prop · G803128 · 1984-12-31 00:00:00 — Fastighetsägarens tillstånd fordrasdock för grävning på hans mark. Det är således inte tillåtet att utan sådantlov gräva upp fynd som lokaliserats med hjälp av en metallsökare. bedömning föreligger mycket begränsade möjligheter attförhindra missbmk av metallsökare genom att exempelvis skärpa destraffrättsliga reglerna om att grävning på annans mark inte får ske utanmarkägarens tillstånd. Något förslag med sådan innebörd lämnas därför inte.Däremot föreslår utredningen att markägarna informeras om allemansrättens omfattningoch begränsning när det gäller bl. a. grävning så att de får vetskap om att dei sin egenskap av fastighetsägare kan förbjuda framtagning av fomtida föremål. EttetTektivt sätt att minska missbruket med metallsökare och kanske heltstoppa det skulle kunna vara att ge de antikvariska myndigheterna ekonomiskamedel för att kunna göra egna eftemndersökningar. Denna metod prövas nu påGotland. Då emellertid undersökningar av detta slag inte synes leda fill attproblemet med metallsökare kan lösas kan man, enligtutredningens uppfattning, knappast förlita sig på sådana undersökningar somenda altemativ för att komma till rätta med det aktuella problemet. Somkomplement till andra åtgärder för att motverka missbmkel med metallsökare kandock antikvariska eftemndersökningar vara av betydelse även . Information om gällande bestämmelser på området harhittills väsentligen riktats endast till säljarna av metallsökare. Dessa har isin tur uppmanats att till varje köpare av en sökare överlämna ett exemplar aven av och statens historiska museer (RAÄ) utgiven informationsskriftbenämnd Metalldeteklorer och fornminnen. Som ett nödvändigt och viktigtkomplement till andra åtgärder för att komma till rätta med problemet medmetallsökare bör enligt utredningens mening informationsinsatsernaintensifieras och utvidgas. har vidare övervägt införandeav ett generellt straffsanktionerat förbud mot att fortsätta grävning ellerannat arbete sedan det första föremålet påträffats på en arkeologisk fyndplatssom inte hör till fast fornlämning. Syftet med ett sådant förbud skulle varaatt få enhetliga regler för fornfynd vare sig de kommer från en fast fomlämningoch sålunda automatiskt är skyddade enligt FML eller från en annan arkeologiskfyndplats. Med hänsyn till att en sådan reglering av olika skäl inte är heltinvändningsfri anser sig utredningen för sin del inte böra lämna något förslagi den riktningen. avvisar också tanken att höjaersättningen för hembudspliktiga fomfynd i syfte att förmå upphitiaren attalltid anmäla sina fynd. Motivet för utredningens ståndpunkt är att högreersättning med stöd av FML kan leda till atl allt fler människor börjar bedrivaskatfletning med metallsökare, vilket knappast är en önskvärd utveckling frånforskningssynpunkt. 1984/85:128 32 diskuterar fömtsätlningama förtillståndsregleringar i form av tillverkningskontroll, importrestriktioner ochauklorisationsförfarande beträffande försäljning och licenskrav för innehaveller användning. Utredningen avvisar att sådana regleringar genomförs ochsammanfattar skälen härför på följande sätt. Metallsökarens användningsområde är förhållandevisbrett. Det är mycket svårt att göra skillnad mellan metallsökare föryrkesmässig användning och sökare avsedda för skatfletning. De flestametallsökare kan med andra ord nyttjas för båda ändamålen. Inom landet finnsredan åtskilliga metallsökare. Det är ganska lätt att föra in sökare frånutlandet. De kan ofta tillverkas efter lättfattlig beskrivning. Gemensamt förregleringarna är att de riskerar att bli krångliga och medföra en tyngandeadministration. För såväl köpare som säljare av metallsökare i de stora delarav landet där fömtsättningar för missbmk av metallsökare saknas måste varjeform av nu berörd reglering framstå som meningslös och väcka förståeligirritation. Vad gäller auktorisationsförfarandet kan tilläggas att stmkturen påbranschen för metallsökare är sådan att fömtsättningar torde saknas för enändamålsenlig och effektiv kontroll av dem som är verksamma i försäljningsledet. I ställel för en reglering som är inriktad påhandeln med och försäljningen av metallsökare finner arkeologiutredningenstarka skäl tala för att införa någon form av prövning för att få användametallsökare för skattletning. Ett system med ett generellt tillståndstvång föratt nyttja metallsökare för skattietning är en ganska okomplicerad och smidiglösning. Bestämmelser i ämnet måste dock gälla för hela landet. Dessutom kanförväntas en mycket restriktiv bedömning i frågan om tillstånd skall ges.Besvärliga bevisproblem vid ifrågasatta överträdelser kan också uppstå. Utredningen rekommenderar i stället att skyddet motmissbruk av metallsökare förstärks i fråga om såväl fornlämningar medtillhörande områden som andra kända fyndplatser eller platser där fornfyndsannolikt kan göras. Genom bestämmelser i skyddas visserligen allafasta fornlämningar mot allehanda ingrepp. Sättet att med hjälp av tekniskapparatur lokalisera under markytan belägna fornfynd i fasta fornlämningar äremellertid en ganska ny företeelse, som i flera fall gett som resultat attfornlämningar skadats till förfång för forskningen. På gmnd härav synes enligtutredningen lämpligt alt i främst brottsförebyggande syfte utvidga delstraffbara området till att avse även bmket av en metallsökare på en fastfornlämning. Utredningen föreslår därför att i FML införs förbud mot att utantillstånd använda metallsökare på fast fornlämning och inom det område som hörtill fornlämningen. För alt förbättra skyddet för sådana fyndplatsersom inte hör till fornlämningsområden har arkeologiutredningen övervägt enordning som inne- Prop.1984/85:128 33 bäratl en myndighet ges rätt att förbjuda användningen av melallsökare inomområden där arkeologiska fynd har påträffats eller sannolikt kan förekomma.Genom särskilda beslut om fredande av vissa områden från användning avmetallsökare skulle den väsentliga fördelen uppnås atl åtgärder mot missbmk avsökare kan koncentreras till sådana delar av landet där missbruk konstateratseller där risk för missbruk föreligger. Av främst detta skäl anserarkeologiutredningen att en reglering enligt nämnda principer är klartöveriägsen andra regleringsalternaliv. Regleringen bör dock inte förhindraanvändning av metallsökare för yrkesmässigt bruk inom de skyddade områdena. Motbakgmnd av det anförda föreslår utredningen, aU i FML tas in beslämmelser sominnebär att inom områden där fornfynd lidigare har påträffats eller kanförväntas bli påträffade metallsökare inte utan tillstånd får användas förannal än yrkesmässigt bruk. Enligt förslaget skall prövningen av omanvändningsförbud skall gälla göras av , som också skallfastställa gränserna för det skyddade området. Normalt bör det föreslagnaanvändningsförbudet gälla för - förutom kända fyndplatser -endast sådanaområden där fynd sannolikt kan göras. Om beslulsförfarandet möter betydandepraktiska svårigheter eller ställer slora krav på myndighetens resurser kandet vara rimligt aU godta atl det skyddade området bestäms schablonmässigt, t.ex. omfattande en omkrets av 200 m mnt en fyndplats. Av samma skäl bör hinderinte föreligga mot beslut om att skyddsområdet skall motsvara den areal somutgörs av en viss fastighet, en viss kommun eller t.o.m. ett visst län, l.ex.Gotlands län, där fyndplatserna är talrika och jämnt utspridda. , som anser alt en strängaresyn på missbmk av metallsökare bör återspeglas i straffbestämmelserna, föreslårvidare främst i brottsförebyggande syfte att fängelsestraff bör inrymmas istraffskalan. Av samma skäl förordar utredningen att metallsökare som använtsvid brott skall kunna förverkas. Utredningen konstaterar atl arkeologiskaeftemndersökningar som med särskilda medel har gjorts på Golland har effektivtbidragit lill atl förekomma missbmk av metallsökare. Utredningen föreslår altRAÄ även fortsättningsvis erhåller sådana medel för undersökningarna. Ulredningen, som framhåller betydelsen avinformation när det gäller att förebygga missbruk av metallsökare, förordar attför ändamålet väl avvägda informationsinsatser vidtas och alt dessakoncentreras främst till tidpunkten för den nya lagstiftningens ikraftträdande,vilket föreslås ske den Ijuli 1984. 3 1984/85. Prop.1984/85:128 34 Lag om ändring i lagen (1942:350) om fornminnen Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1942: 350) omfornminnen' deh att 12 och 16 §§ skall ha nedan angivna lydelse, dels att ilagen skall införas en ny paragraf, 15 a §, samt närmast före nämnda paragrafenmbrik med nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Om fynd av föremål som enligt Den som hittat föremål som skall vad ovan sagts skall tillfalla eller tillfalla eller hembjudas statenskall hembjudas staten skall den som hit- utan dröjsmål anmäla detta hos tat föremålet utan dröjsmål göra och statens anmälan hos historiska museer eller hos ombud och statens historiska museer eller som den myndigheten utsett eller ombud som denna myndighei utsett hos eller hos polis- eller hos polismyndighet. Han vare myndigheten. ock pliktig att på anmaning ulläm- skyldig atl på begäran lämna ut fö- na föremålet mot bevis saml nog- remålet mot kvitto saml noggrant grant uppgiva platsen för fyndet tala öm var, när och hur fyndet och omständigheterna därvid. Apparater som kan användas för atlspåra metallföremål under markytan (metallsökare) får inte utan länsstyrelsenstillstånd användas på en fasl fornlämning eller inom elt sådant område somenligt 3 § hör till fornlämningen. får föreskriva attmetallsökare inte utan tillstånd får användas inom områden därsådana fornfynd som avses i 11 § lidigare har påträffats eller kan förväntasbli påträffade. skall fastställa gränserna för området ochkungöra sitt beslut i ortstidning. Tillstånd enligt andra stycketfordras inte om metallsökare yrkesmässigt används för alt söka efter annat änfornfynd. ' Lagen omtryckt 1976:442. Den som i fråga om fast fornlämningeller sådant skeppsvrak eller annat föremål som avses i 9a§ utan lov vidtageråtgärd som sägs i 1 § andra styckel eller underlåter atl fullgöraanmälningsskyldighet enligt 8 § andra stycket dömes lill böter. Är brottetgrovt, är straffet fängelse . Han är även skyldig att ersättaall kostnad som föranledes av brottet. Den som underlåter alt anmälafornfynd enligt vad i 12 § sägs straffes såsom i första stycket stadgas ochhave förverkat all rätt på grund av fyndet. Samma lag vare, där någon eljeslundandöljer, skadar, förändrar, avyttrar eller förvärvar föremål som enligtdenna lag skall tillfalla eller hembjudas staten. Den som i fråga om fast fornlämningeller sådant skeppsvrak eller annat föremål som avses i 9a§ utan lov vidtar åtgärdsom sägs i 1 § andra stycket eller inte fullgör sin anmälningsskyldighet enligt8 § andra stycket döms till böter. Är brottet att anse som grovt, skallgärningsmannen dömas till fängelse . Denne är även skyldigatt ersätta alla kostnader som brottet föranleder. Till ansvar enligt första styckel döms också den som inteanmäler fornfynd enhgt vad som föreskrivs i 12 §. Gärningsmannen har ävenförlorat all rätt på gmnd av fyndet. Detsamma gäller, om någon gömmer, skadar,förändrar, avyttrar eller förvärvar föremål som enligt denna lag skalltillfalla staten. Den som uppsåtligen eller avoaktsamhet bryter mot 15 a § första eller andra styckena döms lill böter ellerfängelse . Metallsökare som använts vid brott mot bestämmelserna i 15a § första eller andra styckena skall förklaras förverkad, om inte delta äruppenbart oskäligt. 1984/85:128 36 Sammanställning av remissyttrandena över arkeologiutredningensdelbetänkande (DsU 1983:3) Metallsökare bruk och missbruk Efter remiss har yttrande överarkeologiutredningens delbetänkande Metallsökare - bruk och missbruk (DsU1983:3) avgivits av justitiekanslern (), riksåklagaren (), som bifogatyttranden från länsåklagarmyn-dighetema i och ,län och samt från åklagarmyndigheten i Visbyåklagardistrikt, , brottsförebyggande rådet (BRÅ),statskontoret, (), och statenshistoriska museer (RAÄ), statens , statens kulturtåd,kommerskollegium, som bifogat yttrande från ,, , kammartätten i , länsstyrelseni , i län, i , sombifogat yttrande från , . Riksförbundetför hembygdsvärd, . Föreningen länsmuseernas samarbetsråd. Remissinstanserna poängterar värdet av utredningenoch instämmer i ulredningens bedömning belräffande missbruket avmetalldeteklorer och behovet av åtgärder som snabbt ger önskad effekt ochundviker onödigt omfattande och omständig reglering. Flertaletremissinstanser, bl. a. JK, BRÅ, statskontoret, RAÄ, ,och kammarrätten i tillstyrkerutredningens förslag lill ålgärder. RÅ finner det något tveksamt om endast enskärpning av fomminneslagens (FML) bestämmelser är tillräckligt för att nåeftersträvade effekter på kulturminnesvårdens område, men anser atteffektivitetskravet måste vägas mot hänsynen lill näringsidkare och andra somanvänder metallsökare på ett behörigt sätt och tillstyrker därför ändåulredningens förslag. Länsstyrelseni län framhåller att situationen i , frånsett , ännu inteär så alarmerande som i vissa andra länder men atl det är nödvändigt alt mötaetl eventuellt kommande missbmk med lämpliga åtgärder. Flera remissinstanser, bl. a.länsåklagarmyndighelen i och , åklagarmyndigheten iVisby åklagardistrikt och Föreningen understrykerproblemet med missbmkel 1984/85:128 37 påGolland och anser atl lagförslaget underlättar möjligheterna alt mötamissbruket med lämpliga ålgärder och beivra brott mot FML i ökad omfattning. De remissinstanser som kommenterat utredningensbeslut alt inte föreslå importrestriktioner och auklorisationsförfarandebeträffande försäljning av metalldelektorer eller licenskrav för innehav elleranvändning av dessa, delar utredningens bedömning. Så gott som alla remissinstanser instämmer iutredningens förslag att metallsökare inte skall få användas ulan tillstånd avlänsslyrelsen på fast fornlämning eller inom sådant område som enligt 3 § FMLhör lill fornlämningen (15 a § första stycket). Detsamma gäller förslaget attlänsstyrelsen skall få föreskriva att metallsökare inte utan länsstyrelsenstillstånd får användas inom områden där fornfynd har påträffats eller kanförväntas bli påträffade (15 a § andra slycket) och att sådant tillstånd inteskall behövas för yrkesmässig användning (15 a § tredje stycket). Endastrikspolisstyrelsen och RRV avstyrker förslagen. RÅ, länsåklagarmyndigheten i ochGotlands län och åklagarmyndigheten i påpekar all det kan bli svårt attbevisa att metallsökare verkligen använts inom ett fornminnesområde. Enkriminalisering av "medförande" eller "innehav" skulle iväsenthg utsträckning undanröja dessa problem. Efiersom fasta fornlämningar ochderas skyddsområden är begränsade till ytvidden skulle elt så utformat förbudinte behöva medföra några nämnvärda olägenheter för allmänheten. När det gäller15 a § andra stycket synes enligt RÅ:s uppfattning däremol den föreslagnakriminaliseringen som hänför sig till begreppet "användning" vara altföredra. RAÄ fillstyrker i stort utredningens förslag ochförutsätter atl möjligheten att förbjuda användning av metallsökare tillämpasrestriktivt och bara i sådana fall där en verklig hotbild föreligger. Härigenomkan etl beslut om användningsförbud även få störte verkan och respekten förförbudets efterlevnad lättare upprätthållas. Del måste vidare anses lämpligtatt RAÄ ges möjlighet att använda metallsökare utan särskill tillstånd frånlänsstyrelsen. RAÄ föreslår därför att en särskild bestämmelse införs härom,som ett fjärde stycke i 15 a §. Liknande åsikter framförs även av länsstyrelseni . Föreningen anser attförslaget är förenligt med FML: s grundläggande principer, vilkel är väsentligtför förståelse och efterlevnad hos allmänheten. Det förefaller praktiskt atl delänsstyrelser, som har problem med missbruk, själva kan vidta åtgärder genomalt fridlysa "heta" områden. Problem kan emellertid uppstå i sambandmed att sådana områden skall utpekas, avgränsas och markeras. Kontrollen av 4 1984/85. Prop.1984/85:128 38 efterlevnadenkan naturligtvis bli svår att genomföra. Men enligt föreningens uppfattningfinns det knappast något alternativ till utredningens förslag. i har intenågon erinran mot ett generellt förbud mot att använda metalldeteklorer påfasta fornlämningar, men är däremot tveksam till förbudet enligt andra stycketi 15 a §. Det kan här komma att röra sig om mycket stora områden och förbudet idess föreslagna utformning synes vara för långt gående. Det borde vara tillräckligtatt förbudet begränsas till att gälla begagnande av metalldelektorer föreftersökande av fornfynd. I så fall bortfaller behovet av 15 a § tredje stycket.Bevissvårigheter kan komma att uppstå men detta är dock urrättssäkerhetssynpunkt alt föredraga framför ett generellt kriminaliserande somdessutom förenas med förverkande. När det gäller den föreslagna lagtexten anser RAÄ,länsåklagarmyndigheten i och i åklagardistrikt att 15 a § bör kompletteras så attdet klart framgår att den omfattar skeppsvrak eller annat föremål som avses i 9a § FML. Härigenom uppnås även överensstämmelse med innehållet i 16 § sammalag. anser atl en kriminalisering avhandlingar, som i och för sig är oacceptabla men som är av lindrigare art,måste ske med urskiljning. Saknas resurser för en effektiv övervakning avreglernas efterlevnad kan detta medföra att allmänhetens respekt för olikabestämmelser urholkas, vilket innebär en negativ inverkan på det allmännarättsmedvetandet. Styrelsen framhåller vidare att om förslaget läggs till gmndför lagstiftning kommer detta att medföra besvärliga gränsdragningsproblem ifråga om vad som avses med en metalldeleklor. Dessutom torde det vara förenatmed väsenfliga bevissvårigheter att visa att någon har använt en melallsökarepå ett obehörigt sätt. RRV anser det inte möjligt att lösa problem ochmissbruk av metalldeteklorer genom att kriminalisera bmkandet av etl tekniskthjälpmedel. Enligt utredningens förslag skall ,efter att ha fastställt gränserna för de områden där förbudet skall gälla,kungöra sitt beslut i ortstidningen. Flertalet remissinstanser, bl.a. BRÅ ochRRV, understryker vikten av att informationsinsatserna intensifieras ochutvidgas till säljare och köpare av melallsökare i fråga om gällande regler menockså i fråga om fornlämningar i allmänhet. i län framhåller attdet ej kan vara tillräckligt att beslutet endast följs av ett engångskungörandei ortstidning. Även om ett oaktsamt brytande mot förbudet är straffbart kan detförväntas att invändningar i många fall kommer att göras om god tro i vadavser gränserna för del skyddade området. Det är därför angeläget med informationäven i samband med försäljning av metallsökare och att förbuden kungörs genomanslag på lämpliga platser. Prop.1984/85:128 39 Flera länsstyrelser och Föreningen pekar på behovet av en fortlöpande information tillturistorganisationer både inom och utom landet. Även hembygdsrörelsen,länsmuseernas nya ombudsorganisation och dykarklubbar måste informeras ochutbildas. RAAframhåller dock att ämbetet saknar egna ekonomiska medel förinformationsinsatser i den utslräckning som är nödvändiga och fömtsätter därföralt regeringen ställer sådana medel till RAÄ:s förfogande. Liknande åsikterframförs även av i och länsmuseernas samarbetsråd,vilka också pekar på länsstyrelsernas behov av medel till informationen. Statskontoretutgår däremot från atl de kostnader som kommer att uppstå, bl.a. för skyltningpå platsen och eventuell övervakning av områden med metallsökningsförbud ochtillståndsgivning, kan av länsstyrelsema med redan tillgängligaresurser, även om belastningen kommer att vara särskilt stor för Gotiands län.Skulle verksamheten kräva resurser utöver redan tillgängliga bör någon form avavgiftsbelagd tillståndsgivning övervägas. Utredningenföreslår att beslut enligt 15 a § andra styckel angåendefastställande av gränser för användning av metallsökare skall kunna överklagashos regeringen. Kammarrätten.i ifrågasätter om man bör belastaregeringen med frågor av förevarande art och hänvisar till förslagen i (Ds SB1983:1) Det fortsatta ddegeringsarbetel i . Beslut avlänsstyrelsen enligt 3 § andra styckel FML, som avser bedömningar av Ukartadbeskaffenhet, prövas av kammartätten. Kammartätten vill därför förorda att ävenbesvär över ifrågavarande beslut av förs hos kammartätten. Ävenlänsstyrelsens beslut angående tillstånd alt använda metallsökare enligt 15 a §i föreslagen lydelse bör ankomma på kammartättens prövning. Enligt 20 § FMLkommer sådana beslut eljest att kunna överklagas hos regeringen. Ibetänkandet föreslås att anmälan om fornfynd även skall kunna ske hos länsstyrelsenenligt 12 § FML. Länsmuseernas samarbetsråd vill framhålla att länsmuseernaofta är ensamma i ett län om att ha arkeologisk kompetens saml att länsmuseernamed sitt omfatlande kontaktnät inom hembygdsrörelse och arkeologiskt intresseradallmänhet har synnerligen goda förutsättningar atl mottaga anmälan om fornfynd.Samarbetsrådet anser därför att även länsmuseema bör omnämnas i lagtextenenligt följande ".. eller hos , eller hospolismyndigheten." Utredningen föreslår alt den som uppsåtligen ellerav oaktsamhet bryter mol 15 a § döms till böter eller fängelse i högst 6månader (16 § tredje stycket). Metallsökare som använts vid brott motbestämmelserna skall förklaras förverkad, om inte detta är uppenbart oskäligt(16 § fjärde stycket). 1984/85:128 40 När det gäller de föreslagna straffbestämmelsernaär remissopinionen delad. Flertalet remissinstanser kommenterar inte närmaredenna fråga utan anser allmänt att de föreslagna straffbestämmelserna är välavvägda. Några remissinstanser är dock kritiska till delar av förslaget. Den nya ansvarsbestämmelsen i tredje slycket ochförverkanderegeln i Qärde stycket synes väl lämpade att läggas till grund förlagstiftning, anser RÅ. Fängelse bör av preventiva skäl ingå i straffskalan menäven av det skälet att husrannsakan därigenom blir möjlig. En förutsättninghärför är att straffskalan för nu kriminaliserade gärningar i första och andrastyckena skärps och hamnar på samma nivå. Det kan rimligen inte anses varaallvarligare att obehörigen leta efter fornfynd än att gräva upp dem. Denföreslagna ordningen skulle också innebära en principiell avvikelse från vadsom eljesl lillämpas inom straffrätten. Liknande åsikter framförs av länsåklagarmyndigheleni och och av länsåklagarmyndigheten i län,vilken dock föreslår att straffet för överträdelse skall inskränkas till böteri normalfallen. Sveahovrätt delar i princip uppfattningen, att en straffbestämmelse bör varatillräckligt kännbar för att tjäna sitt ändamål, alt avhålla från brott. Denmotivering som lämnats lill stöd för att fängelse skall ingå i straffskalanför brott innebärande missbruk av metallsökare kan emellertid lika väl anförassåsom skäl för all övriga brott mot lagen borde bestraffas strängare.Straffskalorna för samtliga brott mol lagen bör vara enhetliga. Vidare anmärkerhovrätten alt det föreslagna strafltiudet även skiljer sig från gällandestraffbestämmelser genom att de subjektiva rekvisiten angivits i lagtexten. Detsynes mindre lämpligt att i samma lagrum de subjektiva rekvisiten är klartangivna för vissa brott och inte för andra. BRÅ anser inte att utredningen anfört tillräckligaskäl för att införa fängelse i straffskalan. Del beteende som man önskar stävjakan inte sägas vara av sådan art all denna sanklionsform bör bli aktuell. Denbrottsförebyggande effekten torde bli minst lika god om möjligheter finns lillelt kännbart bötesstraff. Mol fängelsestraff talar även den omständigheten atldet i vissa fall blir en myndighet () som skall ange inom vilkageografiska områden tillstånd skall fordras. Det är inte rimligt att enöverträdelse av beslut, som skall kungöras i ortstidning, skallkunna leda till fängelse och därmed registrering i kriminalregistret. BRÅavstyrker således utredningens förslag i denna del och föreslår atlstraffsanktionen bestäms lill böter. BRÅ tillstyrker däremot att metallsökaresom använts vid brott skall kunna förverkas.