prop · G803110 · 1984-12-31 00:00:00 — Beslämmelsen medför här all näringsidkaren får elllindrigare ansvar för materialet än en säljare har enligi köplagens regler omleveransavial, någol som också framhålls i belänkandel (s. 359). Enligiverkels mening bör en uppdragslagare som omfattas av konsumenttjänstlagen hasamma ansvar som en säljare för materialels beskaffenhel. Konsumenlskyddel börvara delsamma oavsett om konsumenten köper del malerial som kommer lillanvändning av iredje man eller om malerialel lillhandahålls av dennäringsidkare som skall ulföra Gänsten. Beslämmelserna om strikt ansvar för ulfäslelser, om ansvarför vissa följdskador och om skadeslånd för skada på annan grund än fel ellerdröjsmål tillstyrks av verkel (4 kap. I § andra och tredje si. saml 2 §). Parierna har samma rätt och skyldighet att avhjälparespeklive kräva avhjälpande av skada som ifråga om fel (4 kap. 4 §). Verketvill dock framhålla alt konsumentens skäl att molsälla sig avhjälpande av skadanormall måsle anses väga ännu lyngre än då det är fråga om fel, eflersomavhjälpandet vid skada kan avse ålgärder som ligger uianförnäringsidkarens normala verksamhelsområde. 1 moliven framhålls belydelsen av all konsumenlens rälllill skadestånd blir en realitet. Ulredningen pekar på alt del är vanliglall näringsidkarna friskriver sig från eller begränsar sitt skadeståndsansvar(s. 389). Den reglering som föreslås belyser dock de svårigheier som ligger ien lagsliftningsmdod med Ivingande regler. 1 fråga om skadeståndels beräkningföreslås visseriigen som huvudregel, all konsumenien skall få ersätt- Prop.1984/85:110 213 ning för den skada han lidil. Denna regel är dock förseddmed långtgående undanlag som väsenlligl begränsar konsumenlens räll lill fullersättning (4 kap. 5 §). 1 moliven uttalar utredningen alt dd finns skäl all i"en lag av konsumenttjänsllagens karaktär som inle medger friskrivningareller andra begränsningar av ansvaret och där den skadeslåndsskyldige ärnäringsidkare" göra del möjligl för näringsidkaren alt begränsa sillskadeståndsansvar lill s. k. normal förlusl (s. 391). Enligi verkels mening ärde undanlag (i 5 § försia st. andra p. och Iredje si.) som görs fränhuvudregeln om skadeslånd molsvarande liden skada alltför långlgående. Denlaglekniska ulformningen är dessulom så komplicerad, atl del lär vara i delnarmasle omöjligl för en konsumenl atl förulse hur hög ersättning han kan kommaall få i ell vissl fall. Det kan anmärkas, alt konsumenlens skadeståndsansvarför förlusl som näringsidkaren gör då han häver avtalet på grund avkonsumentens dröjsmål (enligt 5 kap. 4 §) inte på motsvarande säll är begränsadtill normal förlust. Enligt förslagel skall avial kunna iräffas mellannäringsidkaren och konsumenien om normalersätining (4 kap. 6 §). Somframhållils ovan vid behandlingen av 2 kap. 10 § kan schabloniseradeersättningssystem ha fördelar för båda parterna genom alt göraersätlningsskyldighelens omfattning förulsebar. Förulsällningen för alt etlavial om normalersättning skall godtas i det enskilda fallet måsle dock varaatl ersättningsbeloppet ligger på en rimlig nivå. Det kan här påpekas altmarknadsdomslolen i det tidigare nämnda beslutet 1979:17 rörande oskäligaavlalsvillkor vid erbjudande av byggnadsentreprenad förbjöd näringsidkaren atlsom dröjsmåls-vite vid försening med färdigställandel av enlreprenadarbdenaange ell alliför lågl belopp. För alt tillförsäkra konsumenien kompensalion förliden skada kan del finnas skäl all utforma avtalsvillkor omschabloner-sättning så all hänsyn las lill olika kostnadsposter som han kan ha. I 4 kap. intas bestämmelser av i huvudsak ivingande nalurom näringsidkarens skadesiåndsskyldighel. Beslämmelserna gäller ej ersällningför personskada. Enligt huvudregeln (I § I st. och 2 § I st.) bärnäringsidkaren s. k. presumlionsansvar för all skada som drabbar konsumenien.Näringsidkaren ansvarar emellerlid strikt när Uänsten avviker från vad som kananses vara utfäsl. För skada som inle ulgör följdskada av fel eller dröjsmålhar näringsidkaren etl vanligl culpaansvar, om den skadade egendomen vidskadelillfäl-lel inle har varil under näringsidkarens kontroll. Nämnden har inte något alt erinra mol all fömlsättningarnaför näringsidkarens skadeslåndsansvar regleras på säll ulredningen föreslår. Skadeståndets omfattning, norinalersåtining Bestämmelserna om skadeslåndeis beräkning uppläs i 4 kap.5 och 6 §§. Huvudregeln i 5 § 1 st. innebär alt skadeståndet i princip skallmotsvara den fakiiska skada konsumenien har lidil. Någon närmare precisering avposter som skadeslåndel kan omfatta sker ej i laglexlen. Huvudregeln omersällning för faktisk skada begränsas senare i paragrafen därigenom attnäringsidkaren i princip ej blir skyldig all ulge högre ersättning än vad somkan anses molsvara en normalföriusl. Ylleriigare begränsningar av skade- Prop.1984/85:110 214 slåndel kan i dd enskilda fallel ske genom jämkning i denmån dd ur skäligl med hänsyn lill speciella omsländigheler hänförliga lillnäringsidkaren. Åven om regeln om ersällning för normal förlusl i någonmån kan ge parierna vägledning hur skadeslåndel skall beräknas, måsle enbeslämmelse som den föreslagna i flertalet fall ge upphov lill betydandesvårigheter för dessa alt själva la slällning i ersättningsfrågan och träffaöverenskommelse om ersättning. Del kan därför förulsällas alt regeln kommeratt föranleda etl betydligt ökat antal tvister i berört hänseende.Möjlighelerna atl enligt 6 § iräffa avtal om normalersätining vid dröjsmål kanendust delvis motverku della förhållande. Nämnden ifrågasätter därlör om detinle vore möjligl ull i lagtexien bättre preciseru vad skadeersättningen kunavse. En annan framkomlig väg skulle kunna vara alt utvidga lillumplighe-len av6 § lill att avse vissa vunligu och mer förutsebara poster såsom utlägg ochförlorad arbetsförUänst även för andra siiualioner än dröjsmål. Belräffande de föreslagna reglerna om näringsidkarensskadesiåndsskyldighel möler i första hand frågan om ansvaret för renförmögenhdsskada på grund av fel eller dröjsmål, dvs. konlraklsbroli i form avåsidosättande av en huvudförpliktelse enligt avtalet. finnerall utredningen anfört goda skäl för sill förslag om lagfäslande av ellpresumtionsansvar. Den föreslagna lagiexten (4: I I st.) gör dock ansvaretberoende av atl näringsidkaren inle visal all "skadan" inle beror påförsummelse av honom själv eller någon som han har anlilal. 1 de cenirala fall,då en ren förmögenhdsskada ulgör följden av fel eller dröjsmål, bör emellerlidfrågan om näringsidkarens försumlighd hänföra sig inte lill skadan ulan lillkoniraklsbroiiel som sådani i form av fel eller dröjsmål. Enligt allmänna,obligalionsräitsliga principer bör del räcka med all den efterföljandeför-mögenhdsskadan slår i adekval orsakssamband med koniraklsbroiiel. 1 självaverkel har ulredningen själv också i den allmänna moliveringen för silt förslag(s. 359 f) ulgåll från elt sådani synsätt, som också kommer lill uttryck il.ex. köplagen 23 och 42 §§. Ulredningen har inle moliveral varför bedömningen avnäringsidkarens försummelse inriklals på "skadan" och inle på feleteller dröjsmålet. Det förefaller emellertid möjligl all avfatlningen valls föralt den skall rymma även näringsidkarens ansvar i vissa fall för culpa inconlrahendo i form av försummelse från näringsidkarens sida all upplysakonsumenien om ell holande dröjsmål eller ell fel, vars exislens han känl lill(eller möjligen bort känna till) (se betänkandet s. 360 f och 392 O- Även omman antar all culpa in conlrahendo (eller i vaGe fall dolus in conlrahendo) kanföranleda skadeslåndsansvar enligi allmänna principer om avialsparis ansvar försill beleende vid ingående av avial, är del dock svårl all inse hur och varförell sådani ansvar skulle konslrueras som ell presumlionsansvar. Vid fråga omculpa in conlrahendo, som kan förekomma vid vilken avtalstyp som helst,föreligger knappasl del av utredningen åberopade ändamålsskäld för presumlionsansvarför skada på grund av fel eller dröjsmål belräffande själva huvudförpliklelsen.dvs. all näringsidkaren har lättare än konsumenien atl slyrka sådanaomsländigheler som är av beiydelse för bedömningen av om Gänsien ulförts mederforderlig fackmässighd och omsorg. En reglering av culpa in conlrahendo bordedärför förulsätla elt uttryckligt sladgande. som inle innebärpresumtionsansvar. Emellertid borde etl sådani stadgande Prop.1984/85:110 215 uttryckligen täcka även det skadeslåndsansvar för förfarandei slrid mot iro och heder (enligi 33 § avlalslagen. som ävenledes måsle antasgälla). (En sådan, vidare reglering förekom också i 23 § 2 si. 1976 årsköplagförslag.) En sådan reglering är dock inle nödvändig, eflersomskadeslåndsansvar på gmnd av omsländigheler vid avtalsslutet kan uppfattas somen generell möjlighet på allmän avlalsrällslig grund som gäller vid sidan av despeciella, obligalionsräitsliga regler, vilka upplagils i särskilda lagar omenskilda avialslyper. Då det dessutom kan vara tveksamt hur långi dl ansvar förculpa in conlrahendo bör utsträckas förordar fakultetsnämnden alt frågan inleregleras i lagen, i vae fall inle på del utredningsunderlag som föreligger.Ulredningens uttalanden är f. ö. oklara belräffande frågan om näringsidkarenskall kunna läggas till lasl inle bara vad han känt lill ulan ävenomsländigheler som han bort räkna med (se s. 360). (Noleras kan också allregeln om säljarens skadeslåndsansvar i 4: 19 jordabalken blott sladgarskadeslåndsansvar vid - förulom uifåslelse - svek från säljaren.) har likaledes svårt atl inse lämplighetenav alt presumlionsansvarel enligi förslaget skulle täcka de av ulredningen nusärskilt nämnda fallen av s.k. inslruklionsfel (s. 360) och försummelse atlhindra skada genom att näringsidkaren inle upplyser konsumenien om ell holandedröjsmål (s. 493). Skall det ges en regel för dessa fall av s. k. culpa incontraciu, bör del ske genom en allmän regel om all näringsidkaren svarar förförsummelse vid ulförandel av Uänslen. Möjligen skulle en samordning kunna skemed förslagel lill 2 § 2 st., men nämnden har inle någol färdigilösningsförslag. Däremol inslämmer nämnden i all presumlionsansvar börgälla i ylleriigare ell av Ulredningen diskuleral fall, nämligen ftirsummelsefrån näringsidkaren att avhjälpa fel (s. 360 och 493). 1 detla fall kan deallmänna skälen för en omkastad bevisbörda åberopas. Om ordet "skada"i I § 1 si. i enlighel med fakulldsnämndens påpekande byts mol "feleleller dröjsmålel" kan försummelse all avhjälpa fel dock föras in ilaglexlen genom ell lillägg liknande det som redan nu finns i förslaget för detfall atl "näringsidkaren inte iakttagit överenskomna lider vid UänsienspåböGande eller Ulförande". Nämnden godiar i och för sig sistnämnda punkl. 1 fråga om del i 4: 1 2 st. föreslagna ansvaret förnäringsidkaren ' för vad som kan anses utfäst" instämmer nämnden ibedömningen all ansvarel bör gälla både vid fel och dröjsmål. 1 lydligheiensinlresse bör emellerlid inledningsorden "avviker Uänslen". somnärmasl för länken enbari lill fel, förses med lilläggel "på grund av feleller dröjsmål". Del är iövrigt en svårbedömd fråga hur ansvarel för ulfäslelser bör avgränsas.Visserligen har den föreslagna avfatlningen molsvarighder i reglerna om säljarensskadeståndsansvar enligt 42 § köplagen (där del dock lalas om"Ullförsäkrad" och inte om "utfäsl" egenskap) och 4: 19jordabalken. Köplagen är emellerlid gammal och sladgandel i Jordabalken harkopierals på den köpräilsliga regeln ulan mera ingående överväganden. Somframgår av konsumenttjänsluiredningens framställning (s. 362 fO ärutgångspunkten för ell ansvar grundal på ulfäslelser all en avlalspart varilberedd all ålaga sig ell slrikl skadeslåndsansvar; i vaGe fall användningen avordel garanli kan lolkas som ullryck för en vilja alt bära risken av elt visstförhållande och därmed etl skadeslåndsansvar om förhållandel skulle slå fel.Man glider emellertid alll längre bort från grundlanken om ell slriklskadeslåndsansvar på grund av åiagande om en utfäslelse anses föreligga näravtalsparten blott gjort frislående uttalanden (ibland kallade Prop.1984/85:110 216 enunlialioner) om egenskaperna hos sin preslalion. Vid enän mera långlgående rällsUllämpning, som innebär all avsaknaden av vissa fundamen-lalaegenskaper hos preslaiionen bör anses uifäsla även utan slöd av några som helsluttalanden, har man i själva verkel lämnal områdel från vad som i rimlig meningkan sägas grundal på ell frivilligi åiagande alt bära elt striktskadeslåndsansvar. Åven om del, på säll som ibland sker, låler sig sägas altmolparten (köparen eller konsumenien) haft skäl förutsätta all den preslalionhan mottar skall ha vissa "kärnegenskaper" är detla inle samma saksom atl det skulle finnas fog för atl säga atl säljaren eller näringsidkarenvaril beredd alt ålaga sig elt strikt skadeslåndsansvar. Etl sådani anlagandeinnebär yllersi en fiklion. En annan sak är all del nalurliglvis låter sig diskuierasom inte allmänna skäl lalar för all en säljare eller näringsidkare i vissulslräckning bör bära ell slrikl skadeslåndsansvar. Molpartens "befogadetillit" blir emellertid i fråga om Gänsien delvis Ullgodosedd redan genomregler om prisnedsättning och räll till avhjälpande av fel på näringsidkarensbekostnad. 1 den mån en köpare eller konsumenl därulöver drabbas av ekonomiskskada på grund av fel ålerslår det all molivera varför risken för sådan skadaäven ulan särskilt åiagande därom skall läggas på säljaren ellernäringsidkaren. Därulöver kan del kanske också ifrågasättas varför ell slriklansvar -även ulan slöd i någol åiagande - bör inriklas jusl på sådana fall dåskadan orsakals av all felel hänfört sig lill en särskili cenlral egenskap hosdel som skall presleras; behovet av ersättning kan ju vara alldeles lika slortvare sig skadan orsakals av etl mer eller mindre centralt fel. Vad särskilt gäller skadeståndsfrågan vid fel i Gänsl, somnäringsidkare tillhandahållit, innebär redan det föreslagna presumlionsansvarelen ansvarsskärpning konsumenlens förmån jämfört med del culpaansvar förvållande efler avlalel som gäller vid köp (se 42 § köplagen). Förhållandel harockså påpekats av ulredningen (s. 363 0. Redan presumlionsansvarel gör allbehovet av etl strikt ansvar minskar. Hade t.ex. den felaktigavatlenledningsinstallalion, som föranledde del av ulredningen uppmärksammaderättsfallel NJA 1978 s. 307 (se bei. s. 363). inlräffai inle på grund av ellköp av en faslighel utan som följd av ett avtal om Uänsl, borde ellskadeslåndsansvar för näringsidkaren ulan vidare ha följl av det föreslagnapresumlionsansvarel. vill ifrågasätta om dd överhu-vudlagd påGänsleområdel finns vare sig behov av eller något klart rälls-politiskt molivför ell rent slrikl ansvar för andra fall än då elt sådant ansvar enligt normalaoch rimliga principer för avlalslolkning kan förankras i ell individuelllåiagande av näringsidkaren. Ulredningen belönar visserligen också en sådansynpunkl (s. 365), men räknar dock samUdigt med atl del därutöver skall kunnaanses utfäsl all en Gänsl är felaklig "när det föreligger en fundamentalavvikelse från den slandard konsumenien ulan vidare ägt förutsätta" (s.364; jfr s. 494). Av vad som här anförls framgår all fakullelsnämnden menarbåde att ett så konstruerat ansvar p. g. a. "utfäslelse" bygger på enfiklion och all del saknas en rällspolilisk motivering för ett friståendeslrikl ansvar i jusl dessa fall av felaklig preslalion. När nu ell skadeslåndsansvar för näringsidkarensulfäslelser skall lag-fäslas, är del naturligtvis dock närliggande all anknytalill formuleringarna i 42 § köplagen och 4: 19 jordabalken om vad som "kananses" uifäsi eller lillförsäkrat. Som redan berörts är emellerlid denursprungliga avfallning-en i köplagen gammal och knappasl särskili analyserad.1 och för sig skulle del kunna länkas vara bällre att genomgående taga bort deciterade orden "kan anses". Prop.1984/85:110 217 Om orden bibehölls, vill fakullelsnämnden dock betonabehovel av en inskränkande lolkning. Dessulom vill nämnden föreslå all självaden länken bakom ansvarel - all näringsidkaren ålagit sig etl ansvar - fårkomma fram bällre i laglexlen. Innebörden av ell så avgränsat skadeslåndsansvarskulle komma till ullryck om 4: 1 2 si. följande lydelse;"Näringsidkaren är även ulan försummelse ersällningsskyldig för skada pågrund av fel eller dröjsmål, om han kan anses ha ulfäst atl fel eller dröjsmålej skulle inlräffa eller all han skall bära ansvar för skadan". Genom 4:1 3 st. har ulredningen föreslagil attnäringsidkarens presumlionsansvar och ansvar för ulfäslelser i sådana fall,när skada orsakals på grund av fel eller dröjsmål, skall omfatta även skada påföremålel för ijänslen eder på konsumentens egendom i övrigt. Fakullelsnämndenhar inlel alt invända mot själva grundlanken, all näringsidkaren bör bära ellsådani ansvar. Förslagel föranleder emellertid problem om gränsdragningenmellan olika ansvarsregler och om deras exakla ulformning. Den föreslagna regeln kommer atl få betydelse för sådanafall då föremålet för Uänsten eller konsumenlens egendom drabbas av en fysiskskada, som inle är en lypisk ekonomisk följdskada på grund av fel ellerdröjsmål. Ulredningen nämner som exempel all en bilmolor skär ihop, när konsumenienanvänder bilen, därför att verkstaden vid utförandet av cn tjänst glömt altfylla pä olja, eller alt matvaror blir förstörda på grund av atl ennäringsidkare har råkal i dröjsmål med reparalionen av en frysbox (s. 373).Ulredningen framhåller med rälla atl del inte finns anledning att bedöma dessafall annorlunda när skada inträffat inte lill följd av fel (eller dröjsmål)utan på gmnd av näringsidkarens åtgärder under Gänstens utförande (t. ex. dåbilen körs ulan olja av näringsidkarens anslällda medan den ännu är påverkstaden). 1 sådana fall bör - i molsals lill läget vid normala följdförlusterpå grund av kontraktsbrott - bedömningen av frågan om försummelse pånäringsidkarens sida inriktas på risken för någon form av fysisk skada, inle påsjälva risken för fel eller dröjsmål. Eftersom del i försia si. bör komma lilluttryck atl näringsidkarens försummelse blott behöver hänföra sig tillkontraktsbrolid, inle lill risken för skada på grund av koniraklsbroiiel,kommer en anknylning av presumlionsansvarel för skada på föremålet förtjänsien eller på konsumenlens egendom i övrigl alt bli sakligl missvisande. Isistnämnda fall bör näringsidkaren visa all skadan inle beror av hansförsummelse. (Härigenom kommer presumlionen f. ö. - och med rälla - att omfallaäven frågan om orsakssamband mellan näringsidkarens påstådda ålgärder ochskadan.) I självaverkel innebär del sagda all presumlionsansvarel för skada på föremålel förGänsten eller på konsumentens egendom i övrigl på grund av fel eller dröjsmålbör avgränsas på alldeles samma säll som del föreslagna presumlionsansvarelenligi 4: 2 när konsumenlens egendom skadals på annan grund än fel ellerdröjsmål, medan den var i näringsidkarens besittning eller i övrigt underdennes konlroll. Ulredningen har själv (s. 373) varil inne på all del här inlefinns anledning all göra någon skillnad, men har inle dragil någon slulsals ommöjlighelen all slå ihop 4: I 2 si. och 4: 2 I si. lill en enda regel. Fråganär emellertid om del inle vore en rälissyslema-tiskt bältre lösning all sökaåsladkomma en sådan sammanslagning lill en särskild paragraf (4:2) ompresumlionsansvar för den händelse föremålel för Gänsien eller konsumenlensegendom skadals. En sådan regel skulle kunna få l. ex. följande avfattning:"Har föremålet för Gänsten eller konsumenlens egendom skadals anlingen pågrund av fel eller dröjsmål eller medan egendomen var i näringsidkarensbesittning eller eljesl under hans Prop.1984/85:110 218 har konsumenien rätl till skadeslånd om ejnäringsidkaren visar alt skadan inte beror på försummelse av honom själv ellernågon som han har anlitat". Vud som hillills sagts om presumlionsansvarel förföljdskador på grund av fel eller dröjsmål (4: 1) eller för skador på föremålelför Uänslen eller på konsumenlens egendom i övrigt (den av nämnden föreslagna4:2) har emellertid lämnal öppet i vad mån vissa fall uv fysiska skador genomskadebringande egenskaper (frågor om produktionsansvar) skall kunna omfatlas av4: 1. Åven om presumlionsansvarel för skada pä grund av (dröjsmål eller) felinle är uppsiälll för att läcka sådana fall, fär man dock - med denulformning regeln fåll i ulredningens förslag - se del som möjligt, alt regelni tillämpningen anses kunna innefatta sådana fall av skadebringande egenskapersom föranlett "sådan förlusl som kan anses vara en lypisk ekonomiskföljdskada av fel" (bei. s. 367; se även NJA 1960 s. 441). En möjlighelvore visserligen all hell uleslula fallen om skadebringande egenskaper från 4:I genom all avgränsa lagrummet rena förmögenhelsskador Gfr 1:2skadeslåndslagen). Skada genom skadebringande egenskaper hos Gänsien skulleändå komma all omfattas av eu presumlionsansvar och ett ansvar för ulfäslelserenligi den av nämnden föreslagna 4:1. Emellertid har 4:1 ell någol vidareUllämpningsområde genom all den presumerade försummelsen på näringsidkarenssida blott behöver gälla felel eller dröjsmålel, ej skadan som fallel är i 2 §.Fakullelsnämnden menar del därför böra överiämnas lill rättspraxis all avgöraom skada på föremålet för Gänsten eller på konsumentens egendom i övrigt ivissa fall skall jämställas med en sådan typisk ekonomisk följdskada av självakoniraklsbroiiel, att 4: I bör vara Ullämplig. Näringsidkaren måsle vidare kunna görasskadeslåndsansvarig för sakskador på egendom om han garanterat alt hanspreslalion inte skulle ha skadlig effekl. Etl sådani ansvar för utfästelseläcks av 4: 1 3 si. men inle av 4:2 i utredningsförslagel. Del finns dockknappasl heller i delta hänseende någon anledning atl skilja mellan de ivåfallen. Även om del inom ramen för den ivingande lagsliftningen överhuvudtagelinle är nödvändigl alt reglera ansvarel för utfästelser, som ändå måsle ansesfölja av allmänna rättsprinciper, är del dock konsekvenlasl all fortsätta pådenna linje, eflersom ell ansvar för ulfäslelser upplagils som ansvarsgrund i4: 1 2 st. i fråga om "vanlig" skada på grund av fel eller dröjsmål.Vid fråga om skada på föremålel för Gänsien eller på konsumentens egendom iövrigt finns det emellertid lika lilet anledning beträffande utfäslelse som ifråga om presumlionsansvarel all skilja mellan skador på grund av fel ochskador i övrigl på grund av Gänsien. 1 båda fallen kan ell ansvar på grund avuifåslelse länkas och i båda fallen bör en förutsätining vara all ulfäslelsen(eller näringsidkarens allmänna åiagande) kan tolkas som en garanti för atl hanskall bära den ekonomiska konsekvensen av en evenluell skada eller för atl enskada överhuvudtaget inte skall uppkomma. Del lycks möjligl all uttrycka ensådan regel genom ell andra slycke efler den föreslagna regeln ompresumlionsansvar av t.ex. följande lydelse: "Näringsidkaren är även ulanförsummelse ansvarig för skada enligt försia slyckel om han kan anses ha ulfäslall skada ej skulle inlräffa eller atl han skall bära ansvar för skadan". (Avfatlningen anknyler lill del ovan s. 329 föreslagna ansvarel förulfäslelser, när skada föranldls av fel eller dröjsmål). Som ell avslutande, tredje slyckel skulle i 4:2 kunnauppläs den föreslagna regeln i 4:2 2 si. om ett allmänt culpaansvar avivingande natur. föreslår all regeln får lyda: "Liderkonsumenien i annal 1984/85:110 219 fall skada på grund av Uänsten är näringsidkaren ansvarigom skadan har vållats genom försummelse av honom själv eller nägon som han haranlitat". godtar de föreslagna reglerna i 4:3 omalt ersättningsbestämmelserna inte gäller personskada liksom i 4: 4 om avhjälpandeav fel. Den förra regeln är kanske självklar men kan ändå fylla en upplysandefunktion. Regeln av avhjälpande utgör dt mera nödvändigt Sladgande.