prop · G803213 · 1984-12-31 00:00:00 — Del kan gälla effekter pä handelspolitik och näringspolitik, men ocksåallmänna ekonomiska effekter om t. ex. kravnivåer sätts högre än vad konsumentenär beredd att betala för. När det gäller utredningens förslag angående riktlinjearbetelberör SIS följande frågor: inilieringsprocessen, anslutningen till standard,samt riktlinjernas rättsliga karaktär. Beträffande produktsäkerhetsfrägornavill SIS särskilt framhålla "tredje-parts-certifiering" som enalternativ form för kvalitets- och säkerhetspäverkan. Den probleminvenlering och -analys som bör föregå varjenytt riktlinje-projekt har stora likheter med de överväganden som görs vidstart av nya standardiseringsprojekl. SIS betonar här betydelsen av att varjeproblemområde noga vägs mol andra problemområden innan arbetet sätts igång, såatt resurserna verkligen används för de mest angelägna områdena. Den internainstruktion (Betänkandets bilaga 3:2) som uppges gälla för handläggning avriktlinjer inom bör på denna punkt utvecklas, så att initiativtill riktlinjearbete utsätts för en omsorgsfull prövning. a. bör man redanpå detta stadium undersöka vilka andra vägar som kan leda lill del aktuellaproblemets lösning utan att riktlinjer i den mening som här avses behöver tasfram. Prop.1984/85:213 145 Utredningen framhåller betydelsen av att fler standardertas fram inom konsurnentvaruområdet. Arbetet inom SIS bör enligt utredningen ommöjligt intensifieras. SIS noterar med tillfredsställelse denna positivainställning till standardiseringen. En betydande del av den standardisering som rörkonsumentvaror bedrivs vid de till SIS anslutna fackorganen BST (Byggstandardiseringen),SEK (Svenska Elektriska Kommissionen) och SMS (Mekanstan-dardisering).Här rör det sig om bostäders inredning och utrustning, hushållsmaskiner ochhemelektronik, bilar, cyklar och fritidsbålar etc. Andra frågor behandlas inom SIS-STG (SISStandardiseringsgrupp) som för övrigt tillsatt en särskild huvudkommitté förområdet konsument- och säkerhetsieknik (HK 36) med ansvar för sädanakonsumentvaror som inte naturligt faller inom fackorganens eller andrahuvudkommittéers arbetsområden. Som exempel pä konsumentvaror som behandlasinom HK 36 kan nämnas sporthjälmar, flytvästar, kläd- och skomält. möbler,leksaker. Sedan huvudkommitténs tillkomst 1977 har ett kontinuerligtinformationsutbyte ägt rum mellan och med fackorgan,rörande pågående och planerat arbete med riktlinjer inom ochmed standarder inom slandardiseringsorganen. Detta har skett mot bakgrund avatt HK 36 har till uppgift att vara forum för informationsutbyte mellanKonsumentverket och standardiseringsorganen och för behandling avprincipfrågor rörande standardisering av konsumentvaror. I mänga fall hänvisar rikllinjer tillgällande standarder för tekniska krav pä produkter och/eller provningsmetoder.I andra fall har standardiseringsarbele och riktlinjearbete gått hand i hand.Ett gott exempel härpå är arbetet med europeisk (senare internationell)standard och svenska riktlinjer för leksakers säkerhet. Där har samarbetet letttill alt rikllinjer hänvisar till den svenska standard somnästan hundraprocentigt kommer att överensstämma med den internationellastandarden. Trots den goda samverkan som alltså finns mellanKonsumentverket och standardiseringsorganen torde ytteriigare ansträngningarerfordras för att fördjupa samarbetet och därmed säkerställa attstandardiseringsarbetets resultat kan utnyttjas optimalt i det konsumenlpoliliskaarbetet. SIS har noterat att den i betänkandets bilaga 3:2återgivna interna instruktion i intet avseende berörkontakterna med slandardiseringsarbelel. Som framgåll ovan finns sådana konlaktermellan SIS och . Dessa kontakter kan lämpligen preciseras iinstruktionen. SIS är av den meningen att riktlinjer för produktersutformning och prestanda bör bygga på standarder i så stor utsträckning sommöjligt. Genom SIS aktiva deltagande i det internationella standardiseringsarbetetundviks därigenom uppkomsten av onödiga hinder för den internationella handeln.10 Riksdagen1984185. Prop.1984/85: 213 146 Utredningen föreslär all rikllinjer skall vara den termsom även i fortsättningen åsätts regler angående företagensmarknadsföring och produktutformning. Genom vissa föreslagna förtydliganden iriktlinjernas ingress skulle riktlinjernas innebörd bli lättare all förstå. SIS konstaterar alt utredningen ä ena sidan funnii all rikflinjernai praktiken fungerar som om de vore bindande regler (föreskrifier) utan slöd iformell normgivningskompetens. Utredningen önskar heller inte att riktlinjernabetraktas som enbart rekommendationer. Å andra sidan konstaterar utredningen att det inte ärbefogal att föreslå ell system med bindande regler. SIS vill här instämma ikommitténs bedömning. Den betydande grad av osäkerhet om riktlinjernasrättsliga status som påtalats, främst från näringslivet, torde dock komma attkvarstå även i fortsättningen. Det torde därför vara än mer befogat att undvikastyrning medelst riktlinjer om inte särskilt synnerliga skäl föreligger. 1.33 Hemkonsulenternas samrådsgrupp: Hemkonsulenternainstämmer i huvudsak i kommitléns förslag som ligger inom ramen för nuvarandesyslem med riktlinjer som främsta styrmedel. Riktlinjer harblivit ett etablerat regelsystem på konsumentpolitikens område och kan därföranvändas för att förbättra konsumenternas ställning. Övervakningen av uppställda regler och efterlevnaden avdem anser vi skulle behöva förbättras. Utredningens förslag om självreglering,innebärande alt näringslivets organisationer själva i vissa fall tar framnormer och svarar för normövervakning, synes vara ett tänkbart komplement tillriktlinjer. Resurserna finns ju. uppgår kostnaderna för företagensdirektreklam saml annonser till , vilket kan jämföras medKonsumentverkels hela budget pä . Vi instämmer med kommittén att det vore önskvärt med enmer aktiv medverkan av konsumentkollektivet. förutsätter dock att informationnär ut och skapar medvetna och kunniga konsumenier. Dock finns det tyvärr mångaexempel pä ovillighet frän näringslivets sida alt informera konsumenterna.Konsumentverkets försök alt sprida information via faktabladi butikerna blev t. ex. inte särskilt framgångsrika, bl. a. beroende på althandeln var ovillig att betala verkets självkostnad för faktabladen. Även närdet gäller information utanför säljslället har det visat sig svårt att vinnagehör för konsumentkravet om faktaupplysningar i reklamen, vilka betecknats som"informationsövergödning" och "negalivinformationskoppling". Då löntagarna, som är en slor grupp konsumenter, just nubefinner sig i en läng period med minskande reala inkomster och stigande priseroch avgifter, är det mycket angelägel att verkligen nå ut till hushållen medkonsumentfakta. Eftersom förslaget om sjålvsanering är förankrat inomnäringslivet är det vår förhoppning alt del ska medföra en förbättring av Prop.1984/85:213 147 efterlevnaden av det informationskrav som finns imarknadsföringslagen. Konsumentverkel/KO bör ändå vara den instans somtillsammans med hemkonsulenter kontrollerar efterlevnaden ochbevakar att inte för konsumenten viktiga informationsområden förblir obeaktade. Om konsumentinformationen trots kommitténs föreslagnaåtgärder inte skulle förbättras jämfört med situationen bör man efter enlid överväga andra ätgärder, exempelvis att redan vid utarbetande avriktlinjer förankra dessa i . Vid den marknadsbevakning som hemkonsulenterna bedriverhar det visat sig att kännedom om riktlinjernas existens och juridiska statusidag är dålig i detaljhandeln. I likhel med kommitlén anser vi del viktigt attriktlinjernas rättsliga innebörd förtydligas och stöder kommitténs förslaghärvidlag. Bättre information från bäde myndigheter och näringsliv behövs ocksåför att riktlinjerna skall fungera som ett verksamt styrmedel förproducentpåverkan. 1.34 : instruktion skall man söka påverka producenter, distributöreroch marknadsförare att avpassa sin verksamhet efter konsumenternas behov.Riktlinjer betraktas som det viktigaste instrumentet för sådan påverkan. Frän konsumentvägledarnas sida kan vi instämma i denna uppfatlning.Riktlinjer har blivit ett viktigt instrument för att uppnå jämlikhet i konsumentpolitiken,även om resurser för såväl skapande som övervakning av riktlinjer intevarit tillräckliga. Utarbetandet av riktlinjer förutsätts ske genomförhandlingar mellan och näringslivet, men harockså möjligheter att ge ul riktlinjer utan näringslivets medverkan. Hittillshar dock riktlinjerna framtagits i samråd med näringslivet. Detta har inteskett utan problem. Förhandlingarna har tagit läng tid, och dethar också hänt att förhandlingar avslutats utan att uppgörelse har träffats.Länga behandlingslider och ett långtgående kompromissande kan innebära attkonsumenternas behov till slut inte kommer i främsta rummet. När nu riktlinjekommittén lägger fram sitt betänkande"Konsumentpolitiska styrmedel" ges den hittillsvarande verksamhetenpositiva omdömen. a. säger man att "Informationen om riktlinjerna lillföretagen bedömer vi vara tillfredsställande", "Kunskaperna hosföretagen i gemen om förekomsten av rikllinjer synes vara god. Förbättringarav konsumenternas kunskaper är önskvärd", och "Övervakning avuppställda regler och efterlevnaden av dem kan belraktas somtillfredsställande". Utredningens uttalande om dåliga kunskaper om riktlinjerhos konsumenterna anser vi vara felaktigt. Det har aldrig varit meningen attkonsumenterna skall informeras speciellt. Riktlinjerna är avsedda för näringsid- Prop.1984/85:213 148 käre och dessa förutsätts följa dem. Om sä sker ärinformationen lill konsumenterna av underordnad betydelse. Vi kan ej hellerinstämma i de övriga uttalandena. Vid förfrågan hos konsumentvägledarna i de 25största kommunerna biträddes denna vär uppfattning av flertalet tillfrågade: bedömer Informationen om rikllinjer tUl företagen somdålig. och anser den vara bra! bedömer företagens kunskaper om rikllinjer somdåliga. vet ej, och anser dem vara bra! anser att övervakningen av rikllinjer fungerardåligt, vet ej, och anser den fungera bra! Resultatet är ett klart underkännande av det sätt påvilket det nuvarande systemet tillämpas. Undersökningsresultatet visar ocksåatt del förslag som utredningen har lagt om självreglerande styrmedel somnäringslivet skulle äta sig. knappast skulle ha en möjlighet att fungera. Ett exempel som illustrerar de erfarenheter pä vilka vibygger vär uppfattning gäller prisinformation. Kommittén anser att priset är enväsentlig information i samband med köp. Om jämförpriser saknas är detrationella köpbeslutet i praktiken omöjligt. Jämförpriser vid dagligvaruin-köptycks del dock vara omöjligt alt få fram genom frivilliga förhandlingar. I enför alla konsumenter central informationsfråga borde efter tio årsförhandlingar lagstiftning ha övervägts. Vidare anser vi att företagens informationsverksamhet istort sett inte har som främsta syfte att uttala sig om konsumenternas behov.När kommittén lalar om riktlinjer som har självreglering som styrmedel ochsäger att en eller flera branschorganisationer gärna i samråd med KOV skulle ståför informationen vill vi understryka viklen av att branschöverenskommelsermåste ha träffals med om konsumentintresset ska kunnaförutsättas bli skyddat. 1 motsats till kommiltén ställer vi oss skeptiska lillföretagens "kundkoniaktavdelningar", särskilt med tanke påmöjligheterna all stärka svaga konsumentgruppers situation på marknaden. Utredningen menar att de lokala konsumentorganen skullekunna spela en vikiig roll också när det gäller att verka för att styrmedlenfungerar på avsett sätl. Detta uttalande kan vi biträda. Dock måste framhållasatt resurser kraftigt måste ökas, både vad gäller införandetav nya riktlinjer och handläggningen av ärenden beträffande misstänktaöverträdelser. Vi vill också betona möjligheterna hos de kommunalakonsumentorganens rådgivningsverksamhet att avläsa konsumenternas behov. Medhjälp av statistik från denna verksamhet kan man pä ett säkert sätt avläsadessa. Pä sä sätl finns möjligheter att bilda sig grundläggandeuppfattningar om konsumenternas behov av riktlinjer, och därmed också attutnyttja denna information såväl vid beslut om tillkomst av nya riktlinjer somvid prioriteringsbeslut. 1984/85:213 149 1.35 : Kooperativakonsumenl gillesförbundel kan i många delar ansluta sig till de förslag som läggs av riktlinjekommitién, även om förbundet kanske inte är lika odelat överty gad om att riktlinjesystemet från konsumentsynpunkt fungerar så tillfreds ställande som kommiltén tycks anse. Riktlinjesystemet bygger på samar betsvilja och kräver lid och resurser från båda sidors parter och leder ofta till kompromisser. Systemets svagheter kan i vissa fall komma all accen tueras, t, ex. då alltför sned balans beträffande parternas resurser inträder och/eller samarbesviljan kan ifrågasättas. Alla näringslivsföreirädare kan kanske inte förutsättas vara "gentlemän". Vidare vill förbundet tillstyrka de åtgärder som föresläsför att förtydliga riktlinjernas rättsliga karaktär. 1.36 och Samhälle: Förbundetdelar uppfatt ningen alt riktlinjerna för arbetet bör baseras pä förhandlingsöverenskom melser, som slår i god överensstämmelse med lagstiftarnas intentioner. Det är en styrka att man kan förhandla fram sådana riktlinjer och att kunskaperna dä lättare föres ut till företagen. Ur konsumentens synpunkt är det dock lika viktigt att kunskaperna också sprides till dem som köper varorna och konsumerar dem. Ökad information liksom ökad kunskap genom undervisning och orientering om olika varor är viktiga moment i arbetet för spridning av riktlinjerna, spec. gäller della varor som på ett eller annat sätt kan vara skadliga för konsumenten. Viktigt är också att sådana riktlinjer utfärdas att dessa efter information kan uppfattas på ett rikligt sätt av konsumenten. De förslag utredningen lämnat är ganska svåra för den vanlige konsumenten att få ut konkreta fakta ur vilka kan bli till nytta i den praktiska konsumtionen. En mer överskådlig sammanställning över aktuella riktlinjerär nödvändig om informationsarbetet skall ge bättre resultat än ,vilket är särskilt angeläget. 1.37 i (LO):Utredningsuppdraget och utvär dering. Kommitténs uppdrag har varit att utvärdera och se över olika producenlpåverkande styrmedel på konsumentpolitikens område. Tyngd punkten i arbetet har legat pä att granska de riktlinjer som utarbetas av () för förelagens tillämpning av generalklausulerna i marknadsföringslagen om otillbörlig marknadsföring, information och produktsäkerhet. Kommittén har utvärderat styrmedlen från såväl prak tiska som rättsliga utgångspunkter och har omfattat KOVs riktlinjer, KOVs handläggning av enskilda ärenden, beslut samt konsumentombudsmannens föreläggande. Kommittén är enig om att del inte finns några grundläggande brister i den nuvarande ordningen och alt efterlevnaden av riktlinjerna är tillfredsställande. Enigheten beror för modligen pä sammansättningen av kommittén, företrädare för näringslivet Prop.1984/85:213 150 Kommittén har gjort en grundlig utvärderingav riktlinjearbetet men ger en alltför positiv bild av hur riktlinjesystemel hitlillshar tillämpats. Det borde vara självklart att efterlevnaden av riktlinjernaskulle vara tillredsställande eftersom de är produkter av förhandlingar mellan KOVoch näringslivet. LO har en annan uppfattning än kommitlén. LO anser att riktlinjesystemelhar grundläggande brister. Dessa består i alt: - Riktlinjernabara är rekommendationer. - Förhandlingarnamed näringsliv och branschorganisationer tar , ofta . Deltaberor på ovilja från näringslivet. - KOV har fåttsina anslag minskade . Riktlinjearbetet tar stora resurser. - Efterlevnadenav riktlinjerna är dålig. Kommitténs överväganden och förslag Kommittén föreslår att den nuvarande ordningen för producentpäverkanbibehålls. Konsumentverkels (KOVs) ärendehandläggning blir även i fortsättningendet kvantitativt sett mest betydelsefulla styrmedlet för producentpåverkan.Riktlinjerna består som det viktigaste styrmedlet av normkaraktär.Näringsidkarna och deras organisationer bör stimuleras att mera aktivt engagerasig i arbetet att förbättra konsumenternas ställning bl. a. genom ettkompletterande styrmedel för en självreglering. Om kommitténs förslag ang. "riktlinjerna"verkligen skall bli ett bättre skydd för konsumenterna anser LO att det måstebli möjligt att upphöja riktlinjerna till bindande föreskrifter medsanktionsmöjligheter. Detta blir då i princip samma slags uppgift somlivsmedelsverket fullgör när de meddelar föreskrifter om innehåll i livsmedeleller den som arbelarskyddsstyrelsen fullgör när den meddelar föreskrifter omskyddsanordningar för maskiner. LO förordar att KOV genom sin styrelse fär befogenhetenatt utfärda dessa föreskrifter med sanktionsmöjligheter för områden där behovuppstår. Kommittén förordar också att som ett kompletterandestyrmedel pröva former för frivillig samverkan mellan KOV och näringslivet, s.k. självreglering, i stil med vad som finns i andra länder. LO ser positivt på detta och anser att del är ett viktigtkomplement lill all marknadslagstiflning. Det har heller inte funnits någrahinder för vare sig näringsliv eller handel att följa redan träffadeöverenskommelser och riktlinjer. LO kan här nämna ett par av de riktlinjer somefterlevs mycket dåligt, nämligen riktlinjen för tillämpning av konsumentkreditlagenoch riktlinjen om prisinformation till konsumenter vid marknadsföring av varori detaljhandeln. LO anser att det är av största vikt all KOV även ifortsättningen skall ha ett övergripande ansvar för att nödvändiga normer tasfram på marknadsföringens område. Risken finns annars att självregleringfrämst leder till konkurrensbegränsning och mindre av förbättringar förkonsumenterna. Prop.1984/85:213 151 - Den nuvarandeordningen för producentpåverkan bör i sina huvuddrag bibehållas. KOVsärendehandläggning förblir således det kvantitativt sett mest betydelsefullastyrmedlet för producentpåverkan. Riktlinjerna består som det viktigastestyrmedlet av normkaraktär. - Dessariktlinjers rättsliga karaktär bör dock ändras så att det blir formelltbindande föreskrifter. - Till dessabindande föreskrifter bör kopplas sanklionsmöjligheter. - Det år önskvärt- men alls inte tillräckligt - att näringslivet och dess organisationer vidtaråtgärder i syfte att reglera del egna marknadsuppträdandet (självreglering).Det är dock av största vikt att även i fortsättningen har detövergripande ansvaret för att nödvändiga normer las fram. Denna självregleringtorde ha sin största utvecklingsmöjlighet på informationens område och kan därfinnas vid sidan av KOVs riktlinjer. - Arbetet på att uppnå förbättrade regler för näringsidkarnasinformation till konsumenterna bör intensifieras, J.39 ():uppdrag har varit att utvärdera och se över olika producenlpåverkandestyrmedel på konsumentpolitikens område. Tyngdpunkten i arbetet har legat påatt granska riktlinjer för hur företagen skall tillämpamarknadsföringslagens generalklausuler om otillböriig marknadsföring, informationoch produktsäkerhet. Kommittén har haft en ganska snäv sammansättning.Utredningsarbetet tycks ha dominerats av företrädare för parterna i riklinjeförhandlingarna,dessutom av allt att döma främst av näringslivsparten. En mer allsidigsammansättning hade enligt TCOs mening måhända lett till att kommittén blivitmindre säker på sin huvudsluisats, den som är en grundläggandeutgångspunkt för de framlagda förslagen, nämligen alt del inte synes föreligga"några mer fundamentala brister" (sid 229) i riktlinjesystemel. Kommittén ger en alltför positiv bild av hur riktlinjesystemelhittills tillämpats. TCO anser systemet lida av brister, som i vissa fallskulle kunna kallas fundamentala. För det första tar rikllinjeförhandlingar ofta läng lid,ibland åtskilliga år. De avslutade förhandlingarna om riklinjer förinformation vid marknadsföring av viss elmaieriel började föras redan 1979.Riktlinjerna träder i kraft . Förhandlingar om riktlinjer för information vidförsäljning av begagnad personbil har också förts . Möjligen kanförhandlingarna slutföras men helt säkert är det inte. För det andra är dessa ofta utdragna förhandlingar mycket resurskrävande.De förhandlande näringslivsorganisationerna torde i de flesta fall ha möjlighettill väsentligt större resursinsatser än . Prop.1984/85:213 152 de senaste årens anslagsminskningar har Konsumentverketsförhandlingsstyrka undergrävts, som mycket talar för altnäringslivet stärkt sin förhandlingsförmäga i takt med att dess organisationervunnit erfarenheter av riktlinjeförhandlingar. För det tredje är efterlevnaden dålig i fråga om vissariktlinjer. Ett exempel på detta är riktlinjen (1979: 1) för tillämpning av konsumentkreditlagen.När konsumentvägledare i undersökte TV-handeln fann desåledes alt informationen kring krediten hade stora brister, trots förekomstenav bäde lag och riktlinje. En annan riktlinje som efterlevs dåligt är enligt TCOsmening (1982: 1) prisinformation lill konsumenter vid marknadsföring av varori detaljhandeln. Avgränsade riktlinjer, främst sådana som rör säkerheteller ett bestämt slags produkler, torde efterlevas bättre än sädana riktlinjersom är av mer generell karaktär. När kommittén undersökte efterlevnaden avvissa rikllinjer. koncentrerade den sig, som framgår av betänkandets bilaga3:4, pä den förstnämnda typen av riktlinjer. Men även då kunde betydandebrister i efterlevnaden konstateras. För det fjärde kan bara hålla ettbegränsat antal riktlinjer vid liv. Förhandlingar, uppföljning och revideringtar stora resurser i anspråk. Enligt TCOs uppfattning har verket inteadministrativ kapacitet för särskilt många fler riktlinjer , om inteandra viktiga konsumentpolitiska uppgifter skall eftersättas. Alla de här bristerna i riklinjesystemet kan återföras påett par grundläggande förhållanden. Det ena är, som redan nämnts, dekonsumentpolitiska organens begränsade resurser. På riksnivå harKonsumentverkets anslag skurits ner ganska kraftigt. På länsplanel har antalethemkonsulenter minskat. Och den kommunala konsumentvägledningen har inte allsbyggts ut pä det säll som ursprungligen var avsett. Att ökade budgetmedel skulle anvisas lill konsumenlpoliliskaändamål är inte sannolikt i nuvarande slatsfinansiella och kommunalekonomiskaläge. Därför kommer inte riktlinjeförhandlingar att föras ochriktlinjer följas upp med den kraft som systemet förutsätter om del skallfungera i konsumenternas intresse. Den andra förklaringen till bristerna i riktlinjesystemetär alt della förutsätter ett välvilligt näringsliv. När Konsumentverketsmotpart inte är välvillig drar rikllinjeförhandlingarna lätt ut . Ochefterlevnaden blir dålig. Kommittén konstaterar själv att den näringsidkare sominte anser att det finns behov av riktlinjernas regler inte heller är benägenatt följa dem (sid 92). Inget händer i allmänhet den näringsidkare som ignorerarriktlinjerna. Tanken är alt en sådan näringsidkare skall "tillrältaförasunder hand utan använding av tvångsmedel" (sid 230). Men det finns idagytterst begränsade resurser för ett sådant tillrättaförande, åtminstone i defall det mäste ske genom de konsumentvärdande myndigheternas försorg. Prop.1984/85:213 153 Kommittén vill lösa delta dilemma genom ett system, därriktlinjerna kompletteras med överenskommelser av ännu lösare och mindrebindande karaktär. Sådana skulle upplevas annoriunda och mer positivt avnäringslivet, menar kommitlén. "Medan (riktlinjerna) uppfattas sommyndighetskrav ses överenskommelserna såsom ell slags gentlemans agreement varigenomman frivilligt tar på sig vissa förpliktelser" (sid 230). Till detta borde kommittén ha fogat reflexionen att ell gentlemensagreement med näringslivet definitionsmässigt bara omfattar genllemen. Övrigaföretagare påverkas ej. Kommittén ser också positivt på möjligheterna alt utvecklasystem för en näringslivets självreglering i konsumenternas intresse.Självreglering är enligt TCOs mening ett nödvändigt komplement till all marknadslagstiflning.Men självreglering förutsätter fasta normer, grundade pä en väl fungerande lagsjiftning,tillämpad bl.a. genom riktlinjer och domar.