prop · G80393 · 1984-12-31 00:00:00 — Enbart detförhållandet att verksamheterna är ett utflöde av en persons skapande Prop.1984/85:93 102 förmåga är inte tillräckligt. Det föreslagna undantagetfrån kvittningsförbudet är därför inte motiverat. avstyrkerförslaget i denna del. En kvittningsrätt på sätt föreslås skulle sannoliktmedföra svåra av-gränsningsproblem mellan förvärvskällorna samt svårighet ävendå det gäller att avgöra om samma verksamhetsområde föreligger. Det synes istället vara att föredra - i den mån kulturarbetaren finner att sammaverksamhetsområden är i fråga - att denne i rörelsebilagan redovisar den intäktsom annars skulle ha redovisats i förvärvskällan tjänst, och träffar s. k.likställighetsavtal med uppdragsgivaren. Genom ett sådant förfarande skullekravet på kvittning endast i undantagsfall vålla problem. Skulleförvärvskällorna vara så vitt skilda alt de inte kan redovisas i sammainkomstslag, synes anledning saknas att införa någon kvittningsrätt mellanförvärvskällorna. Av kommittén föreslagen kvittningsmodell bör inte infö- Kommittén har visat att kvittningsförbudet kan medföra skattemässiganegativa effekter för kulturarbetare som har tillfällig anställning, men som iövrigt redovisar sina intäkter i rörelse. delar kommitténs uppfattning attdetta förhållande inte är materiellt helt rillfredsställande. En förutsättningför att situationen uppstår är emellertid att underlaget för tilläggsbelopp överstigerbrytpunkten vilket torde innebära att det här är fråga om ett relativtbegränsat antal skattskyldiga. Man kan också räkna med att andra kategorierskattskyldiga anser sig drabbade på motsvarande sätt (se t. ex. betänkandet Krearivfinansiering, SOU 1983:59, sid. 319 ff). En prövning av frågan om kvittningsrättbör därför ske först i ett störte sammanhang. anser det beklagligt attförslaget inte synes omfatta uppfinnare. I övrigt är remissutfallet i stortsett positivt. KLYS tillstyrkerförslaget och anför: Kommunalskattelagens strikta uppdelning på olikainkomstslag och den införda begränsningen av rätt tilfunderskottsavdrag skulle, om reglerna tillämpades fullt ut, kunna få mycketnegativa konsekvenser för vissa kulturarbetare, konsekvenser som uppenbarligeninte kan ha varit avsedda när avdragsbegränsningen infördes. Om enkulturarbetare redovisar sin inkomst under rörelse eller under tjänst kanmången gång bero av tillfälligheter, trots att det är fråga om enoch samma verksamhet. Det förslag som framlägger innebäratt denna verksamhet skattemässigt behandlas som den enhet den är, även ominkomster och utgifter i deklarationen hamnat under skilda inkomstslag. nu valt att avvisa KLYS' krav på ett särskilt inkomstslag förkulturarbetare (4.3), blir det desto viktigare att de föreliggande problemenlöses genom den föreslagna kvittningsrätten mellan olika inkomstslaghänförliga rill samma litterära eller konstnärliga verksamhet. 1984/85:93 103 KL:s strikta uppdelning i inkomstslag har vållat storaproblem för kulturarbetare. Den konstnärliga och litterära verksamheten är isig homogen medan den skattemässiga behandlingen av verksamheten delar densammapå ett för kulturarbetaren ofördelaktigt och onaturligt sätt. En generelllösning av många av kulturarbetarnas problem hade varit att tillskajiainkomstslaget "inkomst av litterär och konstnärlig verksamhet". SFFkan inte finna att kommitténs argument mot ett sådant inkomstslag är övertygande.Mot bakgrund av kommitténs inställning i den frågan finner SFF det ytterstangeläget att den föreslagna kvittningsrätten genomföres och tillstyrkerkommitténs förslag till komplettering av 10 § 4 mom. b) lagen om statliginkomstskatt. Lantbrukarnas skattedelegation anför: Problemet med att kvittning i princip inte fillätes mellanolika förvärvskällor vid beräkning av tilläggsbeloppet är inget specifiktproblem för kulturarbetare. Frågan berör många andra inkomsttagare och harstörst praktisk betydelse för höginkomsttagare. a. konsulter av olika slagkan drabbas av den begränsade kvittningseffekten. Inom lantbruket har 1981 årsallmänna fastighetstaxering tillskapat en mängd nya taxeringsenheter vilketmedfört att mänga lantbrukare tvingats dela upp fastighetsinkomsten på fleraolika förvärvskällor. Delegationenuttalade sig mycket kritiskt mot att förvärvskälleproblemet inte löstes vidtillkomsten av inkomstskattereformen. Frågan skulle enligt propositionen tasupp av . Denna utredning lades emellertid ned en kort tiddärefter. Det förefaller troligt att företagsskattekommitié kommer attfå tilläggsdirektiv att se över förvärvskällebegreppet. Några sädana direktivhar emellertid inte presenterats. Måhända vill man inom finansdepartementetförst avvakta del ovannämnda betänkandet om stakelmetoden. Delegationen finner således att den förevarande frågan börlösas i sitt störte sammanhang och att det kan förväntas att 1980 årsföretagsskattekommitté anförtros denna uppgift. Samfundet tillstyrker kommitténs förslag till utvidgad kvittningsrättför kulturarbetare vid beräkning av tilläggsbelopp. Samfundet ställer sig dockfrågande till varför denna fråga inte utretts och beaktats vad gäller uppfinnare,vilka i många fall torde ha likartade inkomstförhällanden som kulturarbetarna. Kommittén påpekar att underskott i en förvärvskälla intekan kvittas mot ett senare års överskott i samma förvärvskälla och att uttagetav egenavgifter därför kan bli högre än vad som är mofiverat. 1984/85:93 104 anser att reglerna på detta område bör ändras. För denhändelse detta inte skulle ske i samband med en allmän översyn av lagen omförlustutjämning anvisar kommittén två olika sätt att lösa problemet. De flesta av de remissinstanser som har kommenterat frågananser att problemet bör lösas i ett störte sammanhang. Kammarrätten i anför: Kommittén avger i denna del inte något förslag.Kammarrätten vill dock anföra att även denna fråga bör lösas vid en meromfattande översyn och kan lämpligen behandlas av företagsskattekommittén. Det problem som kommittén i detta sammanhang pekat påmedför -såsom kommittén också funnit - inte enbart nackdelar för den skaltskyldi-ge.RSV finner därför att detta problem har en mer perifer betydelse såväl förkulturarbetarna som för rörelseidkare i allmänhet. Mot detta skall ställas attde framlagda förslagen innebär båda en stor komplicering av den redan svåralagstiftningen om förlustutjämning. Kommittén har själv pekat på bl. a.problemet då överskottet i förvärvskällan inrymmer såväl sådant belopp förvilket arbetsgivaravgifter skall erläggas som sådant vara egenavgifter skalltas ut. Även andra problem, såsom frågan huruvida förlustavdrag iförvärvskällan ändå skall ingå i underlaget för tilläggsbelopp, kvarstår. Motbakgrund av det anförda delar RSV kommitténs uppfattning att ifrågavarandespörsmål bör tas upp först i samband med en allmän översyn av lagen omförlustutjämning. RSV avstyrker därför båda de nu framlagda förslagen. i län anser att man med enförlustutjämning inom förvärvskällan skulle komma till rätta också medproblemen kring gränsdragningen mellan hobbyverksamhet och rörelse. i har inget atterinra mot att förlustutjämning får göras i förvärvskällan. På grund av att frågan om förlustavdrag ingår iföretagsskattekommitténs arbetsområde, synes inte motiverat att inom nuberörda område vidta någon ändringsätgärd. I sak kan anföras att kravet på allförlustavdrag skall belasta den förvärvskälla som föranlett avdraget synesberättigat, men bör gälla generellt för förvärvskällor och oberoende avverksamhetsområde. anser att fråganbör tas upp först i samband med en allmän översyn av förlustutjämningslagen. och styrelsen för författarfondanser att förändringar bör genomföras. 1984/85:93 105 Vivill vidare betona väsentligheten av att bestämmelser för förlustavdrags hänförlighettill den förvärvskälla vari förlust uppstått, och helst i dettasammanhang bearbetas och införes. Lantbrukarnasskattedelegation anser alt förbudet att vad gäller egenavgifter kvittaöverskott och underskott i olika förvärvskällor har störte betydelse än kvittningenmellan olika år. Delegationen vitsordar dock att den skattemässiga behandlingenav underskoltsavdrag kan få en negaliv inverkan på underlaget för beräkning av egenavgifter. Svenskarevisorsamfundet SRS instämmer i kommitténs resonemang och anser att ändringarbör göras i anvisningarna till 22 och 29 §§ kommunalskattelagen. Sverigesadvokatsamfund förordar däremot alternativet med en ändring av förlustutjämningslagen. Viinstämmer i den kririk som framförts från uppfmnarhåll såvitt avser förlustavdragoch uttaget av egenavgifter. Vi får därför förorda en snar lösning påproblemet. Kommitténföreslår ökade möjligheter att genom s. k. likställighetsavtal flytta överskyldigheten att betala socialavgifter till kulturarbetares motpart. Kommitténföreslår vidare att kulturarbetare skall erlägga allmän löneavgift endast påinkomster som överstiger 16 basenheter. Idet följande behandlas först förslaget om ökad användning av likställighetsavtal. Ilikhet med kommittén anser kammarrätten att de för vissa situationer aktuellaadministrativa problemen inte är av den tyngden att de bör förhindra enöverflyttning i ökad omfattning av avgiftsskyldigheten fill kulturarbetarnasmotparter. På de i betänkandet anförda skälen förordar även kammartätten attdetta bör tillgodoses genom ökad användning av likställighetsavtal. Föreslagnalagändringar lämnas utan erinran. Kammarrätten vill dock ifrågasätta om deersättningar som bör komma i fråga även bör inbegripa den situationen att enenskild som ej har beställt verket, förvärvar detsamma utan avsikt att hålladet tillgängligt för allmänheten. RSVdelar kommitténs uppfattning att en utvidgning av möjligheten att träffalikställighetsavtal är önskvärd. Om den som betalar ut ersättningen skallbetala arbetsgivaravgiften blir uppbördsförfarandet enklare samridigt sommöjligheten fill kontroll ökar. Enligt RSVs uppfattning bör därför kravet pålikställighetsavtal omfatta fler grupper än de kommittén föreslär. Verket villdärför föreslå att denna fråga utreds i ett störte sammanhang, dvs. huruvidadet är möjligt att utvidga kravet på likställighetsavtal. 1984/85:93 106 Länsstyrelsernai , och samt är positiva tillförslaget. är däremot mycket kritisk. Kommitténsförslag bryter helt mot gällande regler, att arbetsgivaravgifterskall erläggas av arbetsgivare och uppdragsgivare på ersättningar för utförtarbete för vederbörandes räkning. Skulle kommitténs förslag genomföras, är detuppenbart att det bör utvidgas till ett generellt system, vilket helt skullerycka undan grunden för nuvarande avgiftssystem. Isammanhanget vill verket också peka på att förslaget inte tillför kultursektornnågra reella resurser. Brist på medel kan självfallet inte på detta sättersättas av ändrade administrativa regler. Bortsettfrån vad nu nämnts för kulturskattekommitténs förslag till nya lagbestämmelserom särbehandling av vissa yrkesgrupper med avseende på skatter och avgifterutvecklingen tillbaka i som i stället bör präglas av försök tillförenkling och samordning. Kommitténs belänkande innebär ett klart avsteg frände direktiv (1982:28) som regeringen lämnat till samtliga kommittéer medavseende på reformer inom skatteområdet. Idirektiven till socialavgiftsutredningen och av själva utredningsbetänkandet(Ds S 1983:7) framgår även att olikheter mellan reglerna på avgifts-ochskatteområdet bör ses över i syfte att uppnå överensstämmelse. Dessutom kanhänvisas till vad som anges i regeringens proposition 1978/79:11 om åtgärdermot krångel och onödig byråkrati m.m., där följande påpekande återfinns. "Krångeli förvaltningen och i rättstillämpningen kan också ha sitt ursprung ikollisioner mellan olika lagstiftningskomplex. I en samhällsutveckling sompräglats av successiva reformer är det naturligt att besluten lagrats påvarandra. I många situationer nödgas den enskilde söka ledning i flera olikalagar eller ta kontakt med flera olika myndigheter för att få besked ellerbistånd. Specialiseringen i den offentliga sektorn ställer krav på samordningoch sammanjämkning av olika intressen. Onödigtkomplicerade regler måste undanröjas successivt allteftersom problemenupptäcks. Men det är också viktigt att vi noga uppmärksammar krångelaspekternai det löpande reformarbetet. Hur mycket krångel som skall accepteras är igrunden en avvägningsfråga, men frågan ställs ofta inte därför attbeslutsfattarna inte har skaffat sig tillräcklig kunskap om de administrativakonsekvenserna av de åtgärder som föreslås. Många misstag ilagstiftningsarbetet har sin grund i ett otillräckligt beslutsunderlag." förslag skulle genomföras kommer stora administrativaproblem att uppstå inte minst för landets 120 lokala skattemyndigheter. Ett avde största problemen torde ligga i gränsdragningen av begreppet"kulturarbetare". Utrymmet för olika tolkningar och bedömningar i deenskilda fallen kommer med största säkerhet att bli mycket stort, inte minst p.g. a. att antalet yrkesgrupper är omfattande. Ibetänkandet "Fria kulturarbetare", som 1981 lades fram av den s.k. KNUFF-utredningeninnefattades 19 olika yrkesgrupper bland de fria kulturarbetarna. Följandegrupper återfanns bland dessa: författare, översättare, dramariker,bildkonstnärer, konsthantverkare, illustratörer, fotografer, tonsättare, populärauktorer,tonkonstnärer, ensemblemusiker, jazzmusiker, övriga fria musiker, filmare, scenografer,regissörer, skådespelare, dansare, dramapedagoger och danspedagoger. Det ärsåledes ingen marginell grupp det är fråga om. Prop.1984/85:93 107 En huvudfråga i samband med de fritt arbetandekonstnärernas skatte-och avgiftsförhållanden är att de som rörelseidkare iprincip har alt erlägga egenavgifter för socialförsäkringarna.Kulturskattekommittén visar själv i 2.1.3 på att väsentliga skillnader rådermellan fria kulturarbetares och andras rörelseidkares situarion. För de frittarbetande konstnärerna leder ofta skyldigheten att erlägga egenavgifter tillabsurda konsekvenser. Förslaget att utvidga möjligheterna alt sluta likställighetsavtalinnebär en förändring till det bättre. I likhet med kommittén noterarkulturrådet dock att förslaget inte lämnar utrymme för att teckna något sådantavtal vad gäller de bidrag som fördelas av . Förslaget om utvidgade möjligheter till frivilligalikställighetsavtal tillstyrks av konstnärsnämnden. anser konstnärsnämnden att frågan om ettöverflyttande av ansvaret för socialförsäkringsavgifter bör utredas ytterligarei framtiden. Styrelsen för anför: Förfatlarpenningar och översättarpenningar från Sverigesförfattarfond återfinns bland de ersättningar för vilka kulturarbetarna enligtnuvarande bestämmelser måste erlägga avgifter till socialförsäkringarna m. m. iform av egenavgifter. Detta gäller även s.k. garanterade förfatlarpenningar;enligt förordningen om författarfonden är den garanterade författarpen-ningennämligen endast en metod att för viss upphovsman fastställa förfat-tarpenningensstorlek. I skrivelse till regeringen av har styrelsenhemställt om en ändring av nuvarande avgiftsregler, av innebörd attskyldigheten att erlägga socialförsäkringsavgifter m.m. på författarpenningarnaöverflyttas på . Styrelsen har därvid påpekat att författarpen-ningenju är de litterära upphovsmännens ersättning för biblioteksutnyttjandet avderas arbetsprestationer, varför det är ett rättvisekrav att förfat-tarpenningenavgiftsmässigt behandlas på samma sätt som den arbetsersättning som i form avlön utgår rill övriga yrkesgrupper i samhället. Förslag av samma innebörd har i flera olika sammanhangframförts av såväl KLYS som . Styrelsen fillstyrker kommitténs förslag att åtgärderskall vidtas för att möjliggöra att avgiftsskyldigheten i ökad omfattningöverflyttas till det utbetalande organet i de fall där kulturarbetarna idagmåste erlägga de sociala avgifterna i form av egenavgifter. En sådan förändrtngskulle, vad gäller författarfondens verksamhetsområde, medföra den storafördelen att mottagaren får behålla en betydligt störte del av författarpenningen/över-sättarpenningenän vad som är fallet . Det är inte ovanligt att t. o. m. enförfattare som endast har den garanterade förfatlar-penningen (bruttounder ) som huvudsaklig inkomst, får betala mycket i skatteroch sociala avgifter. Sådana förhållanden är uppenbart orimliga. Styrelsen vill för sin del inte ta ställning till fråganom vilken av de av kommittén framförda alternativa lösningarna - "lagmetpden"eller "avtalsmetoden" - som är den framkomligaste vägen för attåstadkomma den önskade överflyttningen av avgiftsskyldigheten. 1981/85:93 108 AX y5 anför: Kulturarbetarna har utgått ifrån att möjligheterna attsluta avtal om överflyttning av avgiftsskyldigheten (likställighetsavlal) nu ärstörte än vad kommittén anser. I själva verket har sådana avtal funnits sedan mittenav , då ingick likställighetsavtal med bland andra drarnatiker,författare och översättare. Om det skulle vara sä som kommittén menar, attlagstiftningen egentligen ej medger avtal av detta slag, kan det naturligtvisinte komma ifråga att tvångsvis avskaffa ett avtalssystem som fungeratutomordentligt och fyllt en viktig social funktion. Om det är nödvändigt skalldet därför nu i stället formellt legaliseras. Detta är uppenbarligen vad kommittén avser med sitt förslag.KLYS tillstyrker därför förslaget om formellt vidgade möjligheter att sluta likstäl-lighetsavtal.Därvid noterar KLYS med Ullfredsställelse kommitténs betoning av det angelägnai att staten intar en positiv attityd till och tillmötesgår yrkanden omlikställighetsavtal. Kommittén har kommit fram till sitt förslag efter mycketomfattande resonemang, bland annat om det egentligen alls är bra förkulturarbetarna att ha likställighetsavtal. Man kan möjligen anta att det ärsådana överväganden - jämte de mera klart uttalade - som ligger till grund förbeslutet att avvisa lagmetoden. KLYS vill dock hänvisa till vad anfört i sitt särskilda yttrande om möjligheterna allgenom lag ålägga motparter till vissa upphovsmän skyldighet att svara för socialförsäkringsavgifierna. Även hänvisar till Magnussonsoch Breidensjös yttrande. Vissa kulturarbetargrupper har kunnatsluta likställighetsavtal med motparter. Kommittén har resonemangsvisifrågasatt lag-lighelen i vissa av dessa avtal. SFF anser att i det fall detskulle finnas grundad anledning till misstanke beträffande den formellalagligheten i vissa av dessa avtal, så har det självfallet ett värde att dessanu formeUt legaliseras. Svenska artisters och musikers intresseorganisation anför: ansluter sig helt till pricipen omlikställighetsavtal. Utövarnas organisationer har redan erfarenhet därav och avett i detta hänseende väl fungerande avtalssystem. Mot denna bakgrund kan SAMIinte se någon anledning att frångå avtalsmetoden. a. såsom "exempel på sådant som åsyftas med den föreslagnabestämmelsen", nämnt ersättningar som utbetalas av och (sid. 157). Exemplen är dåligt valda. För undvikande av missförstånd vill här förklara att företräder utövande konstnärer gentemot dessas motparter. Somuppföljning därav fördelar sedan de ersättningar som sålunda tillfallerberörda rättsinnehavare. Om som följd av likställighetsavtal, skulleinnehålla (=avskilja) och till staten inleverera - belopp motsvarandearbetsgivaravgifter på de ersättningar som tillfaller våra rätts- 1984/85:93 109 innehavare,skulle detta enbart innebära ett administrativt merarbete som inte på någotsätt skulle gagna dem vi företräder. Likställighetsavtal skall givetvis enligtsåväl hittillsvarande praxis som kommitténs grundtanke slutas medkulturarbetarnas motparter, vilket av naturliga skäl inte är främmandeinför. STIMtillvaratar genom anslutningskontrakt med upphovsmän och musikförlag samtgenom ömsesidighetsavtal med motsvarande organisationer i utlandet såvälsvenska som utländska rättsinnehavares intressen. Den anslutne upplåter på STIMsina rättigheter rill offentligt framförande och mekaniskt mångfaldigande, dvs.inspelning på grammofonskiva, band, film och videogram. De s. k. mekaniskarättigheterna förvaltas för STIMs räkning av dess dotterföretag ne b. Nordisk CypyrightBureau, i . Genomupplåtelsen till uppdrar upphovsmannen och förlaget åt alt å derasvägnar träffa avtal med sådana, som önskar utnyttja deras verk. inkasserarersättning, som därefter på grundval av från utnyttjaren redovisatmusikutnyttjande avräknas till rättsinnehavarna i enlighet med STIMs stadgaroch fördelningsregler. STIMär i och för sig positivt inställd till att möjligheterna vidgas att utnyttjalikställighetsavtal så att - när parterna är ense om detta - i ökad omfattningavgiftsskyldigheten för kulturarbetarinkomster kan flyttas över påkulturarbetarnas motparter. menar dock att den föreslagna ordningen intebör vara tillämpbar pä en organisation av STIMs typ, vilket betänkandet angersåsom en möjlighet. utför inkasseringsuppdrag på uppdrag av upphovsmän ochförlag, svenska som utländska, och har inte ställning som motpart ocharbetsgivare i förhållande till dessa. STIMhar sålunda inte ett motpartsförhållande till rättsinnehavarna utan arbetar påderas uppdrag. Om skulle bli betalningsskyldig för sociala avgifter tordebl. a. följande tekniska synpunkter beaktas. Delförhållandet att har tillgång till vissa personuppgifter om betalningsmottagareär inte något vägande skäl för att en indrivningsfunktion skulle ligga hosSTIM. STIMlämnar kontrolluppgift till myndigheten och därmed finns personuppgifternaäven hos myndigheten. I många fall saknas för övrigt hos , på grund avadressbyten, flyttning, m. m., tillförlitliga uppgifter. Enomständighet som talar mot ett indrivningssyslem hos är minskad ersättningtill kulturarbetarna bl. a. genom att administrationen av ett dylikt systemmedför ökade kostnader för . STIMgör ett generellt avdrag för administrarionskostnader samt lämnar visst stödtill musiklivet på totalt inkasserade medel före fördelning till rättshavarna.Detta förfarande motiverar inte avdrag av sociala avgifter perbetalningsmottagare. Det rör sig om principiellt helt olika förutsättningar.Sådant avdrag måste ske vid varje utbetalningstillfälle. har ett flertalutbetalningar under ett kalenderår till samma betalningsmottagare ochutbetalningarna kan variera kraftigt. Dettainnebär att vid tillfället för vaije utbetalning inte kan avgöra ombetalningsmottagaren totalt sett kommer att erhålla belopp som understigereller överstiger gränsen . STIMhar sammanlagt cirka 14000 registrerade rättshavare i , av vilka cirka34000 erhåller betalningar . av antaletbetalningsmottagare erhåller totalt sett . Prop.1984/85:93 110 dem som erhåller är det en mycketstor del av mottagarna som utgör en rättshavarkategori med egna bolag ochrörelser som inte omfattas av reglerna. Av detta framgår att det blir en mycket liten grupp somskulle komma att omfattas och att tvingades utveckla ett kostsamt system somavser samfliga anslutna, vilket medför en obalans mellan insats och utfall. Föreningen () och Föreningen () är knutna till och representerade i STIMs styrelse.Föreningarnas representanter har förklarat sig å föreningarnas vägnar biträdade av ovan anförda synpunkterna. TR som i detta sammanhang representerar kulturarbetarnasmotparter kan ansluta sig till utredningens förslag till vidgade möjligheteratt träffa likställighetsavtal. Som framgår av utredningen har TR i samförståndmed kulturarbetarnas olika organisationer redan träffat vissa avtal varom detföreligger vissa tvivel huruvida de är lagliga eller ej. Vi sermed tillfredsställelse att dessa nu i alla händelser föreslås bli legaliserade. Vissa av våra avtal saknar dock likställighetsklausulerberoende antingen på att önskemål härom inte framförts från kulturarbetarnassida eller beroende på att sådana likställighetsavtal icke ansetts lagligenkunna ingås. Exempel härpå utgör SAMI- och STIM-ersältningarna men ävenliknande kollektiva fördelningssystem administrerade av , Copy-Swedeetc. Dä ersättningsnivåerna avtalats, har dessa i stället anpassats med hänsynhärtill.