prop · G80379 · 1984-12-31 00:00:00 — Krav uppställs för alltandvård såväl den vård som ges av folktandvården som av privata vårdgivare.Kraven överensstäraraer i allt väsentligt raed motsvarande bestämraelser ihälso- och sjukvårdslagen raen det frarahåUs särskilt att tandvården skalllägga vikt vid förebyggande åtgärder. Landstingen åläggs ett ansvar för befolkningenstandhälsa. Varje landsting skall sålunda erbjuda god tandvård åt dera som ärbosatta inom landstingsområdet och även i övrigt främja en god tandhälsa förbefolkningen. Landstingen blir också i fortsättningen skyldiga att själva bedrivaviss del av tandvården. Den lagstadgade skyldigheten gäller barn- ochungdomstandvården samt specialisttandvården och viss allmän tandvård förvuxna. Landstingen bör också, liksom hittUls, erbjuda tandvård åt dem som ärintagna på landstingens vårdinirättningar och åt handikappade vars handikappfömtsätter särskilda kunskaper och erfarenheter hos vårdpersonalen, särskiltinrättade lokaler eller särskild utmstning. Landstingen ges ett ansvar för planeringen avtandvården. Planeringen skall utgå från befolkningens behov och omfatta ävenden vård som bedrivs av andra, bl.a. privatpraktiserande tandläkare. Iplaneringen och utvecklingen skall landstingen samverka med samhällsorgan,organisationer och enskilda. Staten förutsätts även i fortsättningen ha ettövergripande ansvar för tandvården innefattande bl.a. planering och samordningpå central nivå av verksamheten. roll skall som angivits bl.a.i propositionen (1979/80:6) ora uppgifter och organisation,m.ra. ha en mer rådgivande och stödjande karaktär och mindre inriktning pådetaljkontroll. Mittförslag: Bestämraelserna om tandvården ges i en ny fristående tandvårdslag,sora orafattar all tandvård. TU78:sförslag: Utredningen har läranat ett förslag till en fristående tandvårdslag,raen föreslagit att bestäraraelsema i denna arbetas in i den då föreståendehälso- och sjukvårdslagen. Remissinstanserna:De flesta reraissinstansema är positiva till förslaget att arbeta inbestäramelserna om tandvården i hälso- och sjukvårdslagen. Prop.1984/85:79 13 reraissinstanserär negativa till förslaget. En del reraissinstanser vill inte ta ställning tillforraen för reglering. Skälenför mitt förslag: Bestämmelser ora tandvården finns i folktandvårdslagen(1973:457, ändrad senast 1979:1123) och i den tiU denna lag anslutandefolktandvårdskungörelsen (1973:637, ändrad senast 1974:323). Denna lagstiftningreglerar endast den tandvård som landstingen svarar för. (Jag kommer ifortsättningen att använda benämningen landsting för landstingskommun). Deprivat verksararaa tandläkarnas verksarahet regleras av lagen (1980:11) oratillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. (tillsynslagen) och i lagen(1984:542) om behörighet atl utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. För attuppnå en förbättrad resursanvändning inom tandvården krävs enligt minuppfattning att målet för och kraven på tandvården är gemensamraa för alltandvård. Dessutora raåste planeringen av tandvården orafatta all tandvård. 1likhet raed och reraissinstansema anser jag därför att en nytandvårdslagstiftning bör gälla all tandvård, dvs. både landstingens och deprivata vårdgivamas tandvård. När det gäller TU 78:s förslag att arbeta inbestämmelserna om tandvården i den nya hälso- och sjukvårdslagen (1982:763,ändrad senast 1983:335) gör jag följande bedömning. Med hälso- ochsjukvårdslagen (HSL) har vi fått en modern och ändaraålsenlig lagstiftning förhälso- och sjukvården. Denna lag reglerar all hälso- och sjukvård i den mån detinte finns särbestämradser för viss del av denna. Vid tillkorasten av HSLundantogs emellertid tandvården från lagens tillämpningsoraråde. Anledningentill detta var de särskilda överväganden om tandvården som då pågick i TU 78.En lösning med bestämmelserna om tandvården inarbetade i HSL skulle innebärafördelar. På detta sätt skulle raan få en enhetlig reglering av i det närmasteall hälso-och sjukvård. Det finns dock flera skäl som talar mot att bestämmelsernaom tandvården arbetas in i HSL. Landstingens andel av tandvården är avsevärtmycket mindre än deras andel av övrig hälso- och sjukvård. Detta förhållandeinnebär att man även i fortsättningen knappast kan undvara särbestäraraelserför den tandvård som landstingen själva skall svara för. Vidare anser jag att kraven på tandvården i en nytandvårdslag bör gälla all tandvård, dvs. både den landstingskoraraunala vårdenoch den tandvård som de privat verksamma vårdgivarna svarar för. Kraven påhälso- och sjukvården i HSL gäller endast den landstingskommunala vården oehjag är inte beredd att föreslå att bestämmelserna skall gälla också förden privata vården. En särreglering av tandvården i detta avseende inom ramenför HSL vore enligt min uppfattning mindre lämplig. På grundval av frärast dessa skäl, är jag inte nuberedd att föreslå att bestäraraelsema ora tandvården arbetas in i HSL.Bestämmelserna om tandvården bör ges i en fristående lag. Till skillnad mot vadsom gäller enligt folktandvårdslagen bör, sora jag frarahåUit, en sådanlag i princip gälla all tandvård oavsett vem som ger vården. 1984/85:79 14 Lagen inleds med fyra paragrafer som gäller alltandvård. 1 den första paragrafen ges en definition på tandvård. 1 den andra enföreskrift om målet för tandvården. Tredje och fjärde paragraferna innehållerföreskrifter med krav på tandvården. Efter de inledande fyra paragrafernaföljer ett antal paragrafer om landstingens ansvar för tandvården. Här finnsföreskrifter om landstingens allmänna ansvar för tandvården, om den tandvårdsora folktandvården skall svara för, ora planering och samverkan i landvården,om den politiska ledningen och om den tandvårdspersonal som skall finnas. Sisti avsnittet om den landstingskoraraunala tandvården följer två paragrafer. Enom tillsyn och en med bemyndigandeföreskrifter för regeringen. Lagen avslutasmed en paragraf med en föreskrift om att regeringen får meddela särskildaföreskrifter om tandvården i krig och jämförbara förhållanden. Den sistaparagrafen avser all tandvård. Det bör i annat sararaanhang övervägas om det ärlämpligt att bestämmelserna om tandvården och hälso- och sjukvården i övrigtsamt bestämmelserna om hälso- och sjukvårdspersonalen sammanförs i en lag. Mittförslag: Målet för tandvården är en god tandhälsa och en tandvård på likavillkor för hela befolkningen. TU78:s förslag: Utredningens förslag överensstämmer i sak med mitt förslag. Remissinstanserna:De remissinstanser som tagit upp frågan har ställt sig bakom förslaget. Skälenför mitt förslag: Tandvårdsförsäkringen infördes med syfiet att utjämna destora skillnader i tandläkarbesöksfrekvens och erhållen tandvård som påvisatsföreligga mellan skilda socialgrupper. Ett klart formulerat mål förförsäkringen var att göra en "god tandvård tillgänglig till en för allamedborgare överkomlig kostnad". I hälso- och sjukvårdslagen anges ett övergripandemål för all hälso- och sj-ikvård som omfattas av lagen. 1 lagens 2 § föreskrivsatt "målet för hälso-< h sjukvården är en god hälsa och en vård på likavillkor för hela befolkningen". Av propositionen om HSL framgår att måletatt vården skall erbjudas befolkningen på Uka villkor innebär att det i principbör vara möjligt för alla att vid behov och på lika villkor få del av hälso-och sjukvårdens tjänster. Av detta följer bl.a. att ekonomiska, sociala,språkliga, religiösa, kulturella och geografiska förhållanden inte får hindraden enskilde att erhålla vård. har föreslagit att målet för hälso- ochsjukvården bör Prop.1984/85:79 15 gällaäven för tandvården och remissinstanserna har anslutit sig till förslaget.Också jag kan ansluta mig till förslaget. Det får väl närmast betraktas som ensjälvklarhet, att det mål som gäller för hälso- och sjukvården i övrigt ävenbör gälla för tandvården. Den första fråga som bör ställas mot bakgmnd av demål som formulerats för tandvården är hur tandhälsan har utvecklats för befolkningeni allmänhet sedan tandvårdsreformen genorafördes. Andelen försäkrade sora fått någonbehandling har ökat från ca hälften tiU mellan och år 1982.Andelen har ökat mest i de äldsta åldersgrupperna. Andelen behandlade iåldersgruppen låg högt redan tidigare. Den högsta andelenbehandlade återfanns i åldersgmppen 40 - där andelen uppgick till år1982. 1 den äldsta åldersgruppen - - uppgick andelen endasttill en tredjedel. En stor andel av patienterna är fortfarande akut-eller saneringspatienter, dvs. de går inte regelbundet till tandläkare. Vårdraängden per patient, uttryckt sombehandUngstid per patient, har inte förändrats näranvärt mellan och år1982. Detta gäller såväl folktandvården som privattandvården. Behandlingstidenper patient ligger dock lägre i folktandvården än i privattandvården. Omfattningen av den förebyggande behandlingen förde patienter som får tandvård har ökat . Tandläkarnasinsatser har i stort sett varit konstanta. Ökningen faller påtandhygienistbehandlingar. Antalet tanduttagningar har rainskat med 40 %.Antalet fyllningar har rainskat raed . Den kraftigaste rainskningen finnsi den yngsta åldersgruppen (20 - ). Antalet fraratandsfyIlningar perpatient i åldern har t.ex. raer än halverats. Däremot har äldrepensionärer fått fler fyllningar. Mängden fasta proteser har ökat påtagligtfram - det fanns sannolikt ett uppdämt behov - för att sedanminska, dock inte ned till nivå. Andelen patienter som fått fastprotetik är ungefär densamma. Däremot har antalet enheter (broar, kronor) perbehandlad patient minskat. Antalet avtagbara proteser har överlag minskat. Fr.o.m. behöver mer än hälften avbefolkningen en omfattande eller relativt omfattande parodontal behandling. Tandvårdskonsumtionen uppvisar stor spridning.Ungefär 7 % av befolkningen svarar för en fjärdedel av tandvårdskonsumtionenoch för halva konsumtionen. av patienterna har ett stortvårdbehov under en följd av år. Andelen besökare sora uppger sig besöka tandläkareminst uppgår till . De allra flesta människor () upplever intenågot stort ytterligare vårdbehov på grund av tandvärk eller dåligtuggfunktion. Inga unga (15 - ) anser att de har dåliga tänder . (SCB:s levnadsnivåundersökning ). 1984/85:79 16 För barnen och ungdomarna har tandhälsanförbättrats raycket påtagligt. En redovisning av denna förbättring ger jagunder avsnitt 7.1.1. Tandhälsan har således aUmänt förbättrats för såvälde vuxna sora för barnen och ungdoraarna. Det är dock fortfarande storaskillnader raellan olika befolknings- och patientgrupper. Personer i socialgrupp III upplever enUgtlevnadsnivåundersökningarna (1968,1974 och 1981) att de har sämre tandhälsa änpersoner i socialgrupp I och n. Trots att behoven av tandvård således upplevssom större i socialgmpp III är andelen tandläkarbesök enUgt samraa källaavsevärt lägre i denna socialgmpp än i övriga socialgmpper. man jämförandelen som angivit att de besökt tandläkare har den ökat frånnästan i socialgrupp II till raedan andelen undermotsvarande tidsperiod i socialgrupp 111 ökade från drygt hälften till . Ökningen i besöksfrekvens var av sammastorleksordning för de båda socialgrupperna även ,dvs. före tandvårdsförsäkringens införande. Andelen behandladehar ökat även trots förändringen iersättningsregler. Andelen behandlade patienter i olika inkomstklasserskiljer sig inte så mycket åt enUgt försäkringsstatistiken. Folktandvården har fler patienter inom den lägstainkomstklassen och färre inom den högsta inkomstklassen jämfört medprivattandvården. Patienterna inom folktandvården är genomsnittligtyngre än inom privattandvården. Trots att besöksfrekvensen är högre i högreinkomstgrupper är det genomsnittliga tandläkararvodet för dem som besökttandläkare högre i de lägre än i de högre inkomstklasserna. Detta skulle kunnatolkas så att patienterna i de lägre inkomstgmppema besöker tandläkaren mindreregelbundet och har större tandvårdsbehov vid sina besök. Andelen behandlade patienter skiljer sig påtagligtraellan olika försäkringskasseområden. Andelen är högst i län-ca tvåtredjedelar - och lägst för - . Detta är särskilttydligt för de äldsta åldersgrupperna och sammanhänger troligen med den högaandelen tandlösa personer i norrlandslänen. 1 försäkringskasseområden med högre tandläkartäthetär behandlingstiden per behandlad patient längre. Enligt levnadsnivåundersökningarna upplever de sorabor på landsbygden sig ha särare tandhälsa än dera som bor i övriga delar avlandet. Kvinnor är mer regelbundna tandläkarbesökare änmän. Trots detta skiljer sig inte den årliga medelbehandlingstiden för män ochkvinnor. Invandrarna har sämre tandhälsa än den övrigabefolkningen. Av de utländska medborgare som bor i besöker 47 %tandläkaren oregelbundet, medan motsvarande andel för hela den svenskabefolkningen är . 1984/85:79 17 Ungefär hälften av patienterna betalade högst 200kr. i patientavgift för sin tandbehandUng . av patienternai privattandvården och av patienterna i folktandvården betalade 1 000kr. och mer i patientavgift. Den genomsnittUga patientavgiften var inoraprivattandvården . och inora folktandvården . Skillnaderna raellanvårdsektorerna har ökat raeUan och . Det kan krävas olika aktiva åtgärder frånlandstingens sida för att undanröja de hinder sora finns för vissapatientgrupper för att få vård. Undersökningar visar t.ex. att patienternasinitiativförmåga och förmåga att forraulera sina behov har betydelse. Patientersora säger att de har bra tänder och goda kunskaper ora tändernas skötsel fårt.ex. betydligt mer behandling för bl.a. tandlossning. Invandrama kan behöva stöd i form av tUlgång tillsärskild information, tolkservice och flerspråkig personal. För vissa patientgmpper kan behövas en uppsökandeverksamhet. Vid intervjuer säger t.ex. patienter som är sporadiska besökare attekonomiska svårigheter inte har varit avgörande. Inte heller har de haft svårtatt få tid. I stor utsträckning har tandläkarbesöket "helt enkelt inteblivit av". I vissa fall finns en rädsla för smärtan och obehaget. I dettafall är det angeläget att patientema får en aktiv information om vilkamöjUgheter till smärtlindring sora står till buds och atttandläkarbesöket inte är förenat raed samraa obehag som . I de fall betalningshinder föreligger är detväsentiigt att vårdgivarna bl.a. genora en saraverkan med priraärkoramunemassociahjänst försöker undanröja detta hinder. Det är inte minst viktigt att landstingen följertandhälsoutvecklingen för olika befolknings- och patientgmpper och ingriper medolika åtgärder om det visar sig att situationen är otillfredsställande förnågon grupp. Trots att köema till tandvården i stort settförsvunnit befinner vi oss således i ett läge med otillfredsställda vårdbehovinom vissa befolkningsgmpper. En angelägen uppgift måste vara att ge dessagrupper en möjlighet att erhålla såväl förebyggande som reparativ vård.Samtidigt är det sarahällsekonoraiska läget sådant att detta i allt väsentUgtmåste ske inom nuvarande resursram för tandvården. MöjUgheten att inom en begränsad ekonomisk rarabehandla fler patienter ökar också ora verksaraheten bedrivs på ett effektivtoch rationellt sätt. Det finns intressanta försök raed en altemativ uppläggningav organisationen och resursema på olika håll i landet. Ett exempel redovisarjag under avsnittet om aUmäntandvården för vuxna (7.1.2.2). 1 saml Nr 79 1984/85:79 18 Mittförslag: Tandvården skall bedrivas så att den uppfyller kraven på en godtandvård. Detta innebär att den skall 1. vara av god kvalitet och lägga särskild vikt vid förebyggandeåtgärder, 2. tUlgodose patientens behov av trygghet i vården och behandlingen, 3. vara lätt tUlgänglig, 4. bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet, 5. främjagoda kontakter raellan patienten och tandvårdspersonalen. Vården och behandUngen skall så långt det är möjligt utformas och genomförasi samråd med patienten. Patienten skall upplysas om sitt tandhälsotillståndoch om de behandlingsmetoder sora står till buds. Innan en behandlingsperiod påbörjas skalltandläkaren eller den sora annars utför tandvården lärana patienten upplysningora den ungefärUga kostnaden för den valda behandlingen. fömtsättningamaför behandlingsförslaget eller kostnadsberäkningen ändras under behandlingsperiodenskall patienten upplysas om detta och om anledningen till ändringen. TU78:s förslag: Utredningen har föreslagit att kraven på tandvården bör varadesararaa som kraven på övrig hälso- och sjukvård. Remissinstanserna:Remissinstanserna har ställt sig bakom tandvårdsutredningens förslag. Sammanfattningav skälen för mitt förslag: Kraven på tandvården stämmer i stor utsträckning överensmed de krav som finns på hälso- ocb sjukvården i HSL. För tandvårdens delgäller kraven - till skillnad från HSL - även de privata vårdgivarna. Vikten avförebyggande åtgärder betonas särskilt. Ett viktigt inslag i det förebyggandearbetet är en uppsökande verksamhet. Detta gäller bl.a. ungdomarna som lämnarungdomstandvården och de äldre. Företagstandvården har visat sig framgångsrikbl.a. genom att nå nya patientgrupper som annars inte fått kontakt medtandvården. Tandvårdenskall vara lätt tillgänglig. Patienternas medverkan i tandvården är en fråga avstörsta betydelse. En huvuduppgift för den framtida tandvården är att bygga uppoch vidmakthålla ett engagemang för en aktiv medverkan hos patienten. Det ärviktigt att vårdgivaren sätter sig in i patientens situation och tillsamraansmed denne försöker att finna de bebandlingslösningar sora bäst svarar motpatientens förutsättningar och behov i olika avseenden. Patienten skall fåupplysning om de behandlingsalternativ som står till buds och kostnaderna fördessa. Prop.1984/85:79 19 Skälenför mitt förslag: Enligt 3 § HSL skall varje landsting erbjuda dem som ärbosatta inora en god hälso- och sjukvård. En sådan hälso- ochsjukvård skall särskilt 1. vara av god kvalitet och tillgodose patientens behov av trygghet ivården och behandlingen, 2. vara lätt tillgänglig, 3. bygga på respekt för patientens självbestämraande och integritet, 4. fräraja goda kontakter raellan patienten och hälso- och sjukvårdspersonalen. Också när det gäller kraven på vården anser jag attsararaa krav bör gälla för tandvården sora för den övriga hälso- ochsjukvården. Denna uppfattning delas av och reraissinstansema. Kraven på en god hälso- och sjukvård i HSL gällerendast den landstingskoraraunala hälso- och sjukvården. För övrig hälso- ochsjukvård sora omfattas av lagen gäller de kvalitetskrav som kan finnas i lagen(1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. (tillsynslagen)och i särskilda författningar för vården särat i bestämmelser som raeddelats avfrämst . Med hänsyn till de krav på vården som finns i dessaförfattningar och till landstingens dominerande ställning som vårdgivarebedömdes det inte finnas något behov av att låta kraven gälla även den privatahälso- och sjukvården. För tandvårdens del är förhållandena delvisannorlunda. Kraven på t.ex. en lätt tillgänglig vård och en ökad satsning påförebyggande åtgärder skulle om de gällde endast den landstingskommunalaverksamheten få ett begränsat genomslag, eftersora de privata vårdgivarna härsvarar för huvuddelen av allraäntandvården för vuxna. För tandvårdens del kandärför enligt rain mening inte samraa lösning väljas som för hälso- ochsjukvården i övrigt. Genom tandvårdsförsäkringen bekostar samhället enbetydande del även av den tandvård som ombesörjs av de privat verksammatandläkarna. Av bl.a. detta skäl anser jag att samhället har ett befogatintresse av att se till att det allmännas pengar används på ett för samhälletekonomiskt tillfredsställande sätt. Ett sätt att åstadkomraa detta är attställa upp särskilda kvalitetskrav på aU tandvård. Härigenora skulle man skapagoda föratsättningar för en samordning av den privata och denlandstingskoraraunala tandvården raot de raål sora har satts upp förtandvården. Enligt min uppfattning talar därför övervägande skäl för att kravenpå tandvården bör gälla all tandvård. Det vore en fördel om detsamma gälldeäven för hälso- och sjukvården i övrigt. Jag avser senare att övervägaförutsättningarna att låta kraven på hälso- och sjukvården i HSL gälla också deprivat verksamma vårdgivarna. Som ett första krav har jag ställt upp att vårdenskall vara av god kvalitet och lägga särskild vikt vid förebyggande åtgärder.Med god kvalitet avser jag att vården skall ha den diagnostiska ochodontologiskt tekniska kvaUtet som 1984/85:79 20 behövssamt vara anpassad till den enskilde patientens särskilda förhållanden. Bådede materiella och personella kvaliteterna avses. Det är självklart attkvaUtetskravet måste bedömas med beaktande av de resurser sora finns avsattaför verksaraheten. Det bör ankomraa på att raeddela aUraännaråd om kvalitetskraven i oUka avseenden. I begreppet god tandvård lägger jagliksora också ett krav på att patienten bUr undersökt och behandlad inoraen riralig tidrymd. En satsning på förebyggande åtgärder så atttandskador inte uppkoraraer är den enda frarakoraUga vägen till en bättretandhälsa. En stor del av vårdbehovet uppkoraraer genora att tidigarebehandlingar måste upprepas, t.ex. måste gamla fyllningar göras om. En studievisar t.ex. att inte ens hälften av de utförda tandfyllningarna berodde på aftnya kariesskador uppkomrait. De vanligaste tandsjukdoraarna är karies (tandröta,hål i tänderna) och parodontit (tandlossning). Såväl karies soratandköttsinflamraation (gingi-vit) förekoraraer redan hos unga raänniskor. Meden grov förenkling kan man säga att förlust av tänder orsakas avkaries och att parodontit förorsakar de flesta tandförlusterna hos äldreraänniskor. Man vet i huvudsak hur och varför karies ochparodontit uppkoraraer. De båda tandsjukdomarna kan med framgång förebyggas medförhållandevis enkla medel. Här är kost, munhygien och fluorbehandling avstörsta betydelse. Karies i begynnelsestadiet, som är lokaliserad tUl emaljen,kan fås att remineraliseras - läka ut - genora läraplig behandUng. Åven oramjukvävnader och käkben angripits av inflammationen vid parodontit kansjukdomen hejdas genom enkla munhygieniska åtgärder och inflammationen kanläkas ut. Tillförseln av fluor har en stor kariesförebyggandebetydelse och motverkar även indirekt parodontit. kan tiUföras på tvåolika sätt, dels genora föda och dryck samt fluortabletter, dels genom att manpenslar, borstar eller sköljer tandytan med fluorhaltiga beredningar. Lokalfluorbehandling (fluorsköljning, pensling, tandkräm, lackning) har haft betydelse för minskningen av kariesfrekvensen bland barn och ungdom under1960-och 1970-talen. Fluorberedningen har i sitt betänkande ikariesförebyggande syfte (SOU 1981:32) avvisat en lagstiftning sora raöjUggörför landets primärkom-rauner att tUlsätta fluor i dricksvattnet. Beredningenföreslår i stäUet att intensifierade åtgärder sätts in för att förbättrabefolkningens kostvanor och munhygien samt en effektiv individueUfluorbehandling. Mot majoritetens uppfattning finns reservationer. Reservantemaföreslår att kommunerna får frihet att själva bestäraraa om de vill ökafluorhalten i sitt dricksvatten. Betänkandet har remissbehandlats.Remissutfallet är splittrat. Jag har inte för avsikt att föreslå regeringen enlagstiftning ora vattenfluoridering. Dessa förhållanden pekar enUgt min uppfattning påvikten av förebyggande åtgärder i tandvårdsarbetet. Betydande satsningar idenna riktning har Prop.1984/85:79 21 Inom folktandvården har tUlbaka oUka former avförebyggande åtgärder använts för att minska risken för karies och parodontithos bam och ungdoraar. Organiserade fluorsköljningar och klassvis organiseradtandhälsoinformation har använts i skolorna. Vid mödravårds- ochbarnavårdscentraler inforraeras föräldrama om betydelsen av förebyggandeåtgärder. För särskUt utsatta bam och ungdomar i 3-19-årsåldem finns programmed individuella åtgärder såsom professionell tandrengöring med fluorbehandUngsamt anpassad undervisning i raunhygi-en m.m. presenterade etttandhälsovårdsprogram för barn och ungdora. har ävenpresenterat gmndläggande anvisningar i tandhälsovård för handikappade bam,ungdomar och yngre vuxna.