prop · G80350 · 1984-12-31 00:00:00 — Enutgångspunkt för den nya tullproceduren var att de uppgifter som behövs för atttullverket skall kunna fastställa de tullar och avgifter som skall erläggas vidinförseln skulle lämnas i form av en deklaration (tulldeklaration).Omfattningen av deklarationsskyldigheten var föremål för ingåendediskussioner. Närdet gäller frågan vem som skall vara skyldig att avge tulldeklarationkonstaterades i propositionen att delta hänger samman med vem som skall angevara till förtullning. , som inte hade funnit påkallatatt närmare reglera vem som skall ange vara till förtullning,. förordade attimportören skall vara deklarationsskyldig, dock utan att närmare bestämma importörsbegreppel.Enligt departementspromemorian skulle importören såväl ange vara lill förtullningsom avge deklaration. Som importör skulle härvid anses den för vars räkningvaran förs in, om 1984/85:50 24 hanär bosatt i landet, och i annat fall den som för in varan. Vid remissbehandlingenställde sig flera remissinstanser kritiska till bestämningen avimportörsbegreppet. Departementschefen förordade att deklaration skulle avgesav den som anger vara till förtullning. Någon närmare föreskrift om vem somskall vara skyldig att ange varan till förtullning syntes inte påkallad. Närdet gäller skyldigheten att erlägga tull föreslog tullagstiftningskommitténatt denna skulle åläggas den som anmäler godset till förtullning ellerhemlagning. I princip borde denna regel gälla även beträffande skyldighetenatt erlägga andra skatter och avgifter i samband med införseln. Kommittén hadediskuterat olika möjligheter att mera klart definiera vem som är skyldig atterlägga tullen till men kommittén fann det mest rationellt all knytaskyldigheten att erlägga tullen till viss fas i själva tullproceduren. Idepartementspromemorian föreslogs betr. betalningsskyldigheten att importörenskulle betala tull och annan avgift för varan. Ipropositionen fann departemnetschefen det naturligt att avgifterna skulleerläggas av samma person som är skyldig att avge deklaration, dvs. den somanger vara till förtullning. I förslaget lill tullag användes sedan begreppet"tullskyldig" för alt fastställa de olika skyldigheter som importören(motsvarande) har att iaktta i tullproceduren. 3 förslag SOU 1976:37) Varusmugglingsutredningenmenade att det i tullagen helsl borde finnas en generell, uttömmande föreksriftom vem som har att ange vara till förtullning. Utredningen konstaterade attfrågan om att införa en sådan allmän förskrift varit föremål för ingåendeöverväganden vid tillkomsten av tullagen men att tanken avvisats med hänsyntill de svårigheter som ansetts föreligga att utforma en fullt täckande meninte alltför vidlyftig beskrivning. Även om dessa svårigheter i och för siginte borde utgöra hinder för en lösning ansåg utredningen det inte varapåkallat att i deta sammanhang ta upp frågan till förnyat övervägande. Utredningenfann det emellertid önskvärt att generellt använda benämningen tullskyldig påden som skall betala tull och annan införselavgifl till och föreslogen omformulering av bestämmelserna i 5 § tullagen. I konsekvens härmed föreslogutredningen ocksä att den i 39 § tullagen föreskrivna skyldigheten förinnehavare av tullupplag m.fl. att erlägga särskild avgift för vara som hargått förlorad utformas som fall av tullskyldighet. Också det fall att någonför in en avgiftsbelagd vara utan att ge det till känna för vederbörligmyndighet eller olovligt förfogar över varor borde enligt utredningens meningmedföra tullskyldighet. Vidremissbehandlingen framfördes i stort sett inga erinringar mot utredningensförslag. Prop.1984/85:50 25 Generaltullstyrelsenhälsade i sitt remissyttrande med tillfredsställelse den av utredningenföreslagna utvidgningen. Även om uiredningens förslag främst bottnade i ensträvan all finna en anknytning för det av utredningen föreslagna tulltilläggetansåg styrelsen att förslaget i denna del borde genomföras oavsett vadutredningens förslag i övrigt kunde leda till. Somett led i översynen av tullagstiftningen har beredningsgmppen att ta ställning tillutformningen av tullskyldighetsbegreppet. Gruppen har därvid funnit detlämpligt att som utgångspunkt la de förslag som framlagts av vamsmugglingsutredningen. Enligt beredningsgmppensmening synes hinder inte föreligga att nu ta upp frågan om tullskyldighetsbegreppettill behandling utan att avvakta alt översynen i övrigt slutförs. anfört är det önskvärt att generellt användabenämningen tullskyldig på den som skall betala tull och annan införselavgifttill . Beredningsgmppen föreslär därför att bestämningen avbegreppet tullskyldig i 5 § tullagen formuleras om och att det dessutom erinrasom de särskilda fall av tullskyldighet som tas in i 39 och 40§§. Detta kommer bl.a.att ge större klarhet l.ex. i sådana fall då införseln skett utan att varorna angettstill förtullning eller lagits hem. Det föreslås också attskyldigheten i nuvarande 39 § för innehavare av tullupplag m. fl. att erläggasärskild avgift för vara som gått förlorad ersätts med tullskyldighet i vanligordning. Ändringen medför bl.a. attmervärdeskatt som debiterats blir avdragsgill vid den inrikesmervärdebeskattningen. F. n. är det inte möjligt att göra avdrag iskatteredovisningen för den del av den särskilda avgiften som motsvararmervärdeskattebeloppet. Beredningsgmppen föreslårvidare att bestämmelserna i 39 § tullagen ändras så att innehavare av frihamnbehandlas på samma sätt som tullupp-lagshavare när det gäller betalningsavsvarför förkommet gods. Prop.1984/85:50 26 Sammanställning av remissyttranden över beredningsgruppensför tullagstiftningsfrågor (1982:02) delbetänkande med förslag till ändring itullagen m. m. Beredningsgmppensförslag om författningsändringar överensstämmer i de flesta avseenden medförslag som vamsmugglingsutredningen lämnat i betänkandet SOU 1976: 37Smugglingsbrott och tulliillägg. 1 förhällande till vamsmugglingsutredningensförslag innebär dock beredningsgmppens förslag en ytterligare utvidgning av tullskyldighetsbegreppet,därigenom att även innehavare av frihamn föreslås vara tullskyldig förförkommet gods. Vamsmugglingsutredningensbelänkande remissbahandlades , varvid ett 40-tal myndigheter, föreningaroch andra sammanslutningar yttrade sig. Några erinringar mot förslagel om ettutvidgat tullskyldighetsbegrepp framställdes inte. anfördei silt remissvar alt förslaget borde genomföras oavsett vad utredningens övrigaförslag skulle komma att leda till. Överberedningsgmppens betänkande har remissyttranden avgetts av StockholmsFrihamnsaktiebolag, Hamn, Frihamnsaktiebolag och Norrköpingskommun. I yttrandena behandlas enbart frågan om införande av en utvidgadtullskyldighet för frihamnsinnehavare. Förslaget har avstyrkts avfrihamnsbolagen i , och . I yttrandet från iMalmö, vilket till stor del överensstämmer med stockholmsbolagets yttrandeanförs beträffande förslaget: Dettainnebär enligt frihamnsbolagets uppfatining att innehavare av frihamn bliransvarig även för gods som förvaras på enskilt lager. De nuvarande mtinema förkontroll av enskilt lager grundar sig pä ett samarbete mellan och frihamnsbolaget.Frihamnsbolaget noterar och förvarar de terminalinlagor, som berör lagret.Dessa inlagor upptar antal kolli men ej artiklar i varje kolli. Dennoggranna kontroll, som stickprovsvis utförs av fordrar, utöverinlagorna, tillgång till tullattester, fakturor m.m. samt i vissa fall behov avkontroller hemma hos företaget. Frihamnsbolagets möjligheter att utföra dessakontroller måste betraktas som praktiskt ogenomförbara. Dessutom saknarfrihamnsbolaget juridiska möjligheter härtill. Medhänvisning härtill anser frihamnsbolaget det orealistiskt att betraktainnehavare av frihamn såsom tullskyldig när det gäller betalningsansvar för förkommetgods på enskilt lager. Omförslaget går igenom i denna del bör föreskrivas att av godkänd ochregistrerad innehavare av enskilt lager skall liksom vara redovisningsskyldigdirekt till och därmed också betalningsansvarig. Avberedningens betänkande framgår att man anser att frihamnama i huvudsak användspå samma sätt som tullupplag. Man synes ha bortsett från att i frihamnarnaförekommer lagring av gods i relativt slor utsträckning även på enskilt lager. 1984/85:50 27 Avslutningsvisfår framhållas att för att frihamnar skall ha en möjlighet att kunna bestå fömtsattesatt frihamnarnas speciella förmåner i förhållande till reglema för tullupplag inleändras så att en övergång sker till ett omfattande och därmed personalkrävandekontroll- och redovisningssystem. Liknandesynpunkter lämnas från Hamn; Tullverkethar full insyn i frihmansbolagets verksamhet. Nuvarande system har efter vad vikunnat förstå fungerat tillfredsställande även från synpunkt trotsatt tullavgift för eventuellt förkommet gods ej förekommit. Ett införande avtullskyldighet för frihamnsinnehavaren skulle endast medföra ett störreadministrativt arbete för såväl frihamnsinnehavaren som . Nägonförändring av nuvarande mtiner skulle med anledning härav inte ske då mtinernaju är godkända av . Med hänvisning till vad ovan anförts anhålles atttullskyldighet inte införs för frihamnsinnehavaren och att därför ingen ändringsker i tullag, tulltaxa och lullstadga vad berör frihamn. Skulletrots allt som talar häremot tullskyldighet för frihamnsinnehavaren införaskommer problem av bland annat juridisk art att uppstå. Inom frihamnsområdetfinns företag som av erhållit tillstånd att ha enskih lager. Dessalagerinnehavare redovisar direkl till och är tullskyldiga för sittlagrade gods. I det nu avlämnade betänkandet har denna fråga inte berörts. Denkontroll som utförs av vad gäller enskilt lager fordrar tillgång lilltullattester, fakturor m. m. samt i vissa fall även kontroll hemma hosföretaget. Frihamnsbolaget saknar möjligheter att genomföra sådan kontroll dåbolaget inte har tillgång till nödvändiga handlingar och dessutom inte harformell juridisk befogenhet härtill. Skulle dock beredningsgruppens förslagvad gäller frihamnema genomföras bör särskilt anges att hos Tullverketregistrerad innehavare av enskilt lager skall liksom vararedovisningsskyldig direkt lill och därmed också tullskyldig ochbetalningsansvarig. , som tillstyrker förslaget under vissa fömtsättningar,anförs: Fråganär hur den föreslagna skärpningen av ansvaret för innehavare av frihamn skaappliceras på en frihamn/exportzon av den karaktär som ståri färd med alt etablera. Den huvudidéinriktning, som exportzonsutredningen lagtfast, innebor en frihamn/exportzon med industriell bearbetning av bl.a. tullbelagdaimporterade råvaror. Varor som sedan är tänkta att reexporteras till utlandet.Svårigheten att kontrollera råvamflödel i en frihamn av industriell karaktärliksom den allmänna tillsynsfunktionen i en sådan måste ställa större krav påinnehavaren än pä innehavaren av en konventionell frihamn, som den fungerar iidag. Om den föreslagna skärpningen av ansvaret för innehavare av frihamnlagfästes bör detta beaktas. För att inte tvinga innehavaren av en frihamn avindustri-producerande karaktär till en alltför rigorös ingående kontroll avindustriföretagen i , bör bevisbördekravet på denne för att förlustav vara ej beror på fel eller försummelse av honom ej sättas allt för högt. Prop.1984/85:50 28 möjlighet att medge befrielse ellernedsättning av tull eller avgift skulle ocksä kunna utökas. Underangivna förutsättningar tillstyrker lagförslaget i härberörd del. Helt klart är att förslagel innebär en förenklad administration ochmedför lägre kostnader för tullen, en besparing som rimligen ocksä indirektborde kunna komma innehavaren av till del. Prop.1984/85:50 29 Utdrag ur betänkandeSmugglingsbrott och tulltillägg s. 185190 Den föreslagna ändringen i 39 § att skyldigheten atterlägga särskild avgift byts ut mot tuUskyldighel, medför alt de nuvarandebestämmelserna i 40 § första och andra styckena om sättet för beräkning av densärskilda avgiften och att tull och annan införselavgift inle skall utgå förvara, för vilken särskild avgift har erlagts, blir överflödiga. Vid förtullningav den förlorade varan reglerar 6 a § TL vilka bestämmelser som skall ligga lillgrund för beräkningen av tull och andra införselavgifter som skall utgå. Motsvarighetlill bestämmelsen alt i fråga om spritdrycker och vin den avgiftssats somgäller för resandes införsel av sådan vara skall tillämpas krävs dock även ifortsättningen. Dessa avgiftssatser finns i särskilda bestämmelser i tulltaxan(1971:920). Specialbestämmelserna avser även resandes införsel av starköl ochtobaksvaror och bör naluriigen i sin helhet bli tillämpliga vid tuUskyldighelenligt 39 §. En sädan utvidgning av till-lämpningsområdet torde underlättatullverkels debitering av den införselavgift som skall utgå. Utredningenföreslår, all hela denna reglering sker i tulltaxan i anslutning till desärskilda bestämmelserna för resande. Hänvisningen i nuvarande 40 § tredje stycket motsvaras av39 § sista stycket i förslaget. I den nya40 § har i huvudsak reglerats sådana fall av tullskyldighet som objektivt settmotsvarar om dels illegal införsel av varor "ulan altgiva det till känna", dels olovligt förfogande över oförtullade, ivederbörlig ordning införda varor eller över varor, för vilka vid förtullningenåtnjutils tullfrihet, tullnedsättning eller liknande förmån. Tullskyldighetenenligt 40 § första stycket är någol vidare än straffbarheten enligl VSL. Tillden i paragrafen föreskrivna tullskyldigheten har i sista stycket knutits enbestämmelse om påföring av tulltillägg i molsvarande fall. Regeln i40 § första stycket, som gäller vid illegal införsel, har i anslutning till lullagensterminologi formulerats så, alt införseln av varan skall ha skett utan attvaran har angetts vare sig till förtullning eller för behandling som avses i 2§ tredje stycket eller 3 § andra slyckel. I sädana fall är den som infört ellerlåtit införa varan skyldig att belala tull och annan införselavgift som skulleha utgått om varan hade förtullats vid införseln, och han kan enligl tredjestycket påföras tulltillägg. Formuleringen anknyter sålunda lill huvudregeln i2 § första stycket TL att vara som förs in till tullområdet skall förtullasoch till de i 2 och 3 §§ angivna undantagsfall, i vilka förtullning intebehöver ske vid införseln. 1 första hand skall varan enligl 4 § anges till förtullningomedelbart vid införseln och för uppskovsfallen anges när anmälan till förtullningsenast skall ske (innan förvaringen eller den temporära tullfriheten upphöretc.) I dessa fall skall dock införseln av varan och den behandling somföranleder att förtullning då inte behöver ske anmälas till (utom ifall där GTS jämlikt bemyndigande i 2 § sista stycket medgett befrielse).Bestämmelsen i 40 § första stycket utgår sålunda från den valfrihet som vidinförseln föreligger mellan angivelse av varan till omedelbar förtullning ochannan form av tullklarering och slår fast all skyldighel att belala tull ochannan införselavgift för varan förelig- Prop.1984/85: 50 30 ger,då ingen av dessa alternativa möjligheter har utnyttjats (utom i fall dä befrielsefrån anmälningsskyldighet förelegat). Denberörda undantagsregeln i 2 § tredje stycket TL innebär att förtullning intebehöver ske, om varan transiteras, om den läggs upp på tullager ellertullupplag, i frihamn eller exportbutik eller om den innehas med temporärtullfrihet eller ålerutförs. I dessa fall krävs dock i princip att anmälaneller ansökan görs till tullmyndighet. Se betr. transitering 108, 118, 119, 212och 228 §§ TO, betr. förvaring på tullager, tullupplag m. m. 25, 46 och 48 §§ TSt,betr. innehav med temporär tullfrihet 21 § TSt och betr. åtemtförsel 16 § TSt. Enligtundantagsregeln i 3 § andra stycket får hemtagare ta hand om och i övrigtförfoga över varor utan hinder av att de inte har förtullats. Vidomhändertagandet skall han enligt 4 § första stycket TSt lämna hemtagningsanmälanoch han är enligl 4 § andra stycket TL, 5 § TSt och 155 § TO normalt skyldigatt ange varorna till förtullning i andra kalenderveckan efterden dä hemtagningen skedde. Han kan dock i stället anmäla varorna tillbehandling som avses i 2 § Iredje stycket TL. Detkan anmärkas, att den som vill inneha vara med temporär tullfrihet inte alltidbehöver ansöka härom (se 104 § andra stycket TO). I dessa fall får dentemporära tullfriheten anses inträda i och med att varan förs in till tullområdet.Eftersom den temporära tullfriheten således inträtt automatiskt, kan inle 40 §första stycket bli tillämpligt, om fömtsättningarna för temporär tullfrihetföreligger. I andra fall där ansökan fömtsätts och den temporära tullfrihetensåledes är beroende på en prövning från tullmyndighetens sida - kan däremot införselavgiflerenligt första stycket och tulltillägg enligt sista stycket påföras, om införselsker ulan att föreskriven ansökan görs. Altvaran har införts innebär, att den förts in till tullområdet, vilket enligl 1 §omfattar rikels landområde och sjöterritorium samt luftrummet däröver. Vidlandtrafik är i enlighet härmed varan införd i och med att gränsen harpasserats. Införsel sjövägen anses ha skett när varan kommit in på det svenskaterritorialvattnet. För lufttrafikens del anses på motsvarande sätt attinförsel har skett så snart transportmedlet kommit in över det svenska land-och sjöterritoriet. (Jfr om införselbegreppel vad som anförts ispecialmotiveringen till 1 § första slyckel förslaget till lag om ändring i VSL). Densom infört eller låtit införa varan skall ha åsidosatt vad som ålegat honom föralt varan skall bli föremål för omedelbar förtullning eller för sädanbehandling enligl 2 eller 3 § som föranleder alt förtullningen uppskjuts. Iförsta hand avses att varan helt enkelt undanhållits från tullklarering,exempelvis genom att den förts in i samband med att tullstället kringgåttseller hållils dold vid passerandet av tullkontrollen. På samma sätt får bedömasdet fallet att en hemtagare i samband med att han tagit hand om en vamsändningi hemtagningsanmälan inle tagit upp samtliga i sändningen elleravsiktligt underlåtit att ange samtliga varor i de uppgivna kollina. De kollineller varor som inte uppgetts bör således anses införda utan att ha anmältstill hemtagning enligt 3 § andra stycket (jfr vad som i specialmotiveringentill I § första slyckel förslaget till lag om ändring i VSL sägs om rekvisitetinfört vara "ulan att giva det tillkänna", särskilt i samband medhemtagning). Tullskyldighet föreligger i sådana fall enligt första stycket i 40§, och tulltillägg kan påföras med stöd av sista stycket. Fömtomsådant undanhållande, som i 40 § första stycket första meningen uttryckligen angettsföranleda tullskyldighet, har utredningen ansett del 1984/85:50 31 nödvändigt,att skyldigheten omfattar även sådana fall, där undanhållande ännu inte skettmen åtgärd av den som för in varan klart visar hans avsikt att undanhålla varanfrån tullklarering. Det är således fråga om försök till vamsmuggling. För attundvika formuleringar som leder tanken lill det straffrättsligaförsöksbegreppet har i andra punkten valts uttrycket att någon i samband medinförsel vidtagit sådan åtgärd att risk uppkommit för att varan skulle undgå förtullning. Bestämmelsen replierarsålunda på hela det komplexa handlingsmönster som i syfte att tullkontrollskall kunna utövas föreskrivs för den som för transportmedel eller varor tilltullområdet. Dessa föreskrifter finns inte bara, eller ens huvudsakligen, itulllagen utan även i andra tullförfattningar, särskilt i tullordningen meddess omfattande föreskrifter bl.a. om trafiken till tullområdet. Av bestämmelsensbegränsade syfte följer att tullskyldighet inte föreligger så snart enbestämmelse om vamtrafiken till landet åsidosatts. Fömtsättningen måste varaatt bestämmelsen är av mera central betydelse och att åsidosättandet kunnatleda till att varan undgick förtullning. Tulltillägget skall således inte sessom en reaktion mot åsidosättandet av föreskrifter av ren ordningskaraktär.För sädana fall skall om så erfordras straffbestämmelsema i TSt kunnatillämpas. Till belysning av vad somavses kan följande exempel anföras. Om föraren på ett fordon sedan han harpasserat gränsen viker av från den väg till vilken han enligt 65 § TO har atthålla sig fram lill tullanstalten, fär han därigenom anses ha visat sin avsiktatt undanhålla varan från förtullning. Detsamma gäller befälhavaren pä ettfritidsfartyg som ankommit till tullområdet, om han inte enligt 30 § TO utanonödigt uppehåll för fartyget till tullklareringsområde utan i stället för dettill en holme, där han lägger upp de tullpliktiga varor som medförs påfartyget. Ett annat fall är att en besättningsman på ett fartyg inte i enlighetmed 37 § tredje stycket TO ser till att avgiftsbelagd vara som han för med sigtas upp i besättningsdeklarationen. I samtliga nu angivna fall torde man regelmässigtkunna utgå ifrån att den som infört varan avsett att undanhålla den från förtullning.Men endast åsidosättanden som föranleder risk för undandragande bör medföratillämpning av 40 § första stycket. Kommer nägon förklaring fram, som visar attbeteendet är oskyldigt, skall bestämmelsen givietvis inte tillämpas (ochföranleda tulltillägg enligt tredje stycket). Tulloch annan införselavgift skall enligt första stycket påföras den som införteller låtit införa varan. Hämnder kan falla både den som faktiskt fört in varanoch annan person, som på gmnd av äganderätt eller eljest självständigt kanförfoga över varan. Bestämmelsen ger härigenom viss valfrihet i fråga om vemsom bör vara tullskyldig enligt bestämmelsen. I första hand bör den i vars intresseinförseln sker anses vara tullskyldig. Har exempelvis enligt avtal mellan densvenske importören och den utländske exportören även andra varor än de som angettsi fraklhandlingama lagts in i ett varuparti, som förs in hit av en speditör,som är ovetande om att partiets innehåll inte överensstämmer med handlingarna,bör importören anses vara den som skall påföras införselavgiften liksomtulltillägget. En ofta framkomlig väg att bestämma subjektet torde vara attfråga sig för vems räkning varan införts. Leder inte en sådan bedömning tillresultat eller visar det sig att varan är införd för utländsk exportörs räkningbör det prövas om avgiften kan påföras fraktföraren eller den som eljestbefordrat varan. Detkan naturligtvis tänkas att flera personer gemensamt fört in varan i syfte attundgå förtullning. I många sådana fall torde det vara naturligt att 1984/85:50 32 införselavgiftenpåförs en av dem, såsom ägaren lill varan, den som hyrt varan etc. Är flerapersoner ägare eller har flera personer annars tillsammans eller var för sigrätt att förfoga över varan, bör avgiften kunna påföras var och en av dem medsolidariskt ansvar mot . Detta torde dock mera sällan behöva blifallet. Utgångspunkten bör vara att den i realiteten ansvarige påförs avgiften,och såsom sådan bör i princip anses den som har ett mer avgörande inflytande ifråga om varans behandling. Somfömt har nämnts är den i 40 § första stycket avsedda tullskyldigheten någotvidare än straffbarheten enligt 1 § första stycket VSL. För straffansvar krävsatt varan förts in utan att det getts till känna för , medan som fömtsättningför tullskyldighet och därmed också för påföring av tulltillägg föreskrivs attvaran inte angetts till förtullning eller för behandling som avses i 2 § tredjestycket (uppläggning på tullupplag m. eller 3 § andra stycket (hemtagning).Det krävs alltså formellt något mer av importören för att han skall undgå påföringutav tulltillägg än för att han skall gå fri från ansvar. Skillnaden är dockobetydlig och lär i regel inte ha någon praktisk betydelse, eftersom etttillkännagivande för normalt leder till förtullning eller annanföreskriven åtgärd. Från TL:s synpunkt är det naturligt att kräva att i allafall, då föreskriven angivelse till förtullning eller anmälan om annanbehandling inte har gjorts, tull och annan införselavgift skall erläggas. Förvarusmuggling skall dock ingen dömas, när han gett varan till känna förtullverket, även om detta felaktigt inte har lett till förtullning eller annanåtgärd. Det kan däremot ifrågasättas om tulltillägg bör tas ut i sistnämndafall.