prop · G80390 · 1984-12-31 00:00:00 — om kontroll av rådgivare, m. m.; Regeringen föreslår att anta de förslag som hartagils upp i bifogade utdrag av regeringsprotokoll ovannämnda dag. I propositionen föreslås, pä grundval av ett betänkandefrån kommissionen mot ekonomisk brottslighet, en lag om förbud mot yrkesmässigrådgivning i vissa fall, m.m. Lagförslaget utgör ett led i kampen mot denekonomiska brottsligheten och syftar till att försvåra sådan oseriös rådgivningsverksamhetsom ofta utgör en förutsättning för ekonomisk brottslighet. Enligt förslaget skall den som i utövningen avrådgivningsverksamhet i juridiska och ekonomiska angelägenheter av grov oaktsamhetfrämjar en straffbelagd gärning kunna dömas för vårdslös rådgivning till bötereller fängelse i högst tvä år. I ringa fall skall dock inte dömas till ansvar.Straffbestämmelsen utgör ett komplement till det allmänna medverkansansvaretenligt 23 kap. . Enligt förslaget skall vidare den som irådgivningsverksamheten gjort sig skyldig till brott som inte är ringa kunna avallmän domstol förbjudas att utöva rådgivningsverksamhet , . I samband med att förbud åläggs får rätten förordna att beslutet skallgälla utan hinder av att det inte har vunnit laga kraft. Överträdelse av ettförbud skall kunna medföra straffansvar samt förlängning av förbudet. Alla slags juridiska och ekonomiska rådgivare - ävensådana som slår under annan särskild tillsyn såsom advokater och kvalificeraderevisorer -omfattas av lagförslaget. En samordning föreslås dock med advokatsamfundetsresp. kommerskollegiums disciplinära verksamhet pä så sätt alt talan om förbudfår väckas endast efter hörande av nämnda tillsynsorgan. Ett meddelat förbud innebär enligt förslaget alt degenerella behörighels-villkoren för all vara advokat eller kvalificerad revisorinte är uppfyllda. I 1984/85. Rättelse: S. I, rubriken : 1983/84 Rättat till:1984/85 1984/85:90 2 Ändringarföreslås därför i de författningar som reglerar behörighetsvillkoren för dessakategorier rådgivare. I propositionen föreslåsdessutom att datainspektionen får vidgade möjligheter att återkalla tillståndatt bedriva inkassoverksamhet och att meddela föreskrifter om skyldighet för inkassoföretagatt anmäla ändringar av vissa förhållanden. Lagstiftningenföreslås träda i kraft . Lagförslageni denna proposition har granskats av lagrådet. Propositionen innehåller därförtre huvuddelar: lagrådsremissen (s. 7), lagrådets yttrande (s. 46) och föredragandestatsrådets ställningstaganden till lagrådets synpunkter (s. 52). Densom vill ta del av samtliga skäl för lagförslagen måste därför läsa alla tredelarna. 1984/85:90 3 Lag om förbud mot yrkesmässig rådgivning i vissa fall, m. m. Härigenom föreskrivs följande. 1 § Med rådgivningsverksamhet avses, i denna lag enverksamhet där någon yrkesmässigt går andra tillhanda med råd eller annat biträde i juridiska eller ekonomiska angelägenheter. 2 § Den som i utövningen av rådgivningsverksamhet av grov oaktsamhet främjar en straffbelagd gärning, döms för vårdslös rådgivning till böter eller fängelse i högst . Straffet får dock inte sättas högre än vad som är föreskrivet för den gärning som främjats. 1 ringa fall skall inte dömas till ansvar. Första stycket gäller inte, om främjandet utgör medverkantill brott enligt 23 kap. . Det gäller inte heller, om enligtsärskild föreskrift straff ej kan följa på medverkan till den gärning som harfrämjats. 3 § Förbud att utöva rådgivningsverksamhet får meddelasden som i sådan verksamhet har gjort sig skyldig till brott, som inte är ringa. Förbud får meddelas för en lid av högst fem är. Meddelas förbud, omfattar det även medverkan i annansrådgivningsverksamhet. Om det finns särskilda skäl till del, får vissrådgivningsverksamhet eller medverkan i sådan verksamhet undantas frånförbudet. I ett beslut om förbud får fastställas en senare dag från vilkenförbudet skall gälla. Förfarandet vid prövning av frågor om förbud 4 § Talan om förbud enligt 3 § förs av allmän åklagare vidtingsrätt. Angående utredningen och förfarandet i sådana mål skall, om inte annat föreskrivs i denna lag, i tillämpliga delar gälla vad som i allmänhet är föreskrivet om mål som rör allmänt åtal för brott för vilket är stadgal fängelse i högst . Talan mot en advokat får väckas endast efter hörande avSveriges advokatsamfund. Talan mot en auktoriserad eller godkänd revisor fårväckas endast efter hörande av kommerskollegium. Bestämmelserna i 24 och 25 kap. skallinte tillämpas vid förbudstalan. Talan om förbud skall väckas frän det attbrottet begicks. 5 § I samband med att förbud åläggs får rätlen förordnaalt förbudet skall gälla utan hinder av att domen inte har vunnit laga kraft. Överklagas ett förbud, får högre rätt beslutaatt förordnande enligt första stycket tills vidare inte skall gälla. 1984/85:90 4 Frikänns den tilltalade i högre rätt för brott som liggertill grund för en lagakraflvunnen dom om förbud, skall rätten upphävaförbudet. Frikänns den tilltalade endast beträffande viss del av denförbudsgrundande brottsligheten eller hänför den högre rätten denna under enmildare straffbestämmelse än den som tillämpats, skall rätten besluta i vilkenutsträckning förbudet fortfarande skall gälla. I fall som avses nu får den högrerätten också upphäva eller ändra ett i samband med domen om förbud meddelatbeslut om skyldighet att svara för rättegångskostnader. Verkan av att ettförbud upphävs eller ändras enligt detta stycke inträder utan hinder av attdomen inte har vunnit laga kraft. 6 § Ett lagakraflvunnet beslut om förbud enligt 3 § kan påansökan av den som förbudet avser hävas helt eller delvis, när ändradeförhållanden eller något annat särskilt skäl föranleder det. Beträffandemål om hävande av förbud gäller i tillämpliga delar vad som är föreskrivet i 4 §första och tredje styckena om talan om förbud. Mål om hävande av förbud tas uppav den tingsrätt som har handlagt målet om förbud eller, om det medhänsyn till utredningen samt kostnader och andra omständigheter är lämpligt, avrätlen i den ort där sökanden har sitt hemvist. Mål omhävande av förbud får avgöras ulan huvudförhandling, om saken är uppenbar. 7 § skall föra ett register övermeddelade förbud enligt Överträdelse av förbud m. m. 8 § Den som överträder ett förbud enligt 3 § döms tillfängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Överträds ett förbud enligt 3 § får det förlängas medhögst . Sker flera förlängningar, får den sammanlagda tiden förförlängning inte vara . Talan om förlängning skall väckas innanliden för förbudet har gått ut. Beträffande förfarandet i mål om förlängning avförbud och verkan av prövning i högre rätt av fråga om ansvar för överträdelseav förbud gäller 4 § första och tredje styckena samt 5 § i tillämpliga delar, 9 § Om den som har meddelats förbud åläggs ett nyttförbud medan det gamla ännu gäller, skall rätlen upphäva det tidigare meddelade förbudet. Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i Härigenom föreskrivs alt 8 kap. 2 angivna lydelse. § skall ha nedan Till ledamot av må antagas allenast densom är svensk medborgare, äger hemvist inom riket och fyllt tjugufem är samtavlagt för behörighet till domarämbete föreskrivna kunskapsprov och förvärvatsådan praktisk utbildning, som föreskrives i samfundets stadgar. Han skaW havagjort sig känd för redbarhel och även i övrigt finnas lämplig att utöva advokatverksamhel. Ej må den antagas till ledamot, som är omyndig eller ikonkurstillstånd. Lagfaren domare i eller befattningshavare vid allmändomstol eller allmän åklagare eller kronofogde må ej antagas till ledamot; ejheller den som eljest är anställd i statens eller kommuns tjänst eller hosannan enskild än advokat, med mindre styrelse medgiverundantag. Vad som sagts nu gäller dock ej befattningshavare vid allmänadvokatbyrå. Tillledamot av får endast den antas som är svensk medborgare, harhemvist inom riket och fyllt saml avlagt för behörighet till do-marämbeleföreskrivna kunskapsprov och förvärvat sådan praktisk utbildning, somföreskrivsi samfundets stadgar. Han skall ha gjort sig känd för redbarhet och även iövrigt bedömas lämplig att utöva advokat-verksamhet. Den som är omyndig eller försatt i konkurs får inte antastill ledamot. Inte heller får den antas till ledamot som enligt 3 § lagen(1985:000) omförbud mot yrkesmässig rådgivning i vissa fall, m.m. är förbjudenatt utöva rådgivningsverksamhet. Lagfarendomare i eller befattningshavare vid allmän domstol eller allmän åklagareeller kronofogde/år inte antas till ledamot; inte heller den som annars äranställd i statens eller kommuns tjänst eller hos annan enskild än advokat, ominte styrelse medger undantag. Vad som /;// sagts gäller dockinte befattningshavare vid allmän advokatbyrå. Denna lag träder i kraft . Senaste lydelse 1981:828. 1984/85:90 6 Lag om ändring i inkassolagen (1974:182) Härigenomföreskrivs att 15 och 17 §§ inkassolagen (1974:182)' skall ha nedan angivnalydelse. Datainspektionen har rätt att meddela de föreskrifter ombedrivande av inkassoverksamhet som föranledes av tillsynen. fårförenas med vite. Oni den som fått tillstånd att bedriva inkassoverksamhetåsidosätter bestämmelse i denna lag eller föreskrift som meddelats med stöd avlagen, får datainspektionen, om rättelse ej vidtages, återkalla tillståndet. Om datainspektionens tillsyn för-anleder det, kaninspektionen meddela föreskrifter om hur inkasso-verksamheten skall bedrivasoch om skyldighet alt anmäla ändring av förhållanden som har haft betydelseför tillståndet att bedriva in-kassoverksamheten. Föreskrifter om hur inkassoverksamhetenskall bedrivas får förenas med vite. Om den som har fått tillstånd att bedriva inkassoverksamhetåsidosätter bestämmelse i denna lag eller föreskrift som har meddelats medstöd av lagen och rättelse ej vidtas eller om förutsättningarna för tillståndeti övrigt inte längre föreligger, får datainspektionen återkalla tillståndet. Till böter eller fängelse i högst döms den som uppsåtligeneller av oaktsamhet 1. bedriver inkassoverksamhet utan föreskrivet tillstånd, 2. bryter motföreskrift enligt 3 § andra stycket alt anmäla ändring av visst förhållande, 3. bryter mot 10 a§ första stycket eller andra stycket första meningen eller mot föreskrift somhar meddelats enligt 10 a § andra stycket andra meningen, eller 4. lämnar osannuppgift i sädana fall som avses i 14 § andra stycket. Till böter eller fängelse i högst döms den som uppsåtligeneller av oaktsamhet 1. bedriver inkassoverksamhet utan föreskrivet tillstånd, 2. bryter motföreskrift enligt 3 § andra stycket eller 15 § första stycket att anmälaändring av visst förhållande, 3. bryter mot 10 a§ första stycket eller andra stycket första meningen eller mot föreskrift somhar meddelats enligt 10 a § andra stycket andra meningen, eller 4. lämnar osannuppgift i sådana fall som avses i 14 § andra stycket. Denna lag träder i kraft . Prop.1984/85:90 7 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden I. , , ,, , , , , , ,, , , R. , , om kontroll av rådgivare, m. m. Inovember 1982 tillkallade statsrådet I. efter regeringsbemyn-digandeen särskild kommission' mot ekonomisk brottslighet. Till kommissionen knötstvä referensgrupper. I den första ingick företrädare för de politiskariksdagspartierna samt olika organisationer på arbetsmarknaden. I den andraingick representanter yrkesverksamma främst inom polisen och tullväsendet samtskatte-, åklagar-och kronofogdemyndigheter. Totalthar kommissionen lagt fram ett 30-tal förslag i form av betänkan-den,promemorior, rapporter och skrivelser inklusive ett avlämnatslutbetänkande (SOU 1984: 15) Ekonomisk brottslighet i . Somligaförslag avser åtgärder inom forskning, utbildning och information medan andraförslag avser åtgärder som främst syftar till att förebygga ekonomiskbrottslighet och skatteundandraganden. Regeringenhar tidigare denna dag beslutat en proposition till med förslag omriktlinjer för det framtida arbetet mot ekonomisk brottslighet m.m. Ipropositionen har kommissionens delbetänkande (SOU 1983:41) Kontroll avrådgivare redovisats i korthet. I belänkandet, som avlämnades ,föreslås åtgärder för att bekämpa oseriös rådgivning i ekonomiska ochjuridiska angelägenheter. Jag avser nu att ta upp frågan om en lagrådsremiss pågrundval av betänkandet. Yttranden har avgetts av justitie-kanslern (),riksåklagaren (), , , 'Generaldirektören, numera landshövdingen . ordförande, regeringsrådetGunnar och riksdagsledamoten . 1984/85:90 8 brottsförebyggande rådet, kommerskollegium,bankinspektionen, försäkringsinspektionen, riksskalteverket, näringsfrihelsombudsmannen.konsumentverket, hovrätten över och , kammarrätten i ,, i , iKopparbergs län, utredningen (Fi 1973:01) om säkerhetsåtgärder m.m. iskatteprocessen, näringsförbudskommittén (Ju 1981:03), ,. ,föreriingsbankers förbund. Föreningen ,Svenska revisorssamfundet. Auktoriserade skattekonsulters förening, Sverigesbokförings- och revisionsbyråers förbund, . i (LO), (), Centralorganisationen /SR, () ochLantbrukarnas riksförbund (LRF). RÅ har bifogat yttranden frän åklagarmyndigheterna iStockholms, och åklagardistrikt samt från länsäklagaren förspeciella mål och länsäklagarmyndigheten i . Till protokollet i detta ärende bör fogas delskommissionens sammanfattning av sitt betänkande som bilaga 1, delskommissionens lagförslag som bilaga 2. En sammanställning av remissyttrandenahar upprättats inom och finns tillgänglig ilagstiftningsärendet (dnr 2463-83). Beträffande nuvarande svenska och utländska förhållandensamt kommissionens närmare överväganden hänvisas till betänkandet. I detta sammanhang vill jag också ta upp några frågor omändring i inkassolagen (1974: 182, omtryckt 1981:738) som har aktualiserats avdalainspektionen. Inspektionen har i skrivelse till justitiedepartementethemställt om en översyn av inkassolagens regler om återkal-lelse av tillståndatt bedriva inkassoverksamhet. I skrivelser , och den8 har inspektionen kompletterat sin framställning.Inspektionen,har därvid också tagit upp en fråga om dess möjlighet att i sintillsynsverksamhet meddela föreskrifter om skyldighet att anmäla ändradeförhållanden. De frågor som datainspektionen har väckt har behandlatsvid en hearing somjuslitiedepartementet har hållit medföreträdare för , datainspektionen, riksskalteverket,. Svenska inkassoföreningenoch i . Prop.1984/85:90 9 2 Kontroll av rådgivare. Allmän motivering 2.1 Allmännautgångspunkter Det moderna samhället präglas i hög grad av ett utvecklatregelsystem på olika områden av samhällsverksamheten. Detla-medför att det oftafordras specialkunskaper för att lösa problem inom ett visst område, särskilt irättsliga och ekonomiska angelägenheter. Därför har det för såväl privatpersonersom företag blivit naturligt all söka stöd hos olika juridiska och ekonomiskaexperter som kan förväntas behärska regelsystemet. Juridisk och ekonomisk rådgivningsverksamhet bedrivs i enmängd olika former. De personer som yrkesmässigt ägnar sig ät rådgivning harväxlande kompetens och inriktning. Den övervägande delen av denna krets avrådgivare är seriösa yrkesutövare. Det ligger emellertid i rådgivningsverksamhetensnatur att den lämnar rika tillfällen för den som så önskar och behärskar metodernaatt handla oseriöst eller illojalt mot samhället eller enskilda. Iförlängningen ligger olika slags brottsliga förfaranden. I den allmänna debatten om ekonomisk brottslighet harrådgivarens roll länge diskuterats. Kommissionen konstaterar att man från olikahåll har ansett alt det finns behov av åtgärder mot juridiska och ekonomiskarådgivare som kan tänkas främja organiserad och ekonomisk brottslighet. Dettagäller främst sädana rådgivare som inte står under samhällets kontroll påsamma sätt som advokater och kvalificerade revisorer, dvs. sådana revisorer somär auktoriserade eller godkända av kommerskollegium. Kommissionen hänvisarhärvid till att såväl som regeringen i olika sammanhang haruppmärksammat problemet med juridiska och ekonomiska rådgivare som pä olikasätt främjar ekonomisk brottslighet (se bl. a. JuU 1979/80: 12, prop.1981/82:57 och JuU 34). Kommissionen framhåller att det vid dess kontakter medskilda myndigheter och organisationer ofta påtalats de problem som vissarådgivares verksamhet medför. En jämförelse kommissionen företagit med näraliggandeutländska rättssystem visar att man i de allra flesta fall har en strängreglering av vilka som får biträda andra i framför allt juridiska angelägenheteroch att det i andra länder ofta finns vidsträckta möjligheter att avstänga enrådgivare som inte lever upp till de krav som ställs på honom. Mot angiven bakgrund anser kommissionen att det ärangelägel att i skärpa kontrollen av juridiska och ekonomiskarådgivares medverkan vid i första hand ekonomisk brottslighet. Ävenmissförhållanden av annat slag bör enligt kommissionen beaktas. För deltaändamål har kommissionen lagt fram ett förslag till lag om förbud motrådgivningsverksamhet i vissa fall, m.m. Vad till en början avser den straffrättsliga regleringenanser kommissionen att medverkansreglerna i (BrB) inte ärtillräckliga för att man skall komma rill rätta med oseriös rådgivning.Kommissionen föreslår en utvidgning av det enligt 23 kap. 4 § BrB gällandemedverkans- Prop.1984/85:90 10 ansvaret i form av en självständig slraffregel om vårdslösmedverkan att gälla enbart yrkesmässig rådgivningsverksamhet. För ansvar skallenligt förslaget inte krävas att del brott som främjats genom gärningen ocksåkommit till stånd. Kommissionen anser emellertid att enbart en ny straffregelinte är tillräckligt verkningsfull för att motverka den oseriösa rådgivningen.För att nå detta syfte krävs enligt kommissionen möjlighet att under viss tidkunna utestänga uppenbart oseriösa rådgivare från att i fortsättningen bedrivarådgivningsverksamhet. Kommissionen har övervägt om del är möjligt attåstadkomma detta genom att anknyta till ett utvidgat näringsförbud enligtkonkurslagens reglering härom eller att lägga ekonomisk och juridisk rådgivningsverksamhetunder ett system med krav på auktorisation eller elableringskontroll. Nackdelenmed att anknyta till konkurslagens näringsförbud sägs vara att denlagstiftningen endast berör enskilda näringsidkare och inte sådana rådgivaresom är anställda. Vidare framhåller kommissionen att juridisk och ekonomiskrådgivningsverksamhet har sådana särdrag att det är svårt alt jämställa denmed näringsverksamhet i allmänhet. Man menar.därför att den verksamhet somförekommer utanför advokaters och kvalificerade revisorers krets lämpar sigmindre väl för någon form av elableringskontroll eller obligatorisk auktorisation. Mot den angivna bakgrunden föreslär kommissionen ensärskild reglering beträffande rådgivare i juridiska och ekonomiska frågor.Förslaget innebär att en rådgivare som genom sitt handlande dokumenterat en oseriösverksamhet skall kunna förbjudas att fortsättningsvis under viss lid utövarådgivningsverksamhet. Kommissionen anser att den föreslagna ordningen börinnefatta alla slags rådgivare i frågor av aktuellt slag, således ävenadvokater och kvalificerade revisorer. Som skäl härför anförs att det annars ärmöjligt för en advokat eller en kvalificerad revisor som handlat oseriöst attfortsätta sin verksamhet med samma inriktning som . Vid remissbehandlingen har flera instanser utgått frän attdet finns ett behov av att man genom lagstiftning ingriper mot oseriösrådgivning. Åtskilliga instanser har emellertid ansett sig ha svårt att bedömaomfattningen och betydelsen av oseriösa rådgivares agerande och med hänvisninghärtill ställt sig tveksamma till behovet av den förslagna lagstiftningen.Flera av dessa remissinstanser avstyrker på grund härav kommissionenslagförslag. Några remissinstanser anser i stället att frågan om någon form av elableringskontrollbör övervägas ytterligare. För mig är utgångspunkten att det är utomordentligtangeläget att samhället sätter in åtgärder på bred front för att motverka denekonomiska brottsligheten, vars skadeverkningar för samhället är betydande. Ifråga om behovet av lagstiftning pä det här aktuella området får jag anföraföljande. När det gäller att belysa förekomsten av oseriösrådgivningsverksamhet har kommissionen framhållit svårigheten att göra enkartläggning, efter- Prop.1984/85:90 11 somdel inte finns något samlat material. En enkät till de myndigheter som kanbedömas ha erfarenhet på området kan förmodas ge ett magert resultat.Bakgrunden härtill är bl. a. att en rådgivare sorn sysslar med oseriös rådgivningav förklarliga skäl inte har någon önskan att synas utåt. Inte heller klientenhar typiskt sett någon anledning att avslöja att han haft tillgång tillsakkunskap och att således kvalificerade överväganden - inte bara okunnighet -ligger bakom hans handlingar. Kommissionenhar i stället valt alt presentera ett antal exempel på oseriös rådgivning medverklighetsunderlag. Det gäller främst fall där rådgivaren gjort så grovaövertramp att del blivit fråga om straffansvar eller fall där del varit frågaom viss verksamhet som lättare än andra drar pä sig uppmärksamhet fränmyndighetens sida eller fall som slumpvis uppdagals i samband medkonkursutredningar. I och för sig är detnaturligtvis möjligt alt fortsätta kartläggningsarbeiet för att söka få fram enbättre bild av den oseriösa verksamhetens omfattning på delta område. Ettsådant arbete skulle emellertid vara tidsödande och förenat med avsevärdasvårigheter och kostnader. Likväl skulle det sannolikt inte kunna ge entillnärmelsevis fullständig bild av den oseriösa rådgivningsverksamheten. Redannu har man dock enligt min mening underlag för att konstatera att denekonomiska brottsligheten i allt fall till en inte obetydlig del är beroende avoseriösa rådgivare. Gällande lagstiftning lägger få hinder i vägen för sädanarådgivares verksamhet. Mot bakgrund härav anser jag att reformbehovet ärtillräckligt klarlagt och att några ytterligare undersökningar på den punkteninte behövs. Jag anser vidare i likhetmed kommissionen att det inte finns skäl att bryta den tradition vi har iSverige som innebär att vem som helst tilläts alt vara juridisk rådgivare. Detär inte heller frän praktisk synpunkt realistiskt att försöka mota in alla demsom på olika nivåer och i olika omfattning sysslar med ekonomisk rådgivning iett system med elableringskontroll. Under remissbehandlingenhar möjligheterna att åstadkomma en effektiv reglering mot oseriös rådgivningifrågasatts från flera håll. Det har gjorts gällande att den föreslår skulle fä begränsad betydelse i praktiken, hurlagstiftningen än utformas. Man har härvid framhållit att effekterna av den föreslagnalagsriftningen är osäkra saml att bevissvårigheter som hänger samman med allrådgivaren undviker alt uppträda öppet knappast kan undanröjas vare sig genomstörte utredningsresurser eller genom ändrad lagstiftning. Från några häll harframförts uppfattningen att selektiva åtgärder av den typ som föreslås ibetänkandet (SOU 1983:23) Lag om skatleansvar torde ha större avhällandeeffekt. Synpunkter har också frän flera häll framförts på att kommissionens förslaginte har begränsats till att ta sikte på ekonomisk brottslighet. Vidare harifrågasatts om inte skattebrottslagen (1971:69) och BrB skulle kunna byggas utmed den reglering i ämnet som kan behövas. Självanser jag att kommissionens förslag erbjuder ett tillfredsställande 1984/85:90 12 underlagför lagstiftning, även om de synpunkter som har kommit fram vidremissbehandlingen ger anledning till en del modifieringar av förslaget. Av skälsom kommissionen har pekat pä synes det inte tillräckligt att pä förevarandeområde lita till generella regler om näringsförbud, även om dessa utvidgas påsätt som har föreslagits i betänkandet (SOU 1984:59) Näringsförbud, som f. n.övervägs i . Dessutom är en lagstiftning i ämnet somjag serdet påkallad . Jag vill i samband härmed framhålla att deställningstaganden pä förevarande speciella område somjag redovisar i delföljande självfallet inte avses föregripa prövningen av de generella frågor omnäringsförbud som behandlas i nyssnämnda betänkande. Det gäller bl.