prop · G803124 · 1984-12-31 00:00:00 — De undantagssituationer där enmyndighet bör använda sig av möjligheten att få frågan prövad av hovrättenutgörs främst av sådana fall som innehåller svårare tolknings- ochtillämpningsproblem. Som exempel kan nämnas att den som har varit svarande iden utländska rättegången gör invändningar mot avgörandet av del slag som angesi 7 § andra stycket 1. En annan anledning att hänskjuta prövningen tillhovrätten kan vara att myndigheten anser att ordre public-regeln i 12 § börtillämpas. Andra stycket I andra slycket finnsregler om förfarandet vid hovrätten. Väcks vid en svensk domstol talanom faderskapet lill ell barn men pågår redan en rättegång om faderskapetutomlands, skall talan avvisas eller förklaras vilande i väntan på ettavgörande i den utländska räUegång-en som har vunnil laga kraft, om del kananlas att detta avgörande blir giftigt här i landet. Talan får dock prövas, omdet finns särskilda skäl. ' Paragrafens andra stycke har ändrats ipropositionsförslaget. Prop.1984/85:124 64 Pågår den utländska rättegången i , skall 7§ lagen (1936:79) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats iSchweiz i stället fillämpas. (Jfr11 § i utredningens förslag) Paragrafen innehåller regler om verkan på en rättegånghär i landet av en pågående utländsk rättegång om faderskapet. I förstameningen anges huvudregeln, medan andra meningen innehåller ett undantag. För att reglerna skall tillämpas krävs att denutländska rättegången rör faderskapet till samma barn som avses med den talanvilken har väckts här i landet. Däremot krävs inte att rättegångarna avsersamma mans faderskap. Det är tillräckligt att rättegångarna, om de båda fårfortsätta, kan leda till motstridiga domar. Som framhålls i den allmänna motiveringen (avsnitt2.4.1) måste domslolen - till skillnad från vad som gäller enligt motsvarandebestämmelse i 4 § NFL - göra en bedömning av om den utländska rättegången kanantas leda till ett avgörande som gäller här i landet. Om den utländska domenskall gälla i beror på om den kommer att uppfylla villkoren i 7 §. När lifis pendens föreligger har domslolen attvälja mellan att avvisa den väckta talan och att förklara den vilande.Vilandeförklaring kan ofta vara att föredra, bl. a. med hänsyn till risken föratt det i efterhand visar sig att prognosen var felaktig och att den utländskadomen inte uppfyller kraven för erkännandet (annorlunda enligt 4 § NFL, seprop. 1979/80:5 s. 23). Har domstolen valt att förklara målet vilande och lederden utländska rättegången till ett avgörande som gäller här i , skallden svenska rättegången avslutas utan att något avgörande meddelas i sak. allmänna motiveringen (avsnitt 2.4.1) har betonats att uttrycket särskildaskäl innebär att huvudprincipen skall vara att den utländska rättegången ärhinder för en rättegång här. Som exempel på omständigheter som utgör särskildaskäl nämns att det finns en påtaglig risk för atl det ufländska förfarandetkommer att dra ut . Ett närliggande fall är att utsikterna att fåfaderskapet tillfredsställande utrett ter sig väsentligt gynnsammare i densvenska än i den utländska rättegången därför att bevisningen är tillgänglighär. I förening med andra omständigheter kan det också vara av betydelse medvilken grad av sannolikhet det kan antas alt den utländska domen kommer attuppfylla villkoren för att bli gällande här i landet. Ett utomprocessuellt förfarande för fastslällelseav faderskap, som har inletts i en främmande stat, är inte i något fall hinderför en rättegång om faderskapet här i landet. Reglerna i 10 § gäller bara när den försl inleddarättegången äger rum i ett utomnordiskt land (1 § andra stycket). Prop.1984/85:124 65 ensärskild regel om lifis pendens i 7 § lagen (1936:79) om erkännande ochverkställighet av dom som meddelats i . Bestämmelsernai 7 § lag innebär att en faderskapstalan som väcks i skallavvisas, om saken redan är anhängig vid en schweizisk domstol som är behörigenligt lag. Av 5 § andra stycket i den lagen följer attbehörighetskravet skall anses uppfyllt, om en svensk domstol skulle ha varitbehörig under motsvarande omständigheter. För faderskapsmålens del framgårdenna behörighet av reglema i 4 § i förevarande lag. Följden torde bli att enschweizisk rättegång i de flesta fall är hinder för en rättegång i omsamma sak. Om prövningen av en fråga enligt denna lag beror pånågons hemvist eller medborgarskap och han eller hon då äravliden, avgörs frågan med hänsyn till förhållandena vid tiden för dödsfallet. Gäller frågan bamets hemvist eller medborgarskapvid en viss tidpunkt och är bamet då ännu inte fött, är i ställel modernshemvist eller medborgarskap avgörande. (Jfr13 § i utredningens förslag) Detta stycke innehåller en bestämmelse omanknytningstidpunkten för det fall att den vars hemvist eller medborgarskap äravgörande har avlidit. Bestämmelsen kan få betydelse vid fillämpning avreglerna om svensk domsräU (4 §), om tillämplig lag (5 § samt 6 § jämförd med 8§) och om gilfigheten av ufländska avgöranden (7 § och 8 §). Som exempel kan nämnas att ett barn som inte harhemvist i väcker faderskapstalan vid svensk domstol mot en man som harhemvist här. Är mannen avliden, krävs det för atl talan skall kunna tas upp avden svenska domstolen att han hade hemvist här vid dödsfallet. En annan frågaär om talan över huvud taget får väckas efter mannens död och vem den i så fallskall riktas mot. Det är ett materiellt-rättsligt spörsmål som får bedömasenligt lagen i det land där bamet har sitt hemvist (5 § första stycket). Är barnet självt avlidet när talan väcks, lederförsta stycket, i förening med 4 § första stycket 1, till att svensk domsrättföreligger om bamet hade hemvist här vid tiden för dödsfallet (med bortseendefrån det fallet att mannen har hemvist här). Hade barnet hemvist i ,blir svensk lag tillämplig även materiellt. Bestämmelsen i detta stycke tar i första hand siktepå de situationer där den tillämpliga lagen medger att faderskapet till ett barnfastställs före 'Lagtexten i paragrafens andra stycke har jämkats något i propositionsförslaget.5 1984/85. 1984/85:124 66 barnetsfödelse eller att talan om fastställande väcks . Frågor ombehörighet, tillämplig lag eller giltigheten av ett utländskt avgörande får iså fall besvaras med ledning av moderns anknytning. Om exempelvis den blivandemodern har hemvist i men faderskapstalan väcks mot en man medhemvist i , får faderskapsfrågan materiellt avgöras med ledning avöstertikisk rätt. En bestämmelse i en utländsk lag får inte tillämpasoch ett avgörande av en utländsk domstol eller en utländsk faststälielse avfaderskap genom erkännande gäller inte i , om det skulle vara uppenbartoförenligt med gmnderna för den svenska rättsordningen att tillämpabestämmelsen eller att erkänna avgörandet eller fastställelsen. (Jfr14 § i utredningens förslag) Bestämmelsen har behandlats i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.3, 2.4.1 och 2.4.2). Som betonas där är bestämmelsenavsedd att tillämpas restriktivt. Det är inte heller de utländska reglema i sigsom skall bedömas utan del resultat som dessa leder till, eller som de har letttill i t. ex. en utländsk dom. Enfillämpning av bestämmelsen aktuahseras med olika styrka beroende påanknytningsförhållandena i vaQe enskilt fall. Ju starkare anknytning fallet hartill en utländsk rättsordning, desto mindre skäl finns det att åberopa ordrepublic för att korrigera resultatet. Det kan också förhålla sig så att defaktiska möjlighetema att genomföra svensk rätts ståndpunkt är begränsade,exempelvis därför att tillämpningen av svensk rätt i en dom inte accepteras idet land till vilket partema har störst anknytning och där domen är avsedd attkomma till användning. 1.Denna lag träder i kraft . (Jfr punktema 1 och 2 i övergångsbestämmelsema iutredningens förslag) Utredningen har föreslagit att lagen i fråga omlegala faderskapspresumtioner skall vara tillämplig endast när barnet är föttefter ikraftträdandet. Förevarande bestämmelse innehåller emellertid inte någonsådan begränsning (se avsnitt 2.5 i den allmänna motiveringen). Principenbakom övergångsbestämmelserna är i övrigt att bestående rättsförhållanden inteskall mbbas men att den nya lagen annars skall tillämpas fullt ut. Reglerna i 4 § om svensk domsrätt blir fillämpliganär talan i ett faderskapsmål väcks här i landet efter lagens ikraftträdande. Däremotblir 4 § inte tillämplig, när talan har väckts före ikraftträdandet vid ensvensk domstol som var behörig enligt de regler som gällde då men som inte ärdet enligt de nya bestämmelserna. Domstolen upphör inte i detta fall att varabehörig. Prop.1984/85:124 67 Lagvalsreglerna i 5 § första stycket (beträffandeandra stycket se punkt 2 i övergångsbestämmelserna), liksom i 6 §, innebärdelvis väsentliga nyheter i jämförelse med gällande rätt. Dessa bestämmelserbör trots detta tillämpas fullt ut i förfaranden som inleds efter lagensikraftträdande eller som pågår . När det gäller 6 § innebärdetta att det inte spelar någon roll att ett faderskapserkännande, som yrkasogiltigförklarat, har skett före ikraftträdandet. Reglerna i 9 § blir tillämpliga på vaQe förfarandesom inleds i efter lagens ikraftträdande. Det gäller även om denutländska domen har meddelats före ikraftträdandet. Likaså blir bestämmelsema i10 § om verkan på en rättegång här i landet av en utländsk rättegång omfaderskapet tillämpliga även om den utländska rättegången har påböQats innanlagen trädde i kraft. Vad som föreskrivs i 5 § andra stycketgäller även om fastställelsen av den andre mannens faderskap har skett före ikraftträdandet. (Jfrpunkt 3 i övergångsbestämmelsema i utredningens förslag) Punkt 2 avser bestämmelsen i 5 § andra stycket omhävande av en legal faderskapspresumtion genom faststälielse av en annan mansfaderskap. För svensk rätts del kan detta ske genom ett s.k.tredjemanserkännande (1 kap. 2 § andra stycket ). Det har varit osäkert vilken betydelse etttredjemanserkännande, som har skett enligt svensk lag, har i de fall parternaär utländska medborgare. Socialnämndema har också haft olika praxis. Genom attbestämmelsen i 5 § andra stycket görs retroaktivt tillämplig tryggasgiltigheten av de tredjemanserkännanden som har skett enligt svensk lag.Regelmässigt torde nämligen barnet ha haft hemvist här, och svensk lag hardärmed varit tillämplig. Bestämmelserna i 7 och 8 §§ fillämpas ävenpå ett domstolsavgörande som har meddelats före ikraftträdandet och på en faststälielse som dessför innan har skett genom erkännande. Hade avgörandet eller fastställelsen giltighet i vid ikraftträdandet, gäller avgörandet eller fastställelsen fortfarande. Ett avgörande eller en faststälielse, som strider mot en annan dom eller fastslällelse i annan form som gällde här vid ikraftträdandet, har inte giltighet här i landet. (Jfrpunkt 4 i övergångsbestämmelserna i utredningens förslag) Regeln ger uttryck för den tidigare nämndaprincipen att lagen skall slå igenom så långt som möjligt i och medikraftträdandet men att bestående rättsförhållanden inte bör mbbas.Begränsningen till förmån för bestående förhållanden torde knappast få någonbetydelse, eftersom 7 och 8 §§ i allt väsenfligt innebär en liberalisering avhittills oskrivna regler om giltigheten av utländska avgöranden. När det gällerfastställelser som har skett i annan form än genom domstolsavgörande kan detdock inte helt uteslutas att en 1984/85:124 68 sådanfaststälielse uppfyller de nuvarande kraven för att godtas i men intevillkoren i den nya lagen. Genom bestämmelsen i andra meningen blir det äldreavgörandet fortfarande gällande. Även regeln i tredje meningen är mofiverad av attett bestående rättsläge inte bör ändras. Fömtom svenska faderskapsdomar ochfastställelser genom erkännande gäller här i landet andra nordiska avgörandenenligt reglema i NFL. Vidare gäller här schweiziska faderskapsdomar enligtbestämmelserna i lagen (1936:79) om erkännande och verkställighet av dom sommeddelats i . Detsamma är fallet med utomnordiska fastställelser i annanform än genom dom i den mån det följer av oskrivna grundsatser Qfr NJA 1977 s.743). Ett svenskt eller ufländskt avgörande som är giltigt enligt dessa reglerbehöver alltså inte konkurtera med en dom eller fastslällelse som efter lagensikraftträdande i princip skulle ha haft verkan här. Risken för motstridiga avgöranden kan visserligentill stor del undvikas med hjälp av reglerna i 7 och 8 §§. Punkt 3 iövergångsbestämmelserna behövs emellertid när exempelvis ett erkännande harskett enligt svensk lag fastän del redan har funnits en utländsk dom ellerfastän en rättegång redan har inletts i en utomnordisk stat. Eftersom denufländska domen inte erkänns före ikraftträdandet av den nya lagen har densvenska fastställelsen ensam fått gälla här. Om punkt 3 iövergångsbestämmelserna inte fanns, skulle emellertid den svenskafastställelsen 'efter lagens ikraftträdande få ge vika för den ufländskadomen. Var avgörandena stridande mot varandra skulle detta kunna innebära attbarnet fick byta far. Av denna anledning har punkt 3 förts in iövergångsbestämmelserna. 5.2Förslaget till lag om ändring i Skall inte enligt 1 kap. 1 § en viss man ansessom/ar till ett barn som står under någons vårdnad, är socialnämnden skyldigatt försöka utreda vem som är far till barnet och se lill attfaderskapet/flir5/ä//.y, om barnet har hemvist i . (Jfr2 kap. 1 § i utredningens förslag) Enligt bestämmelsens hittillsvarande lydelse ärsocialnämnden skyldig att utreda faderskapet och se till att det fastställs,när det inte finns någon legal faderskapspresumtion. För att sådan skyldighetskall föreligga krävs att barnets vårdnadshavare är kyrkobokförd i Sverigeeller vistas här. Även om detta inte är fallet är nämnden skyldig att utredafaderskapet om vårdnadshavaren begär att socialnämnden skall ta uppfaderskapsfrågan och bamet är svensk medborgare. Paragrafens nya lydelseinnebär att socialnämndens skyldighet alt utreda faderskapet har begränsatstill de fall där barnet har hemvist i . Till skillnad från vad somskulle gälla Prop.1984/85:124 69 enligtutredningens förslag utgör inte bamets svenska medborgarskap i förening längre gmnd för socialnämndens medverkan tillfastslällelse av faderskapet. Vissa språkliga justeringar har gjorts.Paragrafen har behandlats i avsnitt 2.2.2 i den allmänna motiveringen. Är faderskapet fastställt på gmnd av ett utländsktdomstolsavgörande eller ett erkännande och gäller fastställelsen här ellerfinns det en svensk faststälielse, föreligger självfallet inte någonutredningsskyldighet för socialnämnden. Även om det inte finns någonfaststälielse som är giltig här kan det finnas anledning för socialnämnden attbeakta att faderskapsfrågan är under utredning utomlands, innan socialnämndenbeslutar alt själv påböQa en utredning. Vad som sägs i specialmotiveringen till3 § andra styckel lagen.om intemafionella faderskapsfrågor i fråga om socialnämndensgodkännande av ett faderskapserkännande kan vara till ledning även när detgäller frågan om nämnden skall påböQa en faderskapsutredning. Situafionerna ärdock inte helt identiska. I vissa fall kan det vara av värde att en utredninggenomförs för att exempelvis säkerställa uppgifter från parterna, medangodkännandet får anstå tills det rättsliga läget har klarnat. I fråga om hemvistbegreppet och dess tolkning idetta sammanhang kan hänvisas till specialmotiveringen till 2 § lagen ominternationella faderskapsfrågor. Bestämmelsen i förevarande paragraf, som i förstahand reglerar rent svenska förhållanden, får sin internationella betydelsegenom att det i 3 § lagen om internafionella faderskapsfrågor hänvisas till dennär det gäller svensk socialnämnds internationella behörighet. Bestämmelserna i3 kap. 5 § andra stycket och i 7 kap. 11 § och 14 § första stycketföräldrabalken är också kopplade till 2 kap. 1 § . Bestämmelsemarör socialnämndens rätt och skyldighet att företräda barnet i mål omfastslällelse av faderskap samt i fråga om underhåll. När det gäller underhåll har socialnämndpåpekat att ändringen i 2 kap. 1 § medför att skyldigheten ochrätten att företräda barnet i sådana frågor (se 7 kap. 11 § och 14 § förstastycket ) övergår från nämnden i vårdnadshavarens vistelsekommuntill nämnden i barnets hemvistkommun. har menat attdenna skyldighet kan bli betungande för en socialnämnd i en kommun med mångafamiljehem. Vidare borde det enligt vara mer praktisktatt underhållsfrågan ligger kvar hos socialnämnden i vårdnadshavarensvistelsekommun, eftersom denna nämnd som regel har ansvaret för barnet även närfamiljehemmet är i en annan kommun. Till detta kan sägas att det i det helt övervägandeantalet fall är mest praktiskt att det är samma socialnämnd som har ansvaretbåde för faderskaps- och underhållsfrågorna. De undantagssituationer somStockholms socialnämnd syftar på torde bäst lösas genom ett samarbete mellansocial- 1984/85:124 70 nämnderna i de berörda kommunerna och inte genom ensärtegel Qfr 30 § första stycket socialQänstlagen, 1980:620, och prop.1979/80:1 s. 543). Uppgifterna enligt 1 § åliggersocialnämnden i den kommun där barnet är kyrkobokfört. (Jfr 2 kap. 2 § i utredningens förslag) Paragrafen reglerar behörighetenför de olika socialnämnderna i landet vid fullgörandet av de uppgifter somanges i 1 §. Innehållet i paragrafen har jämkats med hänsyn till de ändringarsom har skett i 1 §. Några ändringar av språklig natur har också gjorts. Skall en viss man enligt 1 kap. 1 §anses som/ar till ett barn som står under någons vårdnad och har barnet hemvisthär i landet, skall socialnämnden, om vårdnadshavaren eller någon avvårdnadshavarna eller mannen begär det och det är lämpligt, utreda om någonannan man kan vara/ar till barnet. Ifråga om utredningen tillämpas 2-6och 8 §§. Utredningen får läggas ned, om det föreligger skäl som anges i 7 §första stycket 1 eUer 4 eller om det annars är lämpligt. Talan mot en socialnämnds beslutatt inte påbörja utredning enligt denna paragraf eller att lägga ned en påböQadutredning förs hos genom besvär. Mot beslut förstalan hos kammarrätten genom besvär. (Jfr 2 kap. 9 § i ulredningens förslag) I paragrafen reglerassocialnämndernas utredningsskyldighet i de fall när en legalfaderskapspresumtion gäller för barnet. Paragrafen har av samma skäl sombeträffande 1 § (se avsnitt 2.2.2 i den allmänna motiveringen) ändrats så atten sådan utredningsskyldighet föreligger endast när barnet har hemvist iSverige. I andra stycket har tagits bort debestämmelser som rör betydelsen av vårdnadshavarnas förhållanden när det gällerfillämpningen av 2 §. Med den föreslagna lydelsen av 2 § är dessa bestämmelseröverflödiga. Paragrafen har vidare fått en språklig justering. Mål om hävande av faderskap Det första avsnittet av 3 kap. harf. n. rubriken förklaring alt viss man ej är fader. Härmed avses mål omhävande av en legal faderskapspresumtion, och paragraferna i avsnittet handlarenbart om sådana mål. Enligt departementsförslaget skall emellertid 3 §, somingår i första avsnittet, kompletteras med en bestämmelse som gäller mål omförklaring att ett faderskapserkännande saknar verkan mot den som har lämnatdet. ' Lagtexten i paragrafens första stycke har jämkats någoti propositionsförslaget. Prop.1984/85:124 71 Rubrikenhar därför ändrats så att den avser både mål om hävande av en legalfaderskapspresumtion och mål om förklaring att ett faderskapserkännande saknarverkan mot den som har lämnat det. Talan som avses i I eller 2 § får väckas vid rätteni den ort där bamet har sitt hemvist eller, om det har avlidit, vid den rättsom har att ta upp tvist om arv efter barnet. Finns det inte någon annanbehörig, domstol, skall målet tas upp av . Detsamma gäller talan enligt 1 kap. 4 § tredjestycket om att ett faderskapserkännande saknar verkan mot den som har lämnatdet. (Jfr3 kap. 3 § i utredningens förslag) Ändringen innebär, fömtom ett par språkligajusteringar, att det till paragrafen fogas etl nytt stycke som avser fommfrågani mål om förklaring att ett faderskapserkännande saknar verkan mot den som harlämnat det. F.n. saknas särskilda fommregler för sådana mål.Behörigheten får därför avgöras med ledning av de allmänna reglema i 10 kap.rättegångsbalken. De domsrättsregler som föreslås i lagen om internationellafaderskapsfrågor innebär emellertid att mål om förklaring atl ett faderskapserkännandesaknar verkan mot den som har lämnat det kan tas upp här i landet i flera falldär det enligt 10 kap. inte finns någon lokalt behörigdomstol, exempelvis när talan väcks av ett bam som har hemvist här och mannensaknar anknytning till . Ändringen innebär en reglering av fommfrågan eftermönster av vad som enligt första stycket gäller för mål om hävande av en legalfaderskapspresumtion. Regleringen avser mål i vilka talan förs enligt 1 kap. 4§ tredje stycket , dvs. mål där ogiltighetstalan gmndas på atterkännandet inte överensstämmer med det biologiska faderskapet. Mål om ogiltighetpå annan gmnd får liksom hitulls handläggas enligt allmänna regler Qfr ,3u s. 37). 5.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1958:642) om blodundersökning m. m. vidutredning av faderskap Imål om förklaring att en viss man inte är far eller om fastställande avfaderskap kan rätten på yrkande av någon av parterna eller när det annarsbehövs förordna om blodundersökning eller annan undersökning rörande ärftligaegenskaper som kan ske utan nämnvärt men. Förordnandet kan avse modern, barnetoch den man eller de män som är parter i målet. Finns det anledning att antaatt någon annan man har haft samlag med modem då barnet kan varaavlat, får förordnandet avse också denne. Innan förordnande meddelas, skall den somförordnandet skulle avse beredas tillfälle att yttra sig. 'Lagtexten i paragrafens första stycke har jämkats i propositionsförslaget. 1984/85:124 72 (Jfr1 § i utredningens förslag) Den nuvarande hänvisningen i första meningen tillmål enligt 3 kap. har ersatts med uttrycken mål om förklaringatt en viss man inte är far och mål om fastställande av faderskap. Någon sakligändring innebär detta inte. Ändringen föranleds av att 3 kap. ifortsättningen skall omfatta även mål om förklaring att ett faderskapserkännandesaknar verkan mot den som har lämnat det (3 § andra stycket). Blodundersökningi denna typ av mål behandlas emellertid i 1 a § förevarande lag. Övrigaändringar är av språklig och redaktionell natur. 5.4Förslaget till lag om ändring i namnlagen (1982:670) Denna lag tillämpas inte på svenska medborgare somhar hemvist i , eller . Enligt paragrafens nuvarande lydelse är ävensvenska medborgare med hemvist i undantagna från den svenska namnlagenstillämpningsområde. Ändringen innebär att namnlagen blir tillämplig på dem.Frågor om namnförvärv för svenska medborgare med hemvist i skall alltsåi fortsättningen prövas av svensk myndighet enligt svensk lag. Lagentillämpas pä danska, finska och norska medborgare som har hemvist i . Andrautländska medborgare som har hemvist i får med tillämpning av dennalag förvärva, ändra eller behålla namn genom anmälan till pastorsämbetet ellerefter ansökan hos patent- och registreringsverket. I fråga om eftemamn som harförvärvats på detta sätt tillämpas 16 23 §§. Utländska medborgare som harhemvist i får också bära mellannamn enligt denna lag efter anmälanfill pastorsämbetet. Närutländska medborgare adopteras här i landet enligt svensk lag fillämpas alltid2-4 §§. I första stycket har föreskriften om isländskamedborgare utgått. Ändringen innebär att isländska medborgare med hemvist iSverige i fortsättningen behandlas på samma sätt som utomnordiska medborgaremed hemvist i . Genom att paragrafens andra stycke blir fillämpligt fårdessa isländska medborgare alltså valrätt mellan isländsk och svensk rätt. Enisländsk medborgare med hemvist i kan med stöd av andra stycket fåsvensk lag fillämplig i ett namnärende genom att göra anmälan eller ansökan omdet i de fall då ett namnförvärv på detta sätt är möjligt enligt namnlagen.Namnlagens regler om automatiska namnförvärv är däremot inte tillämpliga. Skallisländsk lag tillämpas är detta en angelägenhet för berörda is- 1984/85:124 73