prop · G803100 · 1984-12-31 00:00:00 — var den genomsnittligatillväxttakten bara hälften sä hög som under de därpå följande decennierna.Utvecklingen har varit särskilt snabb inom tillverkningsindustrin men åvenjordbrukets produktionsökning har varil flerfaldigt högre än under denkoloniala epoken. Dessa omvälvande förändringar har sin grund i en betydandeintern resursmobilisering kompletterad med kapitalöverföringar fräni-länderna, inklusive bistånd. Utvecklingsanslrängningarnahar varil framgångsrika på många viktiga områden. Effektivare bekämpning avepidemiska sjukdomar och förbättrad hygien har resulterat i väsentligt sänktadödstal. Medellivslängden i mänga har på nägra decennier stigit medmer än 20 är. Analfabetismen har drastiskt kunnat nedbringas genom en väldiguppbyggnad av skolväsendet. lider mer änen femtedel av världens befolkning brist på mat, rent vatten, kläder och andralivsviktiga förnödenheter. Den brist på utjämning som kännetecknar förhällandetmellan u- och i-länder har sin motsvarighet också inom flertalet u-länder.Decennier av hög tillväxt har inte lyckats bryta underutvecklingen pålandsbygden eller nämnvärt förbättra de fattigaste folkgruppernaslevnadsvillkor. De omvälvande händelsersom inträffade i världsekonomin i form av storaoljeprisökningar, fluktuerande växelkurser och tilltagande inflation drabbadefrämst produklionslillväxten i industriländerna. leddeemellertid de externa påfrestningarna och den bristande anpassningen tilltidigare strukturförändringar även till att tillväxten i föll drastiskt.3 1984/85. Prop.1984/85:100 Bilaga 5 34 I söder omSahara, där flertalet av programländer för bistånd ligger, ärsituationen sårskilt allvarlig. Inkomsten per invånare är i många länder nulägre än när den politiska självständigheten vanns. Delar av Afrikagenomgår den värsta svältkatastrofen i modern lid. Orsakerna får sökas i en kombination avinre och yttre omständigheter. Den snabbafolkökningen har skärpt konkurrensen om odlingsbar mark, betes- ochskogstillgångar. Det afrikanska jordbruket har ytteriigare drabbats av denmest förödande torkan . En viktig orsak till den djupgåendekrisen i jordbruket har ocksä varit den lågprispolitik som gynnat stadsbefolkningen på böndernas bekostnad.En annan är alt moderniseringen inriktats pä vissa grödor och teknologier, sominte varit anpassade till afrikanskaförhållanden. Resultatet har blivit att den inhemska jordbruksproduktionen per capita sjunkit underen och beroendet avimporterade livsmedel blivit alltmer markerat. Kostnaden för import avlivsmedel uppgår till ca en fjärdedel av allt bist.ånd erhåller. Recessionen ivärldsekonomin har hårdast drabbat de fattiga afrikanska länderna med sämstförmåga att klara anpassningen till försämrade ekonomiska villkor. En kombination avstagnerande exportvolym och myckel låga världsmarknadspriser på råvaror harlett till att exportintäkterna sjunkit kraftigt. har det internationellabiståndet värdemässigt sjunkit och räntebetalningarna på lånen stigit. harnettokapitalflödet till de afrikanskastaterna halverats. Bland de fattigareu-länderna har de afrikanska länderna totalt sett en förhållandevis litenskuldbörda men den ulgör en utomordentligt allvarlig belastning på deras redanmycket bräckliga ekonomier. I flera programländer för svenskt bistånd har päsenare tid kraftfulla åtgärder vidtagits i syfte att anpassa ekonomin till de negativaexterna faktorer som hindrar en ekonomisk uppgång. Möjligheterna att taupp nya kommersiella krediter för import avnödvändiga insatsvaror, olja och reservdelar är dock ytterst begränsade på grund av dessa länders lågakreditvärdighel. Delta hotar atl lamslåproduktionen i bäde industri- och jordbrukssektorn. En reglering av deras utlandsskulder så att utländsk valutafrigörs är därför angelägen om vidtagna och kommandeanpassningsätgärder skall ge resultat. De har i ett globaltperspektiv klarat sig bättre än många andraunder . Mycket stora inkomstskillnader finns dock iflertalet av dessa länder och det är ovisst i vad mån tillväxten kommit defattiga till del. De rikare s.k.nya industriländerna som huvudsakligen baserar sina ekonomier påtillverkningsindustri och handel har kunnal dra nytta av återhämtningeni västvärlden och öka sin export och tillväxt. 1984/85; 100 Bilaga 5 35 Även många medel- ochlåginkomstländer i regionen har åtnjutit en betydande ekonomisk tillväxt. Fleraländer har lyckats nedbringa koslnaderna för oljeimporten och i vissa fall påinitiativ från bedrivit en restriktiv ekonomisk politik somresulterat i minskade budgetunderskott och ökade valutareserver. Särskilt i harjordbruksproduktionen ökat kraftigt beroende på såväl rika monsunregn som påökad och mer effektiv användning av konstgödsel, högavkastande utsäde ochkonstbevattning. Medan utvecklingensåledes ter sig tämligen ljus för merparten av de , harländerna i p.g.a. torka och fortsatta politiska problem haft betydandeekonomiska svårigheter. Den djupa recessionen iindustriländerna i början av 1980-talel spreds lill genom lägreexportpriser och minskad efterfrågan på deras råvaror. somexportintäkterna sjönk steg räntorna på utlandslånen. För att komma tillrättamed dessa finansiella obanlanser har flertalet länder i tvingatsvidta genomgripande åtstramningsåtgärder. treförsta år sjönk inkomsten per invånare. En drastisk nedskärning av offentligautgifter har genomförts i mänga av länderna genom avskaffande av subventionerpå baslivsmedel och samhällstjänster. De fattigare befolkningsgruppernas redantidigare utsatta situation har härigenom ytterligare försämrats. Privata investeringar harhämmats av svag inhemsk efterfrågan och höga räntesatser.Kapacitetsutnytljandet har fallit och arbetslösheten ökat. Företagskonkursernahar visat en snabb ökning. De sammanlagda kort- ochlångsiktiga ekonomiska effekterna av denna utveckling kan svårligenöverblickas. Klart är emellertid att de ekonomiska problemen i många länderunderminerat en redan bräcklig social och politisk stabilitet. Inte på flera decennierhar så mänga demokratiskt valda regimer suttit vid makten i Latinamerika.Kontinentens ekonomiska utveckling och dess relationer till industriländernakommer i hög grad att bestämma förutsättningarna för en fortsattdemokratiseringsprocess. ökade denekonomiska aktiviteten markant i världen. Starkast blev tillväxten iNordamerika, vilket i särskilt hög grad stimulerade aktiviteten i ochflera andra länder i . I skedde en viss förbättring som dockvar otillräcklig för att förhindra att arbetslösheten fortsatte att växa. Trots begränsad inflationi industriländerna förblev realräntorna pä en mycket hög nivå. Oron påvalutamarknaderna var stor och dollarn stärkte ytterligare sin ställning. Prop.1984/85:100 Bilaga 5 36 Konjunkturuppgången iindustriländerna har haft en relativt begränsad effekt på råvarumarknaderna ochdärmed också för . Det höga ränteläget dämpade lageruppbyggnaden ochvissa strukturella fijrändringar medförde en lägre råvaruförbrukning.Råvarupriserna ligger fortfarande års nivå och olikahandelsbegränsande åtgärder, ofta med udden riktad mot u-landsimporlen, växer. Dessa faktorer ikombination med en påtaglig nedgång i kreditgivningen till har undersenare år försatt ett växande antal i akuta betalningssvårigheter.Trots atl sammantagna mer än halverat underskottet i bytesbalansensedan 1981 utgör finansieringen av de återstående underskotten en mycketbesvärlig restriktion för mån];a enskilda länder. exporterar u-ländemakapital till industriländerna. I form av räntebetalningar går ungefär dubbeltså myckel tillbaka till i-länderna som får i bistånd. skuldbörda harökat femfaldigt under den senaste lO-års-perioden och uppgår nu lill mer än 800miljarder dollar. tvingades ett 30-tal tillomförhandlingar av utlandsskulder på över lOOmiljarderdollar. Beloppet avstatsgaranterade skulder som togs upp lill förhandlingar var 20 gångerhögre än året innan. svårigheteratl återbetala lånen och samiidigi upprätthålla ekonomisk tillväxt och politiskstabilitet har gjort atl det ömsesidiga beroendet mellan i- och u-länderställts pä sin spets. Genom den internationellahandeln, växelkurser, räntenivåer och kapitalflöden knyts i- och alltfastare samman. Skuldkrisen motverkar härigenom inte barautvecklingsansträngningarna i de låntagande länderna. Den utgör även ettfortsall hot mot stabiliteten på de internationella kapitalmarknaderna.Efterfrågebortfallet i världsekonomin till följd av skuldländernas neddragnaimport ger också negativa effekter på i-ländernas export, sysselsättning ochtillväxt. Omvänt gäller attindustriländernas tillväxttakt och väridshandelns expansion behöver kommatillbaka till höga nivåer om skall återfå entillväxttakt som överstiger den accelererande befolkningsökningen. Annarskommer även utrymmet för standardhöjningar i många att blimycket begränsat eller obefintligt. Det internationellabiståndet har stagnerat första hälft. Aktuell statistik frånOECDis biståndskommitté (DAC) visar att mottog bara 90%av bistånd, mätt i fasta 1982 1984/85: lOO Bilaga 5 37 års priser och valutakurser. Den senastestatistiken visar också att bislän-del 1981-1983 varit ungefär i fastapriser och kurser. Av ett sammanlagt bistånd 1983 om strax under 35miljarder dollar svarade de länder som ingår i DAC (jämför tabell 1) föromkring , vilket i fasta priser och valutakurser är ungefärsamma belopp som . Den andel av bruttonationalinkomsten (BNI) somDAC-ländernas bistånd utgör, sjönk dock från 0,av BNIlill 0,. FN:s biständsmäl, som uttryckts i bland annal utvecklingsstrategierna,är alt varje givarlands biståndsulbetalningar bör uppgå till minst 0,av BNI.DAC:s ordförande väntar sig i sin årsrapport att biståndet mätt som enandel av de samlade resurserna i DAC-län-derna, som procent av BNI, framöver -på sin höjd - kommer att kunna ligga kvar på nuvarande låga nivä. Särskilt oroande iutvecklingen av del internationella biståndet är, all den konjukturuppgång somsedan en tid pägäti i vissa DAC-länder -främst - inte lett till ett ökatbistånd från den ojämförligt största marknadsekonomin - . bistånd harfortsatt att falla mätt som andel av BNI. 1983 var BNI-relationen endasl 0,24%.Detta ger anledning till oro, dels på grund av det amerikanska biståndets storaabsoluta volym, av det internationella biståndet, dels eftersom detpolitiska trycket mot andra svaga biståndsgivare att uppnå 0,7%-målet kan kommaatt minska. De övriga stora DAC-ländernas bistånd visar, med undantag för Japandär biståndet ökar från en låg nivä, tecken på stagnation. Del finska biståndetfortsätter atl öka, och de övriga nordiska länderna ligger kvar på en hög nivä. och deösteuropieska staternas biståndsulbetalningar ligger enligt DAC:s beräkningarkvar pä en mycket låg nivä. 1 andel av BNI har det över åren legat kring 0,15%och är 1983 0,. Volymen mätt i dollar var i stort sett oförändrad mellan1982 och 1983, omkring 2,5 miljarder. Biståndet frångivariändema inom OPEC uppgick lill , jämfört med 5,8miljarder , 8,5 miljarder och väl över 9 miljarder , allt i 1982års priser och valulakurser. Tillbakagängen i biståndet från OPEC fortsätteralltså, om än i långsammare takt. De två givare inom OPEC som hållergenomsnitten uppe är fortfarande och - medbiståndsulbetalningar om respektive av BNI . haren inkomsl per capita högre än något land i , och inkomsl percapita är ungefäriigen densamma som . Sammantaget har OPEC:s biståndöver fallit från 1,av BNI till 1,av BNI, fortfarande etllångt högre genomsnitt än den rikare DAC-kretsen kan uppvisa. Bördefördelningen mellanolika givariänder fortsätter alltså atl vara myckel ojämn. De traditionellafyra största bislåndgivarna inom DAC -, , och Danmark- fortsäller atl vara de enda Prop.1984/85:100 Bilaga 5 som uppnått 0,7 %-mälet. siffrapå i tabell 1 inkluderar överföringar till de franskaöversjöiska provinserna. Frankrikehar dock tillkännagivit sin avsiktatt 1988 nä upp till 0,7%-målel utanatt räkna med överföringarna tilldessa provinser. Bland de DAC-länder som ännu inte uppnått 0,7 %-målet visar statistiken en påtaglig och merlångsiktig tillväxt endast iFinland, , och . Det norska biståndet, störst i DAC-kretsenmed 1,av BNI, fortsätter också atl öka. Till följd av atttvä ärs IDA-bidrag utbetalades under samma redovisningsperiod stegsiffran för andel 1982 men återgick därefter mer långsiktig nivå kring 0,av BNI. Skälet till alt siffran understiger det svenska I %-mälet är att utbetalningarna p. g. a.eftersläpningar i medelsutnytljandet normalt understiger anslagen. Biståndet utgörnågot över en tredjedel av de sammanlagda resursströmmarna tillu-länderna. Biståndets andel av de totala resursströmmama har minskat kraftigtsedan 1970-talet, men biståndet utgör fortfarande en helt avgörande inkomstför särskilt de fattigaste länderna, som i stor ulslräckning saknar möjligheter atl dra till sigprivata flöden. Tabell 1: Biståndsutbetalningar frånDAC-länderna, OPEC, och samt samma länders percapita-inkomster (milj. $) OPEC-länderna (varav) Prop.1984/85:100 Bilaga 5 39 med de senasteårens ekonomiska kriser har det internationella säkerhetsläget präglats av omvälvningaroch skärpta motsättningar som både skapats av och bidragit till väpnadekonflikter sedan . De flesta av dessa har utspelats i tredjevärldens länder. Svält, undernäring, ohälsa, fattigdom och en ojämn fördelningav välstånd och resurser bidrar lill alt öka spänningarna i världen och därmedockså riskerna att dessa spänningar leder till väpnade urladdningar. Omresurser pä detta sätt fortsätter att avdelas för militär uppbyggnad i slälletför social och ekonomisk utveckling, ökar osäkerheten och spänningarna.Fortsatt snabb befolkningstillväxt i bidrar yllerligare till atltrycket pä resurserna ökar och därmed spånningsriskema. Alla länders fred ochgemensamma säkerhet hotas av okunnighet, fattigdom och ekonomisk ojämlikhet.Konkurrensen mellan militär uppbyggnad å ena sidan och social och ekonomiskulveckling å den andra kan blott leda lill all den senare försenas och förlorari kraft. Ansträngningar atl aktivt förebygga militarisering och väpnadekonflikter i är därför en viktig del i arbetet pä att säkra resurserför ulveckling. Ökat ekonomiskt oberoende är ett viktigt komplement till denpolitiska självständighet som mänga stater uppnått under efterkngsiiden.Stormakterna fortsätter att göra sill inflytande gällande i ochlokala väpnade konflikter tenderar att bli i allt högre grad indragna ispänningsfältet mellan supermakterna och därmed allt svårare att lösa.Biståndet, som ulgör en väsentlig del av utrikespolitik, är etl led iansträngningarna all främja social och ekonomisk ulveckling i tredje världenoch därmed också all minska konfliktriskerna. Bistånd till i kris Mänga , däriblandflertalet programländer, befinner sig i en strukturell kris med stora utlandsskulderoch betydande underskott i såväl betalningsbalans som statsbudgei. Situationenär särskilt allvarlig i de afrikanska länderna söder om . Pä många hållbreder svälten ul sig. Det föreligger stora svårigheter alt tryggalivsmedelsförsörjningen. För människorna i dessa länder har den ekonomiskakrisen inneburit att deras redan tidigare låga levnadsstandard försämratsytteriigare. Utvecklingsoptimismen har förbytts i pessimismoch bristande framtidstro. Som framhålls i SIDA:s anslagsframställningsamverkar en rad faktorer till denna allvarliga stagnation iutvecklingsansträngningarna. Jag vill särskilt peka på några företeelser somär av betydelse för utformningen av utvecklingssamarbetet. Störte delen av deafrikanska länderna har i följd drabbats av torka, som allvarligthar försämrat försörjnings- Prop.1984/85:100 Bilaga 5 40 Bakom denna akuta kris döljer sigemellertid en långvarig försämring av jordbrukets avkastning. harjordbruksproduktionen per invånare i länderna söder om ökat långsammareän befolkningen. De betydande investeringar inom induslri och infrastruktur somgenomfördes under 1970-talel har givit låg avkastning och uppråtlhål-landet avgjorda investeringar har i många fall brustit. Den sydafrikanskadestabiliseringspolitiken har för länderna i södra , som erhåller närahälften av del svenska bilaterala biståndet, medfört ekonomiska avbräck ochpolitisk instabilitet. Bistånds volymen har stagnerat somåterbetalningar av lån och krediter ökar. Nettotillskottet av utländsk valutakommer sannolikt att minska. I denna mörka bild avsituationen i söder om finns dock vissa ljuspunkter. Flera avmottagarländerna har vidtagit långtgående åtgärder för att komma tillrätta medde grundläggande interna lUrukturella problem som hämmar ekonomisk tillväxt,särskilt när del gäller småbrukarnas bidrag till livsmedelsförsöijningen. Jagsyftar dä på åtgärder som devalveringar, höjda producentpriser påjordbruksprodukter, avskaffande av livsmedelssubventioner saml liberaliseringav handel och distribution av spannmål. För att dessa åtgärder skall kunna gepositiva ekonomiska resultat bör biståndet anpassas till det ekonomiskareformarbetet, bedrivas på etl flexibelt sätl och i vissa fall ökas. Defördelningspolitiska effekterna av vidtagna åtgärder måste ocksä uppmärksammas.Del år ini:e bara vad som produceras som är viktigt, utan även vilka sommedverkar i och får del av produktionen. Gemensam aktion genom internationella program Den kritiska situationeni har varit föremål för betydande uppmärksamhet.FN:s generalsekreterare har tagit initiativ till internationella hjälpaktioneroch till förbättrad samordning avbistånd genom FN-syslemet. har koncentrerat en stor del av sin verksamhet till de fattigasteländerna. av programmets allmänna länderfördelade resurser går till dessaländer. UNDP har vidare hand om ett antal fonder och program med särskildinriktning på minst utvecklade länder och länder i . Det föll sig bl. a.därför naturligt att ge UNDP en samordnande uppgift när det gälleruppföljningen av generalsekreterarens initiativ för . Organisationen harinom ramen för sina begränsade resurser utarbetat handlingsprogram och projektför att på både kort och bekämpa hungerkatastrofen i , bl.a.vägbyggen i Sahelområdel, förstärkning av meteorologiska institutioner iBotswana, bevattningsanläggningar, jordbruksforskning och ålgärder påJordbruks-, hälso-och miljöområdena. (),som ägnar sig åt både långsiktigt utvecklingsbistånd och åt katastrofinsatserför att lindra omedelbar nöd. 1984/85:100 Bilaga 5 41 också hörsammat generalsekreterarens uppmaningtill ökade och samordnade insatser lill hjälp åt krisdrabbade länder i Afrika.Del redan omfattande samarbetet med andra FN-organ har därför förstärkts.UNICEF har också tagit initiativet till elt särskilt Afrika-program medkort-och långsiktiga insatser i tretton länder, utöver de reguljäralandprogrammen, med särskild inriktning på barns överlevnad, vatten, mal ochtransporter. avslutadesförhandlingar om en påfyllnad av Afrikanska utvecklingsfondens resurser. Därvidnåddes enighet om en nära 50-procen-tig höjning. Delta innebär en real ökningpå . Härigenom ges fonden möjlighet att expandera sitt ullåningsprogram under de närmasteåren. har nyligenpresenterat etl aktionsprogram med anledning av krisen i . Programmetinnehåller förslag till åtgärder som baseras pä gemensamma ansträngningar av deafrikanska länderna, bilaterala givare och internationella organisationer.Världsbanken bör därför i samverkan med givarländerna mobilisera ytterligareresurser för atl genomföra aktionsprogrammet. har aktivt utderstöttansträigningar att få \\\\ stånd elt ökat resursflöde genom insatser av bredastmöjliga krets givare inom ramen för . Biståndet till bör ges i smidiga former och anpassas till Afrikassärskilda behov. Väridsbanken bör spela en aktiv roll för att förslärkasamordningen av biståndsinsatserna. Det råder allmän enighet om att det finnsbehov av en bättre lokal samordning av olika biståndsgivares insatser i varjeenskilt land. Ansvaret för denna koordinering bör ligga hos mottagarlandet,men och kan bidra till atl förstärka dess kapacitet för sädangivarsamordning. Flera av de afrikanskaländer som har drabbats av den ekonomiska krisen och av extremt ogynnsammavåderieksförhällanden fär också la emot betydande flyktingströmmar. Ländernasredan förut ansträngda ekonomi gör att de inte har möjlighet alt avsätta särskildaresurser för projekt som syftar till integrering av flyktingar eller avåtervändande flyktingar. har FN:s flyklingkommissarie() och UNDP särskilt uppmärksammat behovet av samordning av flyktinghjälpoch utvecklingsbistånd. hölls den andra konferensen om hjälp lillflyktingar i (ICARA II). Härvid antogs en aktionsplan som bl.a. fastslogatl biståndsgivarna vid utformning av utvecklingsprojekt också bör ta hänsynlill flyktingsituationen i det berörda landet. Mot denna bakgrund bör därför ide regelbundna överläggningarna med i första hand programländerna prövashuruvida särskilda kalastrofmedel kan användas för atl utvidga vissa pågåendeutvecklingsprojekt lill all även komma flyktingar till del. direkta bidrag lill krisdrabbade länder En stor del av Sverigesbilaterala bistånd har särskilt inriktats på att höja denfalliga landsbygdsbefolkningens levnadsnivå och 1984/85:100 Bilaga 5 42 att öka dess säkerhet i försörjningskriser. Genommångårigt samarbete har medverkat till att bl. a. tre av fyra tanzanier hartillgång till en hälsocentral, atl sju av lio människor pä landsbygden iBotswana har tillgång lill rent vatten ochatt nästan vartannat etiopiskt barn har en skola alt gå till. Del svenskabiståndet medverkar vidare till bl.a.plantering av skog, uppbyggnad av småoch medelstora industriföretag, förbättrade transportsystem och utbyggdkraftförsörjning. Till följd av krisen inriktas ansträngningarna nu mer på attunderhälla och rehabilitera redan gjorda investeringar än på att bygga nya. Utan det svenska biståndet skulleden djupa krisen i flera länder havarit än allvarligare för befolkniingen. finns en fysisk infrastruktur ochen utvecklingsnivå i samhällena som det svenska biståndet medverkar till att upprätthålla och vidareutveckla. Dessaförutsättningar utgör en viktig bas i försöken att övervinna den ekonomiskakrisen. Afrikasförsörjningskris har medfört att betydande svenskt katastrofbistånd lämnats tilllorkdrabbade länder söder om . Härvid har särskild uppmärksamhet givits programländerna.Riksdagen beslutade om enextra höjning av anslagsposten Katastrofer m. m. för särskilda insatser iAfrika. Vid ingången av innevarande budgetår fattade regeringen beslut om användning av kalastrofmedel lill ettbelopp av 80 milj.kr. för snabbt verkande åtgärder i åtta programländer.Ytterligare sådana insatser förberedsi programländerna men också i andra länder. Pä samma sätl som ide internationella organisationernas pro:2ram ägnas i det bilaterala biståndetstörte uppmärksamhet åt samverkan mellan katastrofbistånd och långsiktigtutvecklingssamarbete. Katastrofbistånd lämnas i ökande omfattning tillförebyggande verksamhet och naturkatastrofberedskap i syfte att mildra verkningarna av missväxt, torka och andra naturkatastrofer.Torkkatastrofer tenderar ofta atl utvecklas gradvis som etl resultat av attallt fattigare befolkningsgrupper tvingas utnyttja allt magrare jordar. Härigenom skärps effekterna av pågående klimatförändringar.Förebyggande åtgärder som bör stödjas med katastrofmedel kan vara atl upprätta spannmålslager, atttillhandahålla fordon för distribution av förnödenheter och att utbilda människorpå lokal nivä. Förebyggande insatserbör kopplas samman med det långsiktiga utvecklingssamarbetet, i synnerhet åtgärder som syftar lill atl förbättra jordbrukets avkastning och den ekologiska miljön. Denna sammankoppling avkalastroftiistånd och långsiktigt utvecklingssamarbete bidrar till atl minska ländernas sårbarhet förnaturkatastrofer. Biståndet utnyttjar medel som verkar bådepå kortare och . För att främjade biståndspolitiska målen krävs därför ofta en kombination av en rad varierande biståndsinsatser med olikatidsperspektiv. Jag finner det angeläget att stödja såväl verksamhel somfrämjar produktion och tillväxt som socialainsatser av typ primärskoleutbildning och hälsovård på landsbygden,vilka inriktas på atl vidmakthålla och höja levnadsstandar-