prop · G80333 · 1984-12-31 00:00:00 — skall i så fall inte tillämpas, om genomfartslinjentrafikeras uteslutande av en järnväg med säte i avresestalen eller om deberörda staterna eller järnvägarna har enats om att inle betrakta befordringensom intemationell. Undanlag frän huvudregeln görs ocksä för det fallet attbefordringen sker mellan stationer i två grannstater eller mellan stationer itvä stater i genomfart över en tredje stats område och de linjer på vilkabefordringen utförs uteslutande trafikeras av en järnväg med säte i nägon avdessa tre stater. I ett sådant fall tillämpas de regler som gäller för dennajärnvägs inrikes trafik, om hinder mot detta inte möter på grund av lag ellerannan författning i nägon av staterna (art. 2). Staterna ges möjlighet alt göra undanlag fräntillämpligheten av i fräga om reglerna om järnvägens ansvarighet i fall dåresande dödas eller skadas. En medlemsstat kan sålunda förbehålla sig rätlenatt inle tillämpa samtliga dessa regler pä sina egna medborgare och utlänningarmed hemvist i den staten, när skadefallet har inträffat vid internationellbefordran inom den staten (art. 3). Prop.1984/85:33 161 Befordringsskyldighet(art. 4) Somtidigare har nämnts kan en medlemsstat låta föra in järnvägslinjer pä en listasom förs av centralbyrån (CIV- listan). Om en järnvägslinje har öppnais förinlernaliondl personlrafik, är järnvägen skyldig ati befordra alla resande somönskar befordran jämte allt resgods som de resande önskar skriva in förbefordran och all utföra befordringen i enlighet med CIV.Befordringsskyldighelen är dock inte ovillkorlig. Som förutsättning gäller attden resande rättar sig efter , de tilläggsbestämmelser som kan ha utfärdalslill och de internationella tarifferna. Vidare föreliggerbefordringsskyldighet endast om den kan genomföras med den personal och denormala transportmedel som svarar mot del vanliga transportbehovet.Befordringsskyldighet föreligger inte. om befordringen hindras av förhållandensom ligger utanför järnvågens kontroll. Om järnvägen åsidosätter sinbefordringsskyldighet, blir järnvägen ersättningsskyldig för den skada som haruppkommit härigenom (art. 4 §§ 1 och 3). Enbehörig myndighet får besluta att trafiken skall inskränkas, inställas för visstid eller helt läggas ned. Etl sådant beslut skall offentliggöras omedelbart.Del åligger den berörda järnvägen all underrätta järnvägarna i de övrigamedlemsstaterna (art. 4 § 2). Försummelse att lämna en sådan underrättelsetorde kunna medföra skadeståndsskyldighet för järnvägen gentemot den som hartillfogats skada till följd av att han i god tro har räknat med all en vissbefordran kommer att utföras. Tarifferoch särskilda avtal (art. 5) Uttrycket"intemationell tariff aren beteckning på järnvägarnas standardvillkor förinternationell befordran. En tariff skall innehålla alla de särskilda villkorsom tillämpas på befordringen. Bland dessa villkor märks framför allt deuppgifter som är nödvändiga för att befordringsavgiften och eventuellatilläggsavgifter skall kunna beräknas. Villkoren i de internationellatarifferna får inte avvika från de enhetliga rättsreglerna, om inte avvikelseruttryckligen medges i (art. 5 § 1). Iprincip skall de internationella tarifferna tillämpas lika gentemot envar.Järnvägarna fär dock i särskilda avtal medge rabatter eller bevilja andraförmåner. Därvid gäller att jämförbara kategorier av resande skall beredaslikvärdiga villkor. Dessutom fär särskilda rabatter och andra förmåner medgesför resor som har samband med järn vägsförvallningen eller offentlig förvaltningeller tillgodoser vissa allmännyttiga ändamål. Beräkningsenhet(art. 6) Inomtransporträtten är det vanligt att transportörens ersättningsskyldighet iprincip är begränsad till sitt belopp. Detta är också fallet enligt COTIF. ICOTIF anges begränsningsbeloppen i de särskilda dragningsrätter (SDR) somanvänds av (art. 6 § I). Värde-förhållandel mellan SDR och nationellavalutor bestäms enligt en metod 11 1984/85. Prop.1984/85:33 162 som är baserad på en korg ("standard basket") ivilken numera de fem viktigaste världshandelsvalutorna ingår (dollar. D-mark,pund, yen och franska francs). Var och en av valutorna har tilldelals ettreduklionstal som bestämmer valutans relativa betydelse i korgen. Reduktionsialenhar bestämts med hänsyn lill de olika valutornas andel i världshandeln ochderas betydelse för det internationella valulasysiemel. Denna meiod för värderinganvänder Inlernaliondla valulafonden för sin verksamhei och sina Iransaktioner.Värdet av SDR i svenska kronor beräknas av Internationellavalutafonden. Detla värde publiceras i de svenska dagstidningarna. Den 10 maj1984 motsvarade en SDR . För stater som inte är medlemmar i gäller särskilda regler om beräkning av begränsningsbeloppen (art.6 §§ 3 och 4). Tilläggsbestämmelser och nationell rätt (art. 7 och 8) Enligl får tilläggsbestämmelser utfärdas förtillämpningen av de enhetliga rättsreglerna. Sådana tilläggsbestämmelser får utfärdasav tvä eller flera medlemsstater eller av två eller flera järnvägar. Entilläggsbestämmelse fär inte avvika frän de enhetliga rättsreglerna, om intedetta är uttryckligen medgivet i (art. 7). Detta innebär att kankompletteras genom tilläggsbestämmelser. I fråga om tilläggsbestämmelsernasrättsliga ställning hänvisas till avsnitt 7.5. Om en fråga inte har reglerats i , itilläggsbestämmelserna eller i en internationell tariff, fär frågan lösas medtillämpning av nationell rätt. Med uttrycket "nationell räll" avses iCIV rätten i den stal där den berättigade gör sitt anspråk gällande. I fråga omanspråk som rör järnvägens ansvarighet i fall då resande dödas eller skadasgäller särskilda regler om tillämpning av nationell rält. Oavsett i vilkenstat etl anspråk på ersättning görs gällande, skall i sädana fall som nationellrätt tillämpas rättsordningen i den stat där skadefallet inträffade (art. 8). Den omständigheten att en viss stats rättsordning skalltillämpas innebär inle alltid att den statens materiella rättsregler skalltillämpas. Enligt uttryckliga föreskrifter omfattar begreppet "nationellrält" också vederbörande stats internationellt privaträltsliga regler.Såvitt gäller skadeståndsanspråk torde som allmän princip inom den internationellaprivaträtten gälla att ersättningsanspråk med anledning av en skadegörandehandling skaU bedömas enligt lagen i den stat där den skadeorsakande händelsenägde rum (lex lod delicti commissi). När det gäller ersättningsanspråk somgrundas pä järnvägens ansvarighet i fall då resande dödas eller skadas ärendast domstolarna i den stal inom vilken den skadevällande händelseninträffade behöriga (art. 52 § I). Viddomstolsprövning av ett sådant anspråk kommer således avgörandet väsentligenatt grundas på domstolslandels egna materiella regler (lex fori). 1984/85:33 163 Allmännabestämmelser om befordran av resande (art. 9-14) CIVinnehåller ett antal detaljerade bestämmelser om bl.a. tidtabeller, biljettersutformning och innehåll, åldersgränsen för prisnedsättning för barn,platsreservering och byte lill högre vagnsklass (art. 9, 11, 13 och 14). Av större vikt är vissabestämmelser som behandlar den resandes rält till befordran och hans förlust avdenna rätt (art. 10 och 12). Järnvägenfår sålunda under vissa förutsättningar vägra en person befordran eller avvisahonom under befordringen. Detla gäller personer som är berusade eller uppförsig anstötligt eller åsidosätter gällande föreskrifter. En resande som vägrasbefordran av denna anledning föriorar också den rätt som en resande i allmänhethar att återfå den erlagda befordringsavgiften om befordringen inte kommerlill stånd. Vidare görs vissa inskränkningar i befordringsskyldighelen i frägaom sjuka personer (art. 10). Enresande är skyldig att under hela resan medföra en giltig biljett. Om någonändring obehörigen har gjorts i biljetten, är biljetlen ogiltig. En resande sominle kan visa upp en giltig biljett är, även om han faktiskt har betalatbefordringsavgiften, skyldig att genast erlägga en ny befordringsavgift ochdessutom en tilläggsavgift. Om han inte gör detta, förlorar han rätten tillbefordran (art. 12). Handresgods(art. 15) Enresande fär utan särskild kostnad på resan ta med sig föremål som lätt kanbäras (handresgods). Vissa ämnen eller föremål, t.ex. sädana som är farligaeller kan orsaka besvär eller obehag för medresenärerna, fär dock infe medförassom handresgods (art. 15 §§ 1 och 2). Om det finns gmndad anledning misstänkaatt del bland en resandes handresgods finns något som enligt vad som harsagts inte får medföras som handresgods, får järnvägen undersöka handresgodset(art. 15 § 4). Enresande är ansvarig för skada som orsakas av ett föremål eller djur som han harmed sig i en personvagn. Den resande är emellertid fri frän ansvarighet, om hanvisar att skadan har orsakats av fel eller försummelse pä järnvägens ellertredje mans sida. Han undgår också ansvarighet, om han visar att skadan berorpå någon omständighet som den resande inte kunde undgå eller förebyggaföljderna av. Dessa bestämmelser om den resandes ansvarighet inverkar inle påjärnvägens ansvarighet enligt art. 26 i fall då resande dödas eller skadas(art. 15 § 6). Störningari trafiken (art. 16) CIVinnehåller vissa bestämmelser om järnvägarnas skyldighet alt sörja för fortsattbefordran av en resande som till följd av alt ett tåg har blivit försenat ellerställts in inte kan fullfölja sin resa med de förbindelser som var avsedda attanvändas. Såvitt gäller järnvägens ansvarighet i sädana fall hänvisas tillnationell rätt (art. 47 § 1). Prop.1984/85:33 164 Befordran av inskrivet resgods (art. 1723) I anslutning lill en personbefordran kan en resande fåegendom transporterad till slutstationen eller till någon annan station på sinresväg (befordran av inskrivet resgods). Som inskrivet resgods befordrasendast föremål som är "avsedda för reseändamål" (jfr avsnitt 7.3).Detta beror på att denna iransportform är prismässigt gynnsam föriransportkunden och därför inle avsedd alt kunna utnyttjas för befordran avannan egendom än sådan som det kan anses naturligt att medföra under en resa.Som en ytterligare fömtsättning för att ett föremål skall få befordras sominskrivet resgods gäller att del kan förvaras i koffert, korg, väska, färdsäckeller någon annan sådan förpackning (art. 17 § 1). Inskrivning av resgods ägerrum endast om den resande visar upp en biljett som gäller minst till resgodsetsbestämmelsestation och endast för den väg som anges på biljetten (art. 19 § I). Genom föreskrifter i de internationella tarifferna kan detbli tillätet att som inskrivet resgods befordra ocksä föremål som den resandeinte medför för "reseändamäl". Som exempel anges i motorfordonsom åtföljs av förare (art. 17 § 2). Vissa slag av egendom fär inte över huvudtaget befordras som inskrivet resgods. Dit hör handelsvaror, skrymmande ellertunga föremål samt i regel farliga föremål (art. 18). När järnvägen tar emot egendom av en resande för befordransom inskrivet resgods, skall järnvägen lämna ett resgodsbevis lill den resande.I detla skall anges bl.a. beslämmelsestationen och befordringsvägen dit. Detåligger den resande att granska resgodsbeviset när han tar emot del ochförvissa sig om att det stämmer överens med de uppgifter som han har lämnat(art. 20). är i princip inle ansvarig för sådana skador påinskrivet resgods som har uppkommU innan resgodset togs emot för befordraneller som har uppkommit efter denna tidpunkt till följd av resgodsets egenbeskaffenhet eller till följd av att förpackning har saknats eller varit otillräcklig.Pä grund av de bevisbörderegler som gäller skulle emellertid jämvägen ipraktiken ofta få svårt att skydda sig mot ersättningsanspråk i de fall som nuhar nämnts. har därför getts rätt att vägra att skriva in resgodsvars tillstånd eller beskaffenhet är ofillfredsställande, som är otillräckligtförpackat eller som visar tydliga tecken på att vara skadat. Om järnvägen taremot resgodset trots att något sådant förhållande föreligger, kan järnvägenskydda sig mot att bli ersältningsskyldig genom att pä förhand säkerställabevisning om resgodsets skick. Detta sker genom att järnvägen gör anteckning iresgodsbeviset om de brister i fråga om resgodset som järnvägen anserföreligga. Om en resande lar emot etl resgodsbevis med en sådan anteckning,anses detta utgöra bevis för att han har erkänt att anteckningen är riktig(art. 21 § 1). Om resgods inte är märkt på ett tillfredsställande sätt,kan delta leda lill att godset kommer bort eller blir försenat.Skadeståndsanspråk kan i så fall 1984/85:33 165 kommaatt riktas mot järnvägen. har därför rätt att vägra att ta emotresgods som saknar föreskriven märkning (art. 21 § 2). Denresande är ansvarig för följdema av alt han inte har iakttagit vissa bestämmelser(art. 22 § I). Till dessa hör bestämmelserna om märkning avresgodset, om förbud mot befordran av vissa slag av egendom som inskrivetresgods samt om att befordran som inskrivet resgods får ske endast av föremålsom är "avsedda för reseändamål". är berättigadatt undersöka inskrivet resgods, om del finns grundad anledning att misstänkaalt resgodset innehåller något som har överlämnats för resgodsbefordran i stridmed gällande föreskrifter. Denna undersökningsrätt omfattar enligl CIV- till skillnad frän vad som gäller enligt - också del fallet altmisstanken begränsar sig till att resgodset innehåller något som inte är"avsett för reseändamäl". Delta gäller dock inte, om undersökningenär förbjuden enligt bestämmelserna i den stal där undersökningen avses äga mm(art. 22 § 2). Om det vid en undersökning skulle visa sig alt gällandeföreskrifter har överträtls, kan den resande åläggas att betala kostnadema förundersökningen och dämtöver en tilläggsavgift (art. 22 § 3). I fråga omförhällandet mellan undersök-ningsrätten enligt och motsvaranderätt enligl den föreslagna svenska järnvägstrafiklagen hänvisas till avsnitt7.3. är berättigadatt lämna ut resgodset till innehavaren av resgodsbeviset. Detla gäller ävenom denne obehörigen har kommit i besittning av resgodsbeviset. Järnvägenär inte skyldig att pröva om innehavaren av resgodsbeviset faktiskt ärberättigad att få ut godset. För innehavaren innebär innehavet avresgodsbeviset däremot inte någon ovillkorlig rätt att få ut resgodset,eftersom järnvägen kan vägra utlämning under hänvisning till alt innehavareninte har räll till godset. Om den som begär att få ut resgodset inte lämnartillbaka resgodsbeviset, behöver järnvägen lämna ul resodsel till honom bara omhan bevisar alt han har rätt till godset. Skulle järnvägen finna att hansbevisning är otillräcklig, får jämvägen som villkor för utlämning kräva atthan ställer säkerhet för resgodsets värde (art. 23 §§ 1-4). är i princip inteskyldig att lämna ut resgodset någon annanstans än pä den bestämmelsestalionsom angavs vid inskrivningen. Under vissa omständigheter skall dock jämvägentillmötesgå den resandes begäran alt lämna tillbaka resgodset påinlämningsstationen eller all lämna ul del på en station under vägen (art. 23 §5). Innehavaren avresgodsbeviset kan begära att fä ut resgodset pä beslämmelsestationen när dettåg med vilket resgodset borde ha befordrats har kommit fram och järnvägendessutom har fått den tid på sig som behövs för att resgodset skall kunnahållas tillgängligt för utlämning. I förekommande fall skall hänsyn las lillden tid som behövs för behandling hos tullmyndigheter eller andra myndigheter(art. 23 § 3). Denna reglering innebär att något dröjsmål med utlämningen inteföreligger enligt , om resgodset 1984/85:33 166 harbefordrats med avsett tåg och detla tåg har blivit försenat. 1 delta avseendeföreligger en skillnad mellan och den föreslagna jämvägstrafiklagen.Enligt 4 kap. 9 § denna lag föreligger dröjsmål, om järnvägen inle är bereddatt lämna ut resgodset då järnvägen skäligen borde ha hållitdet tillgängligt (jfr prop. 1983/84:117 s. 76). Gemensammabestämmelser för befordran av resande och befordran av inskrivet resgods (art.24 och 25) 1CIV erinras om att en resande är skyldig att följa de föreskrifter somtullmyndigheter och andra förvaltningsmyndigheter meddelar, både i fräga omhans person och i fräga om hans handresgods och inskrivna resgods. Om inteundantag medges i de tillämpliga nationella bestämmelserna, skall den resandeinfinna sig, när undersökning av hans handresgods eller inskrivna resgods ägermm. är inle ansvarig gentemot den resande för skada som uppkommerlill följd av att han inle fullgör dessa skyldigheter (art. 24). Enresande som har ingått ett avtal om järnvägsbefordran och betalatbefordringsavgiften har trots detta i princip räll all ulan all ange något skälavstå från befordringen och fä befordringsavgiften återbetald. Krav pååterbetalning måste dock framställas inom en frist pä . I fråga ombiljettavgifter börjar fristen löpa dagen efter del att biljettens giltighetstidhar gått ut, medan motsvarande frist för avgifter för befordran av inskrivetresgods räknas frän den dag dä resgodsbeviset utfärdades. Krav på återbetalningkan också framställas mol järnvägen, om det visar sig alt en oriktigtarifflillämpning eller något annat misstag har föranlett all enbefordringsavgift har erlagts med för högt belopp. På motsvarande sätt kanjärnvägen kräva tilläggsbetalning, om en befordringsavgift har tagits ut medför lågt belopp (art. 25). Järnvägensansvarighet i fall dä resande dödas eller skadas (art. 26-33) Demateriella bestämmelserna i tilläggskonvenlionen till har somtidigare har nämnts förts över fill utan egentliga ändringar isak. En redogörelse för de olika bestämmelserna tilläggskonvenfionfinns i prop. 1975/76:7 s. 13-27. Dessa bestämmelser har införlivats med svenskrält genom lag om järnvägs ansvarighet vid befordran av resande ochhar därifrån förts över till det förslag lill ny järnvägstrafiklag som f. n.behandlas av . Järnvägenhar strikt ansvar för skador som uppkommer lill följd av att en resande dödaseller skadas genom en olyckshändelse som har samband med järnvägsdriften.Ansvaret är alltså oberoende av om fel eller försummelse föreligger påjämvägens sida. ansvar omfattar den tid då den resande uppehållersig i ett järnvägsfordon eller stiger av eller på ett sådant fordon (art. 26 §1). har däremot inte generellt etl strikt ansvar för skador som Prop.1984/85:33 167 tillfogasden resandes egendom. Endast om en resande har tillfogats personskada, harjärnvägen etl strikt ansvar för skada pä egendom som den resande bar på sigeller hade med sig som handresgods (art. 26 § 1). I annat fall är järnvägenansvarig enligt allmänna skadeståndsregler (jfr art. 26 § 3), vilket iallmänhet innebär att ansvarighet uppkommer endast om vårdslöshet harförelegat på järnvägens sida. Järnvägenkan under vissa förulsällningar undgå ansvarighel för en skada som har haft etlsådant samband med järnvägsdriften att den omfattas av del strikta ansvaret.Detla är fallet, om olyckshändelsen har orsakats av omständigheter som intekan hänföras till själva järnvägsdriften och som järnvägen inte hade kunnatundgå eller förebygga följderna av även om den hade iakttagit den omsorg somförhållandena hade påkallat. är vidare helt eller delvis befriad fränansvarighel i den utsträckning som olyckshändelsen beror pä fel ellerförsummelse av den resande eller pä etl beleende som avviker från resandesnormala beleende. Slutligen är järnvägen fri frän ansvarighet, omolyckshändelsen beror pä ett sådant beteende av tredje man som jämvägen intehade kunnat undgå eller förebygga följderna av, även om den hade iakttagit denomsorg som förhållandena hade påkallat (art. 26 § 2). Iartiklarna 27 - 29 regleras vilka skadeiyper som är ersällningsgilla. Viddödsfall och personskada bestäms ersättningens storiek enligt nationell rätt.Dock gäller en begränsning av engångsbelopp eller livränta lill 70 000 SDR (ca589 .) per resande, om det i den nationella rällen föreskrivs etl lägrebelopp (art. 30). Om järnvägen har ett slrikl ansvar för skada på egendom somden resande bar på sig eller hade med sig som handresgods, gäller däremotgenerellt en ansvarsbegränsning på 700 SDR (ca .) per resande (art.31). 1artikel 33 görs undantag från bestämmelserna om järnvägens ansvarighel i defall dä skador uppkommer under befordran på en linje som omfattas av mensom inte är en järnvägslinje. I tilläggskonvenlionen gäller motsvarandeundantag endast bil- och sjöfarislinjer. Enligt omfattar undantagetvarje linje för annan befordran än spårbefordran. Undanlaget är sålunda t. ex.tillämpligt på befordran med svävare. Järnvägarnasansvarighel för inskrivet resgods (art. 34-41) Omen resande tillfogas personskada under en järnvägsbefordran, kan ersättningsskyldighetför skadan komma i fråga bara för den järnväg som trafikerar den linje påvilken den skadeorsakande händelsen inträffade. Någon solidarisk ansvarighetför personskada föreligger således inte för de järnvägar som efter varandrautför befordringen av en resande exempelvis från till . Vidbefordran av inskrivet resgods uppkommer däremot en solidarisk ansvarighet församtliga järnvägar som deltar i befordringen. Den jämväg som tar emot resgodsetfrån den resande och därvid utfärdar resgodsbevis blir nämligen ansvarig förhela befordringen 1984/85:33 168 fram lill beslämmelsestationen. Genom all överta resgodsetinträder varje efterföljande järnväg i befordringsavtalet och blir därmed ocksåansvarig för hela befordringen (art. 34). har i princip ett strikt ansvar för skada somuppkommer för en resande genom att hans inskrivna resgods helt eller delvis gårförlorat eller skadas för befordringen, dvs. från det all godsethar tagits emot för befordran till dess all del har lämnats ut, saml för skadalill följd av att godset inte hålls tillgängligt för utlämning i rätt tid (art.35 § 1). Järnvågen är emellertid fri från ansvarighet, om någon avde grunder som anges i föreligger. är sålunda inte ansvarig, omförlusten, skadan eller dröjsmålet med utlämningen beror på fel eller försummelseav den resande, pä en anvisning som den resande har lämnal och som inle harföranleils av fel eller försummelse på järnvägens sida eller på fel i själva resgodset.Ansvarsfrihet föreligger vidare, om förlusten, skadan eller dröjsmålet beror pånågon omständighet som järnvägen inte hade kunnat undgå eller förebyggaföljderna av (art. 35 § 2). Denna senare gmnd motsvarar den ansvarsfrihelsgrundsom gäller för skada som tillfogas en resandes person (jfr art. 26 § 2 a ochc). Om järnvägen vill undgå ansvar genom alt åberopa nägon av dessa grunder,måste järnvägen bevisa alt förlusten, skadan eller dröjsmålet var en följd avnägon av de omständigheter som har nämnts (art. 36 § I). I fråga om förlust av eller skada pä resgods - men inte ifråga om dröjsmål - finns ytterligare ansvarsfrihetsgrunder. undgårsålunda ansvarighet om förlusten eller skadan härrör av en sädan särskild risksom är förbunden med frånvaro av förpackning eller bristfällig förpackning,resgodsels särskilda beskaffenhet eller inlämning av föremål som inte befordrassom inskrivet resgods (art. 35 § 3). Från bevissynpunkt är det gynnsammare förjärnvägen alt åberopa dessa ansvarsfrihetsgrunder än de tidigare nämnda.Järnvägen måste visserligen visa att den särskilda risk som åberopas verkligenhar förelegal. Orsakssambandet mellan risken och förlusten eller skadan behöverdäremot inte styrkas. Det är sålunda tillräckligt att järnvägen visar allomständighetema är sådana att förlusten eller skadan kan vara en följd av dennarisk. I så fall skall förlusten eller skadan antas vara en följd av risken, ominle den skadelidande bevisar att ett sådant samband mellan risken ochförlusten eller skadan helt eller delvis saknas (art. 36 § 2). Som har nämnts är järnvägen skyldig att päbegäran av den resande lämna ul inskrivet resgods på bestämmelsestationen när,efter ankomslen av det tåg med vilket resgodset borde ha befordrats, järnvägenhar fått den tid pä sig som behövs för att godset skall kunna hållastillgängligt (art. 23 § 3). Om järnvägen inte kan lämna ut godset inom dennatid, har den resande räll till ersättning för den skada som det innebär förhonom att han inte i räll lid kan förfoga över sitt resgods.