prop · G803132 · 1984-12-31 00:00:00 — Utbildningen startade medöversättarutbildning i tyska och kommer atl fortsätta medöversättarutbildning i franska. Det kan i sammanhangelnämnas attlilteraturutredningen i sitt huvudbetänkande (SOU 1974:5) föreslog att eltcentralt serviceorgan för översättare skulle inrättas vid iStockholm. Vid i finns särskild avdelning för Ivåspråkighelsforskning.Denna avdelning kunde inrättas genom atl beslöt all anvisamedel för Ivåspråkighelsforskning till den humanistiska fakulteten iStockholm. Vid finns också eltcentrum för invandringsforskning.Verksamheten inom ett tolk- och översättarinstitut kommer alt ha mycketgemensamt med den verksamhet som bedrivsinom olika institutioner viduniversitet i . 4.4Kontakttolkutbildningen och utbildningen av s. k. arbetsplatstolkar Vi har i tidigare avsnitt (2.1 och 3.2) redogjortför kontakttolkutbildning-ens framväxt och om olika erfarenheter av den. Beträffande kontakttolkutbildningen har vi kunnalnotera kritiska synpunkter på tolkcirklarna hos studieförbunden. De framförsäven av företrädare för studieförbunden. Kvaliteten på handledarna anses varaskiftande. Om en tolkcirkel inte får en kompetent tolk som ledare, blirresultatet av utbildningen dåligt. Det blir l.ex. omöjligt all genomförakorrekta tillämpningsövningar i lolkteknik. En annan åsikt som framförts är atlcirklarna ofta varit heterogena - både vad gäller förkunskaperna hos deltagarnaoch antalet språkgrupper i samma cirkel, vilkel ytleriigare försvårat eneffektiv inlärning. De per ämnesområde anses vara en för kortlid för en tolkutbildning. Kontakttolkutbildningen vid folkhögskolorna harfåll en mer positiv bedömning - inte minst tack vare att del fåtalfolkhögskolor som har denna utbildning kunnat dra till sig goda lärarkrafter.Men också kontakllolkulbildningen vid folkhögskolorna har, efter vad viinhämtal, haft en del problem med atl finna kvalificerade språkhandledare förde i små språken och att samla homogena grupper. Vi menar emeilerlidatl dessa problem är av allmän karaktär och inte explicil har någol samband medsjälva formen för utbildningen. Vihar noterat alt de s. k. samverkanskurserna, då man dels studerar i en Prop.1984/85:132 23 studiecirkeloch dels får undervisning under veckosluten vid en folkhögskola, blir alllvanligare, medan intresset för enbart studiecirklar är i avtagande. Vid ensamverkanskurs kan eleverna dra nytta av fördelarna med respektive studieform.Genom studieförbundens tolkcirklar uppnås den för många invandrare så viktigalokala anknytningen. Pä folkhögskolan får eleverna möta vana lolklärare, ochinternatsformen ger goda möjlig-heter till utbyte av erfarenheter underfritiden. Ibetänkandet Reformerad tolkulbildning föreslås all studieförbundens tolkcirklarskall avvecklas. "De fyller sällan de kvalitetskrav som måste ställas förall en rimlig kunskaps- och färdighelsnivå skall uppnås och svårigheterna allskaffa kompetenta handledare är alltför slora" (sid. 69). Utredarenpåpekar också bl. a. all grupperna i studieförbundens lolkcirk-lar blir alltförblandade - både beträffande språk och förkunskapsstandard. Enligt utredarenfordrar denna förändring av kontakllolkulbildningen all fler folkhögskolor änhillills engageras i tolkulbildning. Förslagenstöds av en del remissinstanser, bl. a. GTR, /SR, ochSvenska kommunförbundet. Andra remissinslanser, l.ex. , RIBoch SAF anser att den kommunala vuxenutbildningen kan komma ifråga somanordnare av kontakitolkulbildning. KKhävdar i sitt yttrande all ulredningens kanske största svaghet är all den ejlyckats tillgodose behovel av en bra, lokall anknuten tolkulbildning. KK menarall risken är uppenbar att, om förslagel all ge kontakitolkulbildning enbartvid folkhögskolor genomförs, man får elt litet antal välutbildade tolkar i destörsta invandrarspråken, medan ell stort antal tolkar inte skulle få någonreell möjlighel alt genomgå tillräcklig utbildning. Det som ser ul som en spridningav utbildningen skulle bli en centralisering, sell ur den enskilda elevenssynvinkel, alldenslund varje folkhögskola av resursskäl bara kan åla sig elleller några få språk. Folkuniversitetetoch ABF framhåller i sina yttranden all det inte minst ur rekryleringssynpunklvore mindre välbetänkt atl avveckla cirkdverk-samhelen ikontakttolkutbildningen. SÖ anser all utredaren redovisar fördelarna med endecentraliserad konlakllolkutbildning och sedan föreslår en centralisering.Verket avstyrker förslagel och menar, alt de pedagogiska fördelar som ligger iatl genomföra konlakllolkutbildning som en kombination av studiecirklar ochkorta folkhögskolekurser i stället bör tillvaratas i slörre utsträckning änhillills. Vi anser all folkhögskolor och studieförbund skallfortsälla med alt utbilda konlakltolkar. Vi har tidigare påvisat hur viktig denlokala anknytningen är med tanke på all många lolkelever är bundna av familjoch arbele. Det nya flyklingomhänderlagandel, som innebär all många kommunermåsle bygga ul sin lolkservice, ställer krav på en starkt decentraliseradtolkulbildning. Den kan inte uppnås enbart genom folkhögskolorna, även om flerfolkhögskolor än skulle la på sig alt utbilda konlakltolkar. Som KKpåpekat kan varje folkhögskola bara bedriva ulbildning på Prop.1984/85:132 24 ett eller två, sällan flera språk, vilkel medför atttolkelever i vissa språk skulle få orimligt lång resväg till kurserna. Vi ser heller ingen anledning atlutpeka någon ny utbildningsanordnare, eftersom det skulle la lång lid att byggaupp en ny verksamhet. Det synes mer meningsfullt atl använda resurserna lillatt rätta lill bristerna i kontakttolkutbildningen än atl finna nyautbildningsanordnare, särskill som problemen inom denna utbildning oftast ärallmängiltiga. Sålunda torde den enda lösningen för alt få fram de önskadekvalificerade handledarna inom de s. k. udda språken vara, att erbjuda dengruppen en bättre ulbildning. Vi bedömer all en kvalitetshöjning har skett inomkontakttolkutbildningen lack vare ökningen av antaletsamverkanskurser. I kapitel 5 presenterar vi förslag till ålgärder, somytterligare kan förbättra kvaliteten på kontakttolkutbildningen. Utbildningen av s. k. arbetsplalslolkar Vi har tidigare i avsnitt 3.2redovisat att negaliv kritik ibland framförs mot arbetsplatstolkarna. En tolk iordets rätta bemärkelse kan inte vara facklig förtroendeman och företräda etlpartsintresse. En tolk är en neutral och opartisk förmedlare av ett budskapmellan två parter som inte behärskar samma språk. Mot della får bl. a. ställaskraven på snabba insatser. Del gäller för arbelsplatslolken att snabbi rycka inför att tolka under kort lid. Del gäller också atl behärska del speciellaspråkel, begreppen, på en arbelsplals. Vi anser atl arbetsplatstolkarna har enviktig uppgift atl fylla på arbetsplatserna, men det får inte utesluta attvanliga lolkar ibland utnyttjas på arbetsplatserna. När slörre frågor av allmänkaraklär kommer upp på en arbelsplals och när del finns möjlighel all tillkallaen tolk bör del ske. Sak samma bör gälla, om den anställde är oense med facket.Men de relaterade situationerna torde tillhöra undantagen. I övervägandeantalel fall måste språkhjälpen finnas nära till hands på arbetsplatsen. Den lidigare utredaren anser bör överväga atl ersälta de nuvarande studieplanerna iarbelsmarknadstolkning respektive arbetsplats-tolkning med en ny studieplan förarbelslivslolkar. Utbildningen bör äga rum vid folkhögskolor. Vi finner ingenanledning atl ersälta den nuvarande studieplanen för arbelsplatslolkning med enstudieplan för arbelslivslolk-ning eller all utbildningen skall äga rum endastvid de folkhögskolor som har tolkulbildning. Vi anser alt de av oss redovisadeskälen för arbelsplat-stolkningen talar för atl verksamheten skall forl sällasom . Vi anser emeilerlid alt benämningen arbetsplalstolk börutmönstras. Tolkbegreppel bör reserveras för den som är ell neutralt, opartisktspråkligt ombud. LO har lidigare fört fram begreppet "tvåspråkigakontaktombud" för dem som tolkar på arbetsplatserna, men detla förslaglill ny benämning har inte slagit igenom. Sålunda talar kursplanernafortfarande om arbetsplalslolkar. Vi anser, liksom LO, att de fackligaförtroendemän som lolkar på arbetsplatserna i fortsättningen bör kallas"tvåspråkiga kontaktombud". Prop.1984/85:132 25 Någon reguljär översättarutbildninghar aldrig funnits i . Däremot har försöksverksamhet pågått vid olikauniversitet . Som exempel kan nämnas att iGöteborg har anordnat kurser på 20 poäng för engelskaöversättare. språkvetenskap vid samma universitet harhaft en kurs i översättningens teori och praktik. Båda dessa kurser skallåterkomma. vid i har under desenaste tre åren haft distansundervisning för översättare. Kurserna, somomfattar 20 poäng och går på halvfart, skall fortsätta. De studerande, somkommer från olika delar av landet, samlas en gång förgenomgång av texter som de arbetat med hemma och skickat fill lärarna förrättning. Vid den tyska inslitufionen startade en Ivåårig översättarutbildning(80 poäng) . Det åren lokal utbildningslinje vid universiteteti . Lokal utbildningslinje innebär bl. a. att linjen inrättas genomett lokall beslut och atl antagningen sker vid . Denna utbildningslinjebestår av två kurser: Högre översättarutbildning i tyska I, 50 poäng, samlhögre översättarutbildning i tyska II med examensarbete, 30 poäng.Examensarbetet ger utrymme för specialisering. Antalet nybörjarplatser är 30.Enligt planerna skall en högre översättarutbildning i franska ., Ingen av dessa utbildningar leder direkl till auktorisation.Kursen i finska sägs l.ex. ge "en viss förberedelse inför kommerskollegiumsauktorisalionsprov för översättare i finska". Vi anser att en reguljäröversättarutbildning bör inrättas i - inte minsl med tanke på atl detsedan år 1976 finns en statlig auktorisation av översättare. Vi har tidigareredovisat att klarar de erkänt svåra proven (2.2). Vi anseralt översättarna måste få tillgång lill reguljär ulbildning och fortbildning såalt fler får en reell möjlighet atl klara KK:s prov. I avsnitt 3.6 har vi beskrivit översältarulbildningen i denordiska länderna. har man ägnat, en ökad uppmärksamhetåt tolk- och översättarutbildning i många europeiska länder. Allt fler universileloch högskolor inrättar särskilda utbildningar för lolkar ochöversättare-samtidigt som många av de privata tolk- och översättarinslilutenföriorar i belydelse. Del finns ulbildning för översättare, som omfattar studier, i bl. a. , , , , Västtysklandsamt och flera andra öststater. En del spanskspråkiga länder harhöjt kvaliteten på sina översällarulbildningar. Bland dem kan särskill ,och nämnas. Del leder för långt alt redogöraför de olika universitetens undervisning. Tolk- och översältarulbildningen viduniversitetet i i kan vara ell exempel. Omkring 70studerande antas till denna utbildning. Undervisning sker i tyska,franska, engelska, italienska. 1984/85:132 26 nederländska,spanska och ryska. Som modersmål kan man antingen ha tyska eller franska. Destuderande som har ett annat språk som modersmål får välja något av de nämndaspråken som "Wahlmultersprache". Officiellt pågår utbildningen undersex terminer, men i praktiken tar del åtta eller nio terminer att gå igenomhela utbildningen. De inledande terminerna, där bl. a. språkträning och realiaingår, är gemensamma för blivande tolkar och översättare. Först efter fyraterminer är del dags att välja antingen linjen för Diplom-iibersetzer ellerDiplom-Dolmetscher. De som inte klarar studiema får inte någon examen, men kani stället försöka avlägga en vanlig Staalsexamen. Majoriteten av de studerandeblir translatorer. När statskontoret gjorde sin översyn avöversällningsverksamheten i statsförvaltningen ingick en enkät tillöversättarna som ett led i det arbetet. Vi har berört enkäten i kapitlet omtolkservice och arbetsmarknad för tolkar och översättare (2.4). Det framgickatt statskontoret inte haft resurser för att i tillräcklig grad analyseraöversättarenkätens delfrågor. Åtskilligt kan ändå utläsas ur de i bilaganredovisade tabellerna. Del framgår sålunda att huvuddelen av landetsöversättare har en mycket god utbildningsbakgrund: av deauktoriserade iranslatorerna har universitets- eller högskoleexamen, medan60procent av övriga översättare har en sådan utbildning. Universitets- ellerhögskolestudier som inte lett till examen har bakomsig. De få återstående översättarna i enkäten hade gymnasiekompetens ellerannan utbildning efter gymnasieskolan: Tabellen över "Översättarnasbedömning av ett allmänt behov av särskild ulbildning för översättare iSverige" har sill intresse i detla sammanhang. av deauktoriserade Iranslatorerna ansåg atl en särskild yrkesutbildning föröversättare vid universilel eller högskola behövs. av de övrigaöversättarna delade den åsikten. 30procent respektive ansåg all ensärskild fortbildning är nödvändig för all yrkesverksamma översättare skallkunna bibehålla sin kompetens. l7procenl av båda kategorierna menade alt"Annan särskild utbildning för översättare behövs". Endasl 6procentav de auktoriserade Iranslatorerna och av övriga översättare ansågall ingen särskild ulbildning behövs för översättare. Vi konstaterar alt det finns en massiv uppslutningför utbildning och fortbildning bland de mest initierade och närmast berörda -översättarna själva. De allra flesta översättare i har eneftergymnasial utbildning av någol slag. Åtskilliga av dem har en långakademisk ulbildning; de är jurister, civilekonomer, ingenjörer, läkare, lärareoch många har universitetsutbildning i språk. Men bara några få har enreguljär översättarutbildning, och den har de fått ulomlands. Med jämna mellanrum kommer frågan upp om del överhuvud laget behövs någon särskild översättarutbildning med tanke på alt mångaöversättare med en akademisk examen i någon disciplin som grund kan uppnå enutomordentligt hög kompelens. Självfallet finns möjligheten för den 1984/85:132 27 somhar fallenhet för översättaryrket att på egen hand träna upp sin förmåga, menöversättarna måste ha samma rätt som andra yrkeskategorier att få hjälp medatt förkovra sig i sitt yrke. Viden generalkonferens i antog en resolution, till vilkenSverige har anslutit sig, som bl. a. kräver en förbättring av översättarnasarbets- och utbildningsförhållanden. "Member States should recognize inprinciple that translation is an independant discipline, requiring an educationdistinct from exdusivdy language teaching and that this discipline requiresspecial education." FAThar uttryckt oro över att det i finns en tendens att sättalikhetstecken mellan lolkar och översättare. Enligt FAT skedde detta redan iinvandrarutredningen (SOU 1972:83). Vi har tidigare kommenteratförvaltningslagen 9§, som reglerar när en myndighet bör anlita tolk (2.4). Avförarbetena till lagen framgår atl begreppet tolk i förvalt ningslagen avserbåde den som tolkar muntligen från ett språk till etl annat och den somöversätter en handling skriftligt. (SOU 1972:83, 2, sid.19.) FAT har för sin del påpekat att tolkar och översättare representerar tvåskilda yrken. Vi delar uppfattningen att det handlar om två olika yrkeskategorier,något som måste komma lill utlryck i utbildningen. Vi anser det vara möjligtalt genomföra en gemensam grundläggande utbildning för tolkar och översättaremed språkträning och realiäinlärning. Efter en sådan gemensam basutbildning ärdet emeilerlid nödvändigt atl de båda kategorierna utbildas vidare var för sig,så all respektive ulbildning får tillräckligt utrymme. När vi behandlade högskolans tolkutbildning blevvår slutsals att den bör koncenlreras lill ett tolk- och översättarinstitut. Närdel gäller frågan om utbildning lill översättare blir vår slutsats, motbakgrund av det som framkommit, atl myckel starka skäl talar för enreguljär ulbildning och fortbildning av översättare i . En sådanulbildning, anser vi, bör äga rum vid etl särskilt tolk- ochöversättarinstitut. Här finns en erfarenhelsgrund alt bygga vidare på med tankepå de senaste årens försöksverksamhet i och . Del får ankommapå styrelsen för det av oss föreslagna institutet alt närmare utformauppläggningen av en ordinarie översättarutbildning. Del är viktigt är atl deansvariga för översältarulbildningen slår vakt om en hög kvalitet påutbildningen. Höga krav måsle ställas på dem som skall få tillträde tillöversältarulbildningen. Delta är en förutsättning för atl instilulet skallkunna minska, evenluelll eliminera, alltför långa utbildningar. För att en högkvalitet på utbildningen skall kunna uppnås bör därför elt antagningsprovanordnas i likhel med vad som sker vid lolkulbildningen inom högskolan.Inslilutels styrelse bör få avgöra vilka språk som skall komma ifråga. Den börockså, inom ramen för anvisade resurser, besluta om längden på ochdimensioneringen av de skilda utbildningarna. För översältarulbildningen anservi alt 80 poäng, dvs. studier, kan vara lämpligt i elt inledande skede.Del poängtalet Prop.1984/85:132 28 ansluter lill den lidigare relaterade försöksverksamheteni . Efter elt par års erfarenhet av reguljär översättarutbildning bören utvärdering ske, och därefter kan studietiden evenluelll justeras. Vi anservidare att resurser molsvarande 30 årsstudieplalser bör ställas lill förfogandei inledningsskedet. Som vi lidigare framhållit bör detolk- och översätlarsluderande få en gemensam utbildning under ell inledandeskede. De gemensamma studierna kan bl. a. innefatta undervisning i svenska,realiäinlärning, träning i alt utnyttja lexikaliska och andra hjälpmedel.Därefter följer en uppdelning på tolkutbildning och översättarutbildning.Utöver en grundläggande ulbildning bör översättarna ha tillgång tillpåbyggnadskurser med möjligheter till specialisering inom medicin, leknik,juridik etc. - saml fortbildning. Vi vill i delta sammanhang nämna atttalesmän för översättarna av skönlitteratur har framfört önskemål om enlitterär gren på översällariin-jen. Med tanke på atl utbildningen skallkoncentreras till etl institut vill vi betona alt det bör ges möjligheter tilldistansundervisning. Erfarenheter finns redan genom finska institutionens viduniversitetet i distansundervisning. Det bör också ges möjligheteratt studera på halvfart med tanke på alt många översättare önskar förkovra sigmen inte hell kan frigöra sig från sin yrkesverksamhet för studier. De kan haen inarbetad kundkrets, som inte kan överges med tanke på risken för framlidainkomstbortfall. finns endasl 260högt kvalificerade auktoriserade översättare - translatorer - i Sverige.Invandrarbyråerna och andra avnämare har länge önskat en ökning av antaletöversällare. så all det blir lättare att få enklare översättningar -arbetsbetyg, körkort, enkla utlåtanden av olika slag etc. - ulförda. Vi anseratt del skall finnas möjligheter för godkända lolkar som kan visa prov på fallenhetför översättningsarbele alt komplettera sin utbildning. En sådan åtgärd skullehäva den besvärande brislen på översättare i kommunerna och ge envälbehövlig breddning av arbetsmarknaden för tolkarna. Del får bli en uppgiftför inslitulets styrelse all närmare precisera kraven för all erhålla ellutbildningsbevis. Styrelsen bör undersöka möjligheterna lill en etappavgängfrån översällariinjen. Titeln translalor skall förbehållas dem som med godkändaresultat klarat KK:s prov och blivit auktoriserade. 4.6 Tolk- och översättarservice I avsnittet om tolkulbildning (3.2)konstaterade vi, alt del finns elt relativt lilet behov av avancerad tolkning iSverige. Den del av tolkservicen som rör internationell tolkning,konferenstolkning eller diplomallolk- 1984/85:132 29 ningklaras som regel med hjälp av en liten kader kvalificerade lolkar. Det finns enbegränsad marknad i för dessa kvalificerade tolkar. Problemen medlolkservicen är således främst förknippade med invandrarnas och flyktingarnaslolkbehov. Deförsta tolkförmedlingarna tillkom i mitten av 1960-lalet pä initiativ av LO:sfackliga centralorganisationer i kommunerna eller personal vid då redanetablerade invandrarbyråer. har invandrarbyråerna i drygt 100 kommunerväl utbyggda syslem med tolkregister för lolkförmedling. Blandinvandrarbyråernas största kunder märks sjukvården, AMS, försäkringskassornaoch socialförvaltningarna. AMS med sin vittomfattande verksamhet har mångaanställda lolkar, l.ex. vid flyklingföriäggningarna, men måsle ofta anlitatolkförmedlingarna, efiersom en stor andel flyktingar och invandrare tlnns inommyndighetens ansvarsområde. Landslingen har få anställda lolkar, varförlandslingen ofta vänder sig lill invandrarbyråernas lolkförmedlingar. Detfinns avtal om lolkförmedling mellan Svenska kommunförbundels länsavdelningaroch landstingen, som betalar perso-nalomkostnadspålägg inklusive ulbildningsavgiftulöver den administrativa avgiften för lolkförmedling. Som exempel påkoslnader för lolkarvoden kan nämnas atl underperioden fill betalade 10,3 milj. kr. var motsvarande utgift drygt 4 milj. kr. och för 1979uppgick beloppet lill 4,5 milj. kr. Flera faklorer har bidragit.till dennautveckling, bl.a. bättre standard på tolkarna. I första hand har dock en ökadmedvetenhet bland personalen om lolkbehovet medverkat till att kostnaderna förlolkservicen mer än fördubblats . Polisdistriken och tingsrätterna, som anlitar ettstort antal tolkar, har sina egna tolkregisler. Tolkservicen uppvisar således en splittrad bild,och det gäller även tolktaxorna. besläms tolkarnasarvoden genom cenlrala överenskommelser. Del gäller för såväl tolkar som finnsi invandrarbyråernas tolkregisler som för tolkar inom rättsväsendel. Flerialelkommuner följer de rekommendationer som blivit resultatet av förhandlingarmellan och kommunaltjänstemannaförbund.Tplklaxorna justeras med jämna mellanrum. utgår pertolktimme till av KK godkänd tolk, medan tolkar som är registrerade hos eninvandrarbyrå får per tolkiimme. För övriga lolkar är arvodel intereglerat. , och följer inte dessa rekommendationer ulanhar egna regler för tolktaxor. Tolkarna inom rättsväsendet har högre arvoden.Domstolsverket fastställer tolklaxorna där. Olika belopp utgår för tolkningvid domslol och tolkning vid polis-, åklagar- eller kronofogdemyndighet. Taxanför dom-stolstolkning ligger någol över de övriga. När en tolk tjänstgör vid endomstol utgår i arvode för den , till densom har speciell kompelens som rättstolk. En av KK godkänd tolk får 149 1984/85:132 30 krför den och övriga tolkar får . För tolktid efter denförsta timmen utgår 73, 57 respektive för varje påbörjad halvtimme. Frågan om samordnad tolkservice genominvandrarbyråerna har diskuterats vid olika tillfällen i mer än ett decennium.SIV har uttalat sig för samordning av tolkservicen. Vid årets väcktesen motion (SfU 1203) med anhållan om att en översyn sker i syfte att samordnatolkservicen mellan statliga myndigheter och kommuner. Ett försök alt få till stånd en bättre samordninggjordes , när invandrarnämnderna i , ochStockholm gemensamt skrev till och () ochpläderade för en total samordning av tolkverksamheten i kommunerna. Men dåliksom nu ville tingsrätterna och polisen ha egna tolkar. Det framhålls frånbåda dessa håll att det ställs särskill höga krav på redbarheten hos de tolkarsom tingsrätterna och polisen anlitar. Man vill genomföra redbarhels- ochsäkerhetskontrollen i egen regi. hindrar inte att invandrarbyrån,domstolen och polisen på en ort utnyttjar samma tolkar. Vid vårakontakter med berörda parter har vi erfarit alt frågan om samordning ånyo ärföremål för diskussion, men del är omöjligt aU uttala sig om utgången. Delfinns 118 polisdistrikt i landet och enligt RPS kan verket inte ge direktivtill polisdistrikten om samverkan. Vid tingsrätterna är etl av hindren att detinte finns något kostnadsställe för utbetalning av medel till invandrarbyråernaför de administrativa tjänsterna vid tolkförmedling. Både ochrikspolisstyrelsen anser emellertid att samverkan kan vara värdefull och attden borde utvecklas. Vi vill för vår del förorda en bättre samordning avtolkförmedlingen mellan kommuner, landsting och statliga organ. Detla är encentral fråga, efiersom en hell genomförd samordning - genom invandrarbyråernasförsorg - avsevärt skulle förbättra tolkarnas siluation.