellertid inle altdiplomater vad gäller egendom skulle vara frilagna från alt följavistelsestatens lagar. Om viss egendom inte får innehas eller endast innehasunder vissa förutsättningar, fär vislelsestaten se lill all skyddade personer föQerdessa beslämmelser. Polisen lär exempelvis inte vara förhindrad atl ta hand omnarkotika som olovligen innehas av en diplomat. Att örlogsfartyg normall är okränkbara enligt folkrättenstår hell klart. Alla former av ivångsingripanden mot eller på fartyget ärdärmed i princip uteslutna. Vad som tidigare sagls angående ingripanden moleller inom beskickningslokaler m. m. gäller i alll väsentligt även i fråga om öriogsfartyg. 1984/85:156 26 Undervissa fömtsättningar är det dock helt klart att främmande örlogsfartyg kanutsättas för mycket ingripande åtgärder, I den s, k. IKFN-förordningen(1982:756) regleras frågan om försvarsmaklens ingripanden mot bl, a.örlogsfartyg i samband med kränkningar av territorium eller andrabrott mot svenska bestämmelser. Förordningen ger endast stöd för preventivaåtgärder men dessa kan ä andra sidan vara betydligt mer ingripande än sådana repressivaåtgärder som svensk rält medger. Ytterst får vapet\makt användas. Dennareglering är i full överensstämmelse med folkrätten. Vilka åtgärder som fårvidtas i ett konkret fall kan emellertid inte anges genereUt. Ju grövrekränkningen är desto mer ingripande kan också motåtgärderna vara. Dennormala reaktionen vid en kränkning är att fartyget avvisas. Det tordeemellertid stå klart atl hänsynen lill rikets yttre säkerhel i vissa fall kangöra att det framstår som nödvändigt all en närmare ulredning görs om bakgrundoch anledning till en kränkning och att ett örlogsfartyg i samband därmed kanfä kvarhållas och undersökas. Olikafakiorer kan vara av betydelse för om sådana åtgärder får vidlas. Om fartygetöverskridit svenska territorialgränsen olovligt liksom om det påträffas elleruppehållit sig på inre vatten eller inom skyddsområde, kan givelvis vara avstor vikt vid bedömningen. Frågan måsle dock avgöras med hänsyn till samtligaomständigheter i del enskilda fallet. Ävenom en stat kan vara folkrättsligt berättigad alt genomföra en närmare utredningom en gränskränkning, innebär inte delta att repressiva åtgärder av straffprocessuelleller straffrältslig innebörd är tillåtna. Atl straffansvar utkrävts isituationer av det aktuella slaget är ytteriigt ovanligt. I den s.k. U 2-affärendömdes pUoten på ell amerikanskt spaningsplan för spioneri i Sovjelunionen ulanalt nägon immunitetsinvändning gjordes gällande. Från amerikansk sidabetecknades dock planet som civilt och obeväpnat, och pilolen bar inte uniform. s.k. Pueblo-affären där uppbringade och kvarhöll ett amerikansktörlogsfartyg och dess besättning vidtogs inga straffrättsliga åtgärder. Frånamerikansk sida hävdades att sådana inte heller kunde komma i fråga bl. a. medhänsyn lill alt fråga var om en operativ enhel av elt lands väpnade styrkor ochatt ett tillfångatagande av dessa innebar att en sådan väpnd konflikt förelåg atlde tillfångatagna hade rätl alt behandlas som krigsfångar. Delframslår emeUertid som i hög grad oklart i vUken omfattning och under vilkaomständigheter som mililär personal kan underkastas straffrällsligt ansvar.Frågan lorde kunna påverkas av exempelvis vilken form av brottslighet som äraktuell, av om personalen uppträtt i trupp och av om den burit uniform. Enfömtsättning för all ett örlogsfartyg skall vara okränkbart är att det verkligenår i främmande stats Ijänsl och står under befäl av en ansvarig officer. Någolhinder mol att göra ingripanden på ett fartyg vars besättning 1984/85:156 27 begått myteri eller som förlist och övergivits av sinbesättning föreligger inte. 1 kapilel 7 behandlas den svenska beslutsordningen i deaktuella sammanhangen. Den fråga som framställningen i denna promemoria främstbehandlar är folkrättens betydelse för möjligheten att utkräva ansvar för brottenligt svensk lag. Den yttersta och slutliga prövningen av straffansvarsfrägorankommer på de allmänna domstolarna. Är en sådan fråga föremål fördomstolsprövning, saknar regeringen i princip möjlighet alt påverka utgången.Sedan ansvarsfrågan är avgjord har regeringen emellerfid möjlighet atl av nådefterge påföljd som dömts ut. En förutsättning för alt domslol skall fä ansvarsfråganunder sin prövning är dock att åtal väcks. 1 allmänhet är åklagare skyldig attväcka ätal för brott som ligger under allmänt åtal. I vissa fall förutsätteremellertid åtal också att åklagare eller annan myndighet efter en prövningfunnit att ätal bör väckas. I några fall är det föreskrivet alt det ärregeringen som skall göra denna prövning. Detta gäller bl.a. i samband med denmänga gånger folkrättsligt Iveksamma frågan om straffansvar för olika brott somförövats utom riket. Regeringenfår inle i övrigt bestämma hur åklagarmyndighet skall besluta i en viss broltmålsfråga.I vad mån regeringen har räll alt på eget ansvar ta över Itandläggningen avviss brottmålsfråga från åklagare är däremot mer oklart. Sådan rält lorde dockendast föreligga i speciella undantagsfall. sådant kan vara vissasituationer när frågan är av betydelse för rikets förållande till främmandemakt. Åklagarmyndigheterna liksom andra myndigheter är alltid, när frägor avdenna karaktär uppkommer, enligt en utirycklig beslämmelse i regeringsformenskyldiga all hälla regeringen underrättad. Tar regeringen över bedömningen av en åtalsfråga är denskyldig att följa vad som föreskrivits i lag. Saknas särskilda regler om åtalsprövningeller annat lagligt stöd, får aUtså regeringen i princip inte avgöra enåtalsfråga efter en allmän lämplighetsbedömning. Föreligger synnerliga skäl fårdock regeringen meddela abolition, vUket innebär att vidare åtgärder för altutreda eller lagfora brottslig gärning inte skall äga mm. I sin broltsutredande verksamhet har polisen sådana rättstillämpandeuppgifter där regeringen inle får bestämma hur polisen skall besluta i ettenskilt faU. I fråga om regeringens möjlighet atl träda in i dessa frågor görsig samma synpunkter gällande som beiräffande åklagarnas befattning med brotlmålsfrågor. Vad gäller de viktiga uppgifter av faktisk natur somåvilar polisen lill följd av deras uppgtft atl upprätthålla allmän ordning ochsäkerhet har polisen däremoi i princip lydnadsplikt gentemot regeringen också ikonkreta frågor. Detta torde exempelvis i allt väsentligl gälla i fråga omsådana preventiva åtgärder vars tillåtlighet enligt folkrätten tidigarebehandlats. Prop.1984/85:156 28 Också militären har i sin operativa verksamhetlydnadsplikt gentemot regeringen. Det står helt klart att vissa kränkningar av territorietkan mötas med vapenmakt. Om en situation liknande den med ubåt åter skulleinträffa, är vidare givetvis en av de åtgärder som kan bli aktuellalt regeringen beodrar en närmare ulredning genom försvarsmaktens försorg. Ensådan kan uppenbarligen förutsätta att fartyg och besättning tvångsvis hållskvar. Som lidigare framgått kan sädana åtgärder i samband med grova kränkningarvara förenliga med folkrätten. Internrättsligt måste befogenheien alt företa deåtgärder som behövs för att trygga rikets yttre säkerhel anses följa av denstyrande makt som enligt regeringsformen tillkommer regeringen underkonstitutionellt ansvar. Bl.a, är bestämmelsen i 10 kap, 9 § tredje slyckelregeringsformen om att regeringen får bemyndiga försvarsmakten att i enlighetmed internalionell rätt och sedvänja använda våld för att hindra kränkning avrikets territorium i fred ett utiryck för en sådan princip. I den mån utkrävande av individuellt straffansvar inteanses kunna komma i fråga kan emellertid tvångsåtgärder mot fartyg ochbesättning inte slräcka sig längre än vad som framslår som nödvändigl för atlgenomfora den utredning som är påkallad för att tillgodose intresset atteffektivt kunna väma om rikels terrilorialhöghel. I kapilel 8 lämnas förslag till en särskild åtalsprövningsregelenligt vilken åtal i vissa fall inte får väckas för brott som ullänning begåtti fullgörande av tjänst hos eller uppdrag för främmande stal eller mellanfolkligorganisation utan att regeringen eller den regeringen bemyndigat därtillmeddelat förordnande om åtal. Genom en bestämmelse av del slag som förslagel innebärskapas garanlier för att regeringen får möjlighet att pröva de åtalsfrågor somi praktiken torde kunna vara mesl känsliga ur folkrättslig och utrikespolitisksynvinkel. Därmed tUlgodoses det intresse av en samlad bedömning och av elthandlingsutrymme för regeringen som har pekat pä ianslutning tiU ubåt 137-affären (KU 1981/82: 35 s. 20), Bestämmelsen tar endasl sikle pä frågan om väckande av ålal.Den innebär inte någol hinder mot att polis- och åklagarmyndigheter inlederutredning i de aktuella fallen och inte heller mol alt straffprocessuellatvångsmedel används. Sådana ålgärder kan i vissa fall vara en förutsättningför att regeringen skall få underlag för beslut i åtalsfrågan. Självfallet böremellertid ålgärder i utredande syfle hanteras med urskillning. Står det klart atlnågol ålal inle kommer i fråga, saknas normall anledning lill vidare ulredningsålgärder. Den prövning som enligt den föreslagna bestämmelsenankommer pä regeringen inskränks i princip till etl lämplighetsavgörandeutifrån sådana synpunkter som motiverat bestämmelsen - dvs. folkrältsliga ochutrikespolitiska överväganden. Vad gäller fömtsättningarna för åtal i övrigt ålig- Prop.1984/85:156 29 gerdet åklagare att under självständigt ansvar pröva i vad mån dessa föreligger. Regeringens beslut iåtalsfrågan binder inte heller domstolarna. Finner domstol att dess behörigheteller den svenska lagens tillämplighet är utesluten på folkrättsliga grunder,skall den oavsett regeringens beslut avvisa eller ogilla talan. Någotförordnande om åtal krävs enligt förslaget inte om gärningsmannen genomvilseledande uppgtfler, förklädnad eller pä annat sätt sökt dölja i vilkenfunktion han uppträtt. Vid hemlig underrättelseverksamhet av traditionellt slagkrävs således inte något åtalsförordnande. Förslagetinnebär vidar att något förordnande om ätal inte krävs under beredskapstillständeller om riket är i krig. 30 Prop.1984/85:156 Lag om ändring i Härigenom föreskrivs att i skall införas enny paragraf, 2 kap. 7 a §, av nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Har en ullänning begått brott i fuUgörande av ijänsl hoseller uppdrag för främmande stal eller mef lanfolklig organisalion får åtalför brottet endast väckas efter förordnande av regeringen eller den regeringenbemyndigat dårtiU. Vad som har sagts nu gäller dock inte under beredskapstillslåndeller då riket är i krig eller om gärningsmannen genom vUseledande uppgifter, förklädnad eller på annat sätt sökl dölja i vilken funkiion hanuppträtt. Denna lag träder i kraft , Prop.1984/85:156 31 Sammanställning av remissyttranden över departementspromemorian(Ds Ju 1984:6), Folkrätt och straffansvar Efter remiss har yttrande över promemorian avgetts av justitiekanslern(), hovrätten för , kammarrätten i , riksåklagaren(), rikspolisstvrelsen (RPS), överbefälhavaren, beredskapsnämnden förpsykologiskt försvar, generaltullstyrelsen, justitieombudsmannen (JO), samt Föreningen ochFöreningen som avgelt ell gemensamt yttrande. RPS har överiämnat ell yllrande av polismyndigheten i Kariskrona. 1 Allmänt om promemorian Promemorians huvuddel upptas av en probleminventering ochanalys av olika frågor som berör folkrättens betydelse för straffansvar och straffprocessuellaåtgärder. Remissinstanserna har i allmänhet ansett denna del av promemorianvara värdefull och i allt väsentligt godtagit de slulsalser ochställningstaganden som där redovisas.