prop · G80381 · 1984-12-31 00:00:00 — Huvuddelen av utredningsarbetet inom polismyndighetensköts emellertid från centralorten. Det ankomraer på rikspolisstyrelsenatt fastställa stationeringsorter och indelningar i vaktora-råden ochvaktdistrikt samt i övrigt meddela närmare föreskrifter om polismyndighetensorganisation. 1 anslutning till det nya systemet medbasorganisation och fria resurser har polisberedningen föreslagil vissaförändringar rörande den ordning som enligt 2 kap. 10 § polisförordningen(1984:730) gäller för fastställande av stationeringsorter och indelningen ivaktområden och vaktdistrikt. Det är enligt beredningens mening för det förstanaturligt atl regeringen i beslutet om basorganisationen anger de orter därstörre grupper av polispersonal skall vara placerade. Avgörande förbedömningen bör vara ortens storlek och stmktur, totalförsvarshänsyn,förekomsten av farlig verksamhet etc. Den lokala polisrayndigheten bördäreraot kunna fatta beslut om raindre arbetsgrupper och om polisposteringar. Med hänsyn lill detla och till att den lokalapolismyndigheten beslutar om storleken av den personal som skall tjänstgöra påcentralorten och på övriga i basorganisationen angivna orter, anser beredningendet vidare vara naturiigt att polismyndigheten, som den dimensionerarpersonalen, också beslutar ora ansvarsområdenas omfattning, dvs. indelningeni vaktområden eller motsvarande områden. Beredningen ulgår från att den lokalapolisrayndigheten före elt sådant beslut sararåder med och andraberörda myndigheter. Beredningens förslag angående den territoriellaindelningen har endast kommenterats av en remissinstans. TCO-S finner detolyckligt alt inle beredningen fått till uppgift att se över indelningen ipolisdistrikt. TCO-S anser vidare att en organisatorisk undersökning ärnödvändig för att få etl säkrare underiag vid bedömningen av vilkaarbetsgrupper som genom centrala beslut skall markeras i basorganisationen. Jag viUför egen del framhålla del angelägna i attde lokala polismyndigheterna också på det nu diskuierade området gesbefogenhet att inom sina ekonomiska ramar och övriga villkor för sin verksamheibeslula om den territoriella indelningen så långt det är möjligt. Samtidigtfinns det givetvis elt intresse för statsmakterna att kunna se till attpolisverksamheten lokalt och regionalt blir rätt fördelad. Jag finner alt polisberedningeni delta avseende har gjort en riktig avvägning. Beslut om störte eller viktigare arbetsgrupper börsålunda fattas av regeringen genora att dessa anges i basorganisationen. Dellabör normalt ulan någon slörre utredning kunna prövas i samband med de åriigaregleringsbrevsbesluten. 1 aUa andra fall bör stationeringsorter bestämmas avden lokala polismyndigheten inora bl.a. de ekonomiska ramar som komraer attgälla för den lokala verksamheten. Härigenom uppnår man att den 1984/85:81 21 rayndighetsora bäst kan avväga olika lokala behov och intressen också ges en vidgadbeslutanderätt. Med hänsyn till polismyndighetens kännedom omlokala förhållanden bör också dimensioneringen av personal, både vad gäUerstationeringsorter beslutade av regeringen och av myndigheten, ankomraa på denlokala rayndighelen. Mina ställningstaganden i dessa frågor innebärvidare att befogenheter i dessa avseenden bör tas bort.Inora raraen för styrelsens uppgifler rörande bl. a. raetodutveckling börstyrelsen eraellertid också fortsättningsvis kunna bidra till att den lokalaorganisationen ges en läraplig utformning, t.ex. genom allraänna råd i frågaora dimensionering av personalen i en arbetsgmpp. Vid varje polismyndighet finns enligt gällandeordning etl kansli eUer en eller flera motsvarande arbetsenheter. Vid kanslietfullgörs ett flertal uppgifler av skilda slag inom olika områden för allmänförvaltning. Härmed förstås bl. a. sådana ärenden som angår polisrayndighetensadministration och ekonomi. TUl kansliets uppgifter hör också att avgeyttranden i ärenden som annan myndighet än polisrayndighet beslutar i, utfärdaintyg etc. Vid kansliet handläggs vidare flertalet s. k.polisrayndighetsärenden, dvs. sådana aUmänna förvaltningsärenden sora faller påpolisen. Beredningen av polismyndighetsärenden sköts i stor utsträckning avadministraliv personal. Beslutsfunktionen ligger i allmänhet påpolisinspektören för kansliuppgifter (kansliinspektören), när en sådan tjänstfinns inrättad, samt på arbetsgrappschefer och på polischefspersonalen. Enligt poUsberedningen har stora förändringar skettinora praktiskt taget varje verksamhetsgren inom polisområdel sedanförstatligandet av poUsväsendet, då det inrättades ett kansli vid varjepolismyndighet. Det är självklart att dessa förändringar också påverkar detadministrativa arbetet vid polisrayndigheterna. De administrativaarbetsuppgifterna har enligt beredningen ändrat karaktär och ökal i omfattning.Särskilt har det personaladministrativa området blivit mer komplicerat. , som skapades vid förstatligandet, består likväl i alltväsentligt fortfarande. Förhållandet har raedfört att arbetsuppgifter, vilka ioch för sig bort fullgöras vid polismyndighetens kansli, i stället koramil althandläggas vid skUda arbetsenheter inom polisavdelningarna. Beredningen anser det angeläget atl genom en ändradkansliorganisation kunna nå en samlad ledning av kansli verksamheten, ett ökatutryrarae för operativa ledningsfunktioner, en bättre ärendehandläggning och enförbättrad service gentemot allmänheten. Från verksamhetssynpunkt är del enligt beredningenframför allt angeläget att utrymmet för egentligt polisarbete ökar vidpolisavdelningarna och att polischeferna och övriga polisbefäl får möjlighetatt i så stor utsträckning som möjligt ägna sig åt operativ polisverksamhet.Beredningens 1984/85:81 22 grundlägganderesoneraang leder fram till vissa slutsatser. Förvaltningsärenden ochadministrativa ärenden bör så långt det är möjligt handläggas inom kansliet.Beredningen näraner särskilt att funktioner för analys och planering, polismyndighetsärenden,kamerala ärenden och interna serviceuppgifter bör samlas inom kansliet. Beredningen föreslår att särskilda tjänster för denu nämnda fyra funktionerna inora kansliet bara i begränsad orafattning tasupp i basorganisationen. Det blir därför ofrånkorahgt att kansliuppgifter i deraindre distrikten får fullgöras av befattningshavare från andra håll iorganisationen. Situationen kommer enligt beredningen i denna del att blibättre i takt med atl systemet med kansliinspektörer byggs ut. Beredningenförordar en sådan utbyggnad. Kansliets interna organisation är enligtberedningens mening en fråga för den lokala polismyndigheten. Denna får ifortsättningen göra de överväganden mellan olika intressen som kan göra siggällande. Beredningens synpunkter och förslag vad gällerkansliorganisationen har biträtts av det helt övervägande antaletremissinstanser. Det gäller såväl beredningens aUmänna utgångspunkter somförslaget om funktioner vid och organisation av kansliet. Flera remissinstanserbetonar atl funktionen för analys och planering komraer att få en viktig ochfraraträdande roll i den fraratida polisorganisationen. Man pekar även på detangelägna i att funktionen med en poUsinspektör vid polismyndighetens kanslibyggs ul efter hand. Föregen del vUl jag framhålla följande. Efter polisväsendets förstatiigande harpolismyndighetema, i likhei med statsförvaltningen i övrigt, tillförts ettflertal nya administrativa uppgifter. De personal- och ekonomiadministrativauppgifterna torde relativt sett under elt flertal år ha växt på bekostnad avden egentliga polisverksamheten. Utvecklingen har också inneburit att många avdessa arbetsuppgifter har lagts på polispersonal med arbetsledande funktioneroch att polisavdelningarna därigenom har belastats med uppgifter som liggervid sidan av den operativa polisverksamheten. Enligt min raening raåste strävanvara all bryta denna utveckling. Jag anser följaktligen att flertalet av deadministrativa arbetsuppgifter, som handläggs av polismän på polisavdelningarna,bör föras över till kansliet. Därigenom bör skapas ökade fömtsättningar förpolispersonalen att ägna mer tid åt det egentliga polisarbetet, vilket börmedföra en från alla synpunkler effektivare resursanvändning. Dennakoncentration av adrainistrativa uppgifter till myndighetens kansli bör vidare,såsom beredningen också har framhåUit, leda tiU att polischefspersonalen kanavlastas en mängd rutinbetonade administrativa arbetsuppgifter till förmån förandra arbetsuppgifter av ledningskaraktär vid myndigheten. Den överflyttning av arbetsuppgifter tiU kanslietsom jag har förordat måsle i viss utsträckning leda till en förstärkning avkansUet. Såsom polisberedningen har funnit bör inom kansliet alltid finnasfunktioner för 1984/85:81 23 analysoch planering, polismyndighetsärenden, kamerala uppgtfter och service. De ökade befogenheterna för de lokalapolismyndigheterna liksom kraven på en mer målinriktad resursanvändningraedför att funktionen för analys och planering bör få större betydelse i denfraratida poUsorganisationen. Jag vUl dock frarahålla att funktionen sorasådan inte är ny. sker naturligtvis en planering av verksamheteninom varje rayndighet. Som beredningen har föreslagit bör funktionen markeras ibasorganisationen vid de polismyndigheter där verksamheten beräknas ta en heltjänst i anspråk. Det bör också, raed hänsyn tiU uppgifterna, i dessa faU varaen polismanstjänst. Även den s. k. kansliinspektören får enligt rain uppfattningen betydelsefull ställning vid kansliet. Föratora atl svara för handläggningenav flertalet poUsmyndighetsärenden skall han, i de polisdistrikt där funktionenför analys och planering inle beräknas ta en hel tjänst i anspråk, ävenfullgöra denna funktion. Han skaU dessutom handlägga flertalet av deadministrativa arbetsuppgifter som överförs från poUsavdelningarna tiUkansliet och sora kräver polisiära bedöraningar. Jag instäraraer i beredningensuppfattning att ordningen raed en särskUd tjänst i basorganisationen sompolisinspektör vid kansliet bör byggas ut efter hand till att omfatta de allraflesla rayndigheterna. Jag vill erinra ora att utformningen avbasorganisationen kommer atl tas upp i regleringsbreven för varje budgetår medutgångspunkt i de principer som jag har förordat (avsnitt 2.1.2). Den närmare organisationen av kansliet bör ankommapå respektive rayndighet att bestämma med utgångspunkt från den basorganisationoch de resurser som den har tiU förfogande. Också på detta område blir det enviktig uppgift för att följa upp och utveckla de förslag somberedningen har läranat rörande polisrayndighelernas interna organisation. Enligt 11 § förordningen (1984:731) raed instmktionför bedriver central utbildning inompolisväsendet och beslutar om antagning lUl denna, om inte annat är särskUtföreskrivet. har vidare enligl förordningen tillsyn överövrig utbildning inora polisväsendet och får raeddela föreskrifter ora denna.Utbildningsfrågorna handläggs inom vid , vilkenorganisatoriskt har ställning som en byrå i styrelsen. Denna ordning hargenomförts efter principbeslut om en ny utbildningsorganisation(prop. 1983/84:89, JuU 16, rskr 182). Den nuvarande centrala utbildningen inompolisväsendet är i huvudsak av fyra olika slag; gmndutbildning, reguljärvidareutbildning, funktionsin-riktade specialkurser och konferenser samtpolischefsutbildning. 1984/85:81 24 ningenbedrivs vid i och, övergångsvis under budgetåret1984/85, vid i . Vid Arméns motorskola i skerviss trafikutbildning och vid statens hundskola i visshundföramtbildning. Utbildningen vid dessa institutioner sker genom s. k.uppdragsverksarahet. Fömtom den centrala utbUdningen förekomraerregional och lokal utbUdning. Den nuvarande grundutbildningen för polisraaninleds med en teoretisk utbildningsdel (grandkursen). 1de olika kursmomenten finns inlagt praktiska övningar, studiebesök ochUknande. Syftet med utbildningen är att den genom en växlingmellan teori och praktik och genom en väl planerad integration raeUan olikaämnesoraråden skall förmedla kunskaper och färdigheter som gör eleven välförberedd för sin polismanstjänsl. Efter fullgjord och godkänd grandkurs följer tvåårs praktiktjänslgöring vid en lokal polismyndighet, s.k.alterneringstjänstgöring. Den fullgörs med på kriminalavdelningen ochett år på ordningsavdelningen. 1 tjänstgöringstiden på ordningsavdelning ingårtjänstgöring vid en länstra-fikgrapp (i storstadsdistrikten trafikavdelningeller trafiksektion). Under alterneringstjänslgöringen är enligl 2 kap. 2 § 3polisförordningen (1984:730) den alterneringstjänstgörande polisman, med deskyldigheter och befogenheter som följer av detla. I den nuvarande reguljära vidareutbildningen ingårassistentkursen , inspektörskurs I , inspektörskurs 11på och komraissariekursen . Assistenlkursen genoragås normalt efteravslutad grundutbildning. Utbildningen i assistentkursen orafattar /83 . var kurstiden tio veckor.Undervisningen inriktas huvudsakligen på grundläggande arbetsledarutbildning,en fördjupning av de kunskaper som förmedlas i grundkursen och på en analys avolika polisiära problemställningar. Som ett andra steg i den nuvarande reguljäravidareutbildningen följer inspektörskurs I. har en genomgångenassistenlkurs varit ett inträdeskrav för inspektörskurs 1. Detta krav harnumera tagks bort för polis- eller kriminalinspektör som anställts efter den 1juli 1967. Målsättningen för inspektörskurs 1 är atl ge eleverna de kunskaperoch färdigheter som fordras för all de såsom inspektörer skaU kunna utförakvalificerade arbetsuppgifter inom ordnings- resp. kriminalavdelning. Någonsärskild tonvikt på arbetsledning läggs inte. Inspeklörskurs II skallgenoragås av polis- och kriminalinspektörer som innehar arbetsledandebefattningar. Detla medför att praktiskt taget alla polisinspektörer genomgårdenna utbUdning, men bara ett litet antal kriminalinspektörer. Syftet medinspektörskurs II är i första hand att ge deltagarna de kunskaper ochfärdigheter som behövs för all de skall kunna svara för arbets- ochpersonalledning. 1984/85:81 25 Kommissariekursen är obligatorisk för en polis-eller kriminalkommissarie som har genomgått inspektörskurs I och II. Kursenfår även genomgås av poUsman som är avdelningschef utan att innehakommissarietjänsl. Polischefsutbildningen inleds med poUschefskurs Isom är en obligatorisk treraånaderskurs. Under denna inledande kurs skalleleven få grandläggande kunskaper ora polisväsendet, dess organisation ochhuvudsakliga arbetsuppgtfter. Efter polichefskurs I följer en period av praktikhos vissa rayndigheter som i sin helhet omfattar . 1praktiktjänstgöringen ingår sex månaders polispraktik, två raånader vidlänsstyrelse, en raånad vid länsrätt, vid åklagarmyndighet och etlår vid tingsrätt. Praktikperioden följs av polischefskurs II, som är en ny tremånaders-kurs. Kursens övergripande syfte är atl gepoUschefsaspiranterna sådana grandläggande kunskaper och färdigheter som krävsför all utöva polisledning. Undervisningen har sin tyngdpunkt i administrations-och förvaltningskunskap, dvs. de arbetsuppgUter som är vanligast förekommandevid polismyndighetens kansli. Efter genomgången polischefskurs II fårpolischefseleven formell behörighet att söka tjänst i polischefskarriären. Två tUl efter avslutad polischefsutbildningföljer polischefskurs 111 som är en vidareutbildning och som omfattar tvåmånader. Målet med kursen är atl ge deltagarna sådana fördjupade yrkeskunskaperoch kännedom om socialpsykologiska frågor att de skall kunna fullgöra arbetsledandefunktioner vid myndigheterna. Efter ytteriigare någon tids tjänstgöring påfältet följer praktiktjänstgöring vid omfattande tremånader. Den övriga centrala utbildningen omfattar etthundratal oUka funktions-inriktade specialkurser och konferenser. Med funktionsinriktad utbildning avses sådanfortbildning som syftar lill att öka personalens förmåga att utföraarbetsuppgifter som normalt fordrar särskilda kunskaper eller kompetens utövergrundutbildningen och den reguljära vidareutbildningen. Den funktionsinriklade centrala utbildningenplaneras och genomförs av . 1 vissa fall utnyttjarrikspolisstyrelsen andra myndigheters och organisationersutbildningsinstitutioner, t.ex. i fråga om helikopterförare där armén ansvararför grundutbildningen och i fråga om instruktörer i ridning där ridfrämjandetstår för utbildningen. Samarbete sker bl. a. vidare med statens invandrarverknär del gäller seminarier om utlänningsärenden. I nuvarande utbUdningssystem finns ett 90-tal olikacentrala kurser. Kursregister, kursplaner, inträdesviUkor m.m. presenteras i enutbildningskatalog som ges ut av . Vidare finns ikurskatalogen ett l5-tal konferenser som är avsedda för befattningshavare ivissa funktioner. Kurserna och konferenserna i katalogen genomförs i mån avbehov och tillgång till medel. 1984/85:81 26 tillhandahåller i storutsträckning kursplaner för den regionala och lokala utbildningen.Länsstyrelserna och polismyndigheterna planerar och genomför i regelutbildningen med egna instruktörer som har utbildats centralt. 2.3.2Statsmakternas lidigare ställningstaganden till en förändrad utbildning inompolisväsendet På grundval av polisutredningens förslag lades i1980/proposUion fram riktlinjer för en förändrad utbildning inompolisväsendet. Dessa innefattade ett förslag om en ny sammanhållengrundutbildning. I propositionen anfördes att en sådan utbildning delvis varen fömtsättning för ett system raed basorganisation och ökat lokalt inflytandeöver personalresurserna. Genom den nya utbildningen skulle de lokalapolismyndigheterna till sitt förfogande få polismän som tidigare än nu hargenomgått en gmndläggande och allsidig utbildning, en utbUdning sora gerbättre möjligheter atl placera dem i en kvalificerad polisfunklion inomorganisationen. Den nya ordningen skulle innebära att poUsaspiranten redanunder av sin anställning skulle få fördjupad insiki inle bara ompolisens olika verksamhetsgrenar utan även om samspelet raellanpolisverksamheten och del arbete sora bedrivs i samhällel i övrigt. Den nya utbUdningen skulle enligt förslaget beståav tre delar: gmnd-kurs I, alterneringstjänstgöring jämte praktik utanförpolisväsendet särat grundkurs 11. Gmndkurs 1 är en inledande grandkurs vidpolishögskolan. Ökad vikt läggs därvid på studier i sociologi, krirainalvård,psykiatri, ungdomsledning och samhällskunskap. Efter grandkurs 1 följer enperiod av alterneringstjänstgöring. Tiden för denna tjänstgöring minskas frånnuvarande två till . skall polisaspirantennorraalt fullgöra praktik även vid annat samhäUsorgan än polisen, t. ex.socialvården, skolan, frivården, sjukvården, arbetsmarknadsrayndigheternaeller de kommunala invandrarbyråerna. efter alterneringslidens slutföljer en påbyggnadskurs vid . I denna kurs skall ingå bl. a.kontakter med andra samhällsorgan, arbetsledning samt studier av metoder föratt mäta effektema av polisens arbete. Den föreslagna ordningen innebär attassistenlkursen och inspektörskurs 1 utgår ur utbildningsgången. Detsammagäller inspektörskurs II och kommissariekursen. Behovet av vidareutbildningskall i stället tillgodoses genom funktionsinriklade specialkurser - oftaförlagda till regional eller lokal nivå samt reguljär vidareutbildning för depolisraan sora har erhåUit tjänster inora basorganisationen. 1 propositionen underströks alt det skulle varavärdefullt ora polisutbUd-ningen - ulan alt det nuvarande huvudraannaskapeländras - i högre grad kan integreras med den övriga högre utbUdningen i landet. Polischefsutbildningenföreslogs bli i huvudsak oförändrad. 1984/85:81 27 docktillföras ökade inslag av studier i arbetsplanering och arbetsledning samlanalys av olika metoder för att mäta poUsverksamhetens effektivitet. Det bordeockså undersökas ora man inom nuvarande tidsmarginaler har möjlighet attförbättra och effektivisera polispraktiken och praktiktjänstgöringen vidåklagarmyndighetema. 1fråga ora möjligheterna att saraordna polisutbildningen och högskoleutbildningenupplystes i propositionen att det efter ett uppdrag från regeringen pågick engemensam utredning av och . skuUeredovisa resultatet av arbetet för polisberedningen. Den praktiskauppläggningen av den nya grandutbildningen borde, sedan statsmakterna lagitställning i frågan, ankomraa på . Riksdagengodtog i sin helhet de nu redovisade förslagen. underströk dessutoraatt det var värdefullt ora polisutbildningen i högre grad kunde integreras raedden övriga högre utbildningen. Det uttalades att det var angeläget attspörsraålet, efter övervägandena inom polisberedningen, på nytt underställdesriksdagen. I direktiven till polisberedningen framhölls attarbetet med att utarbeta kursplaner m.m. på grandval av riksdagsbeslutet iutbildningsfrågorna borde kunna bedrivas av rikspoUsstyrelsen. Principiellafrågor skulle dock behandlas av beredningen. 1sitt arbete skulle beredningen bl. a. beakta resultatet av den utredning somrikspolisstyrelsen och UHÄ gjorde angående fömtsättningama för en samordningmellan polisutbUdningen och den övriga högskoleutbildningen. Vidare skulleberedningen överväga möjligheterna att decentraUsera delar av den utbildningsom bedrivs centralt, i synnerhet den fuktionsinrik-tade utbildningen. Beredningenskulle vidare överväga hur alterneringstiden skaU fördelas meUan ordnings- ochkriminalavdelningen. Det borde också ankomma på beredningen alt föreslå hur denpraktiktjänstgöring hos myndigheter och organ utanför poUsväsendet som harfömtsätts i riksdagsbeslutet skall utformas. Slutligen erinrades ora att desamlade kostnaderna inte får överstiga nuvarande ramar för polisutbildningen. Sorajag inledningsvis har nämnt har utbildnings- och rekryteringsorganisationeninom polisväsendet getts en ny utformning från på grundvalav poUsberedningens förslag och efter beslut av (prop. 1983/84; 89,JuU 16, rskr 182). Några ytteriigare ålgärder i dessa delar är därför inteaktuella. Däremot återstår att genomföra de principbeslut om en ny utbUdningm. inora polisväsendet som fattade beslut om. Som gmndför dessa åtgärder föreligger numera ett omfattande material frånpolisberedningens sida. Beredningen har på ett förtjänstfullt sätt utvecklat detidigare fattade principbesluten. 1 enlighet med statsmakternas tidigarestäUningstaganden ankommer det på regering- 1984/85:81 28 enoch att ta slutiig ställning till och att genomföra dessabeslut om en ny utbildning inom polisväsendet. Saratidigt finns det inorararaen för polisberedningens arbete vissa frågor som är av sådan principiellvikt atl de nu bör underställas prövning. Dessa frågor gällerpolishögskolans anknytning till annan högre utbildning inklusive forskninginora polisorarådet. Hit hör också vissa begränsade frågor om innehållet i ochutformningen av de särskilda utbildningsavsnitten. Jag kommer i det följandedärför att ta upp dessa delar av polisberedningens arbele. Vidare kommer jagalt något beröra frågorna om rekrytering till polisväsendet. Vissa frågor om utbildning har däremot ännu inlebehandlats av polisberedningen. Till dessa hör utbildning av administrativpersonal och ÄDB-utbildning. Jag får alltså anledning att återkomraa till dem iett senare sammanhang. 2.3.4.1Samordning med annan högskoleutbildning När man skall ta ställning till frågan om ensamordning av polisutbildningen med annan högskoleutbildning måste enutgångspunkt vara de uttalanden som gjordes av dåvarande chefen förutbildningsdepartementet i samband med riksdagsbehandlingen av högskolereformenår 1975. Han betonade där angelägenheten av atl samordning och samverkan mellanhögskoleorganisation och verk eller företag, som utanför denna organisationordnar utbildning på högskolenivå, komraer till stånd i de faU där en gemensamplanering eller ett gemensarat utnyttjande av resurserna erbjuder fördelar förutbildningen. En annan utgångspunkt är alt man måsle ta hänsyntill polisulbildning-ens särskilda stmktur. När det gäller grundutbildningen ärdet fråga om en yrkesutbildning, där själva utbildningen är knuten till enanställning i yrket. Del innebär bl.a. alt det vid antagningen dels ställsvissa formella förkunskapskrav dels krav på lämplighet för yrket.