prop · G803171 · 1984-12-31 00:00:00 — Om socialarbetaren misslyckas med alt motivera en unglagöverirädare för frivillig vård, tvingas socialnämnden atl redovisa detta isitl yitrande lill åklagaren eller domstolen med risk för atl den unge istället döms lill påföljd inom kriminalvården. Domstolarna ställs ibland införvalel mellan all döma lill skyddstillsyn eller att överlämna lill vård inom socialljänslenulan atl behövlig vård i praktiken kan genomföras, eflersom den unge intesamiyckl lill sådan. Det kan mol den bakgrunden vara förståeligt om domslolarnai sådana fall lenderar atl välja kriminalvårdspåföljd framför överlämnandelill vård inom . Socialljänslens möjligheter alt genomföra vård har ocksåbetydelse för frågan om åialsunderlålelse. Riksåklagaren framhåller sålunda isitl remisssvar atl ett icke oväsentligt antal åtal mot unga förmodligenskulle kunna undvikas, om möjligheter lill övervakning och kontroll infördesinom ram. Ytterligare kommentarer till förslaget Grunderna för socialnämndens beslut Den föreslagna lagändringen i form av kompletterandebestämmelser i skall ge socialnämnden möjligheier alt besluta atl den ungeskall delta i behandling i öppenvård eller hålla regelbunden kontakt med enkontaktperson. Bestämmelserna skall kunna tilllämpas i fråga om den som ärunder när förhållandena är sådana atl del kan anias atl den unge lill följdav missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller någotannat därmed jämförbarl beleende kommer alt behöva ges vård enligt LVU, ombeleendel fortsäller. Beslulen avses kunna meddelas när omständigheterna årsådana atl behövlig behandling kan ges medan den unge bor kvar i sill hem. Dellorde kunna förulsällas alt den unges föräldrar som regel kan moliveras lillall medverka i behandlingen. Beslui som här avses skall dock 1984/85:171 24 kunna meddelas även om en underärigs vårdnadshavare inlehar gell sitl samlycke. Beslämmelserna tar sikte på de siiualioner därmöjlighelerna lill frivilliga insatser enligt SoL är ullömda. Den ijänstemänsom nämnden utsett atl följa den unges ulveckling har alltså misslyckats i sinaansträngningar. Nämndens erbjudanden om stöd och hjälp kan ha avvisats ochförhållandena ha blivit så allvarliga atl nämnden måsle ingripa mer kraftfullt,om vård uianför hemmet skall kunna undvikas. Det ligger i sakens natur all del kan vara svårt för denunge alt göra en realistisk bedömning av vad de erbjudanden han får egentligenbeslår i. Del är därför viktigt all behandlingsplaneringen och introduktionen iden behandlingsplan som socialnämnden erbjuder den unge ägnas tillräckliguppmärksamhel innan nämnden ingriper mol den unges vilja. De åtgärder som nämnden skall kunna vidta enligt debeslämmelser som jag förordar är all beslula att den unge skall hålla konlaklmed en särskilt utsedd kontaktperson eller delta i behandling i öppna formerinom . Del bör vara möjligl all kombinera dessa båda ålgärder, omden unges behov av stöd och behandling motiverar del. Om förutsättningarna för atl lillämpa beslämmelsernaföreligger, skall en särskild behandlingsplan upprättas. Av planen bör framgåvilka insalser som nämnden lidigare gjort, den unges nuvarande situalion, delbehandlingsbehov som föreligger saml formerna för det stöd och den behandlingsom nämnden planerar för den unge under den lid som beslutet skall omfatta ochför tiden därefier. Planen bör så långt som möjligt upprättas i samråd med denunge och föräldrarna. Den bör bygga på en helhetsbedömning av den ungessituation och innehålla mål och delmål som upplevs som realistiska av den ungeoch föräldrarna. Av planen bör också framgå vilka resurser nämnden ställer tillförfogande för atl behandlingen skall kunna genomföras. Syftet med att besluta om en slöd- ellerbehandlingskonlakt är alt ge den unge det slöd och den vägledning som hanbehöver för all de mål som är uppställda i behandlingsplanen skall kunnaförverkligas. Beslut bör kunna fattas för att den erforderliga behandlingenskall kunna komma till stånd. Om behandlingsmålen därefter skall kunnaförverkligas, beror emellertid i hög grad på den relation som kan skapas mellankontaktpersonen/ behandlaren och den unge. Del är i del samspelel som den ungekan finna motiv för att förändra sitt förhållningssätt och sin livsstil.Behandlingsplanen är en arbetsplan som kontaktpersonen/behandlaren, den ungeoch - i förekommande fall - föräldrarna skall arbeta efler. Planen bör inleheller låsa den fortsatta behandlingsplaneringen utan skall kunna omprövasefler hand om det visar sig nödvändigl. Prop.1984/85:171 25 Allmänna råd lill ledning för lillämpning av lagen kanulfärdas av socialsiyrelsen, Siyrelsen kan därvid ge vägledning hurbehandlingsplanen bör ulformas. En särskild fråga är om nämnden skall kunna beslula unge lämnar urinprov regelbundel och på så sätl styrker sin drogfrihel.Sådana undersökningar kan endast göras om den unge ger sill samlycke. Del är omvitinal från många håll all regelbundna urinprovkan vara ell slöd i behandlingsarbetet med unga missbrukare. Bl.a. hävdas allproverna kan hjälpa den unge all slå emol pressen från missbrukande kamraier iskeden när han är ambivalent i sin inslällning. Del är dock, enligt min mening, från behandlingssynpunktstor skillnad mellan alt den unge samiycker lill all visa sin drogfrihet genomall lämna urinprover och alt han blir tvingad lill del. Därtill kommer riskenför all provtagningen - för atl uleslula manipulalioner - måsle omgärdas med såomfallande konlrollålgärder all den blir starki integriietskränkande. Jag ärmol denna bakgrund inte beredd atl föreslå all de här diskuleradebestämmelserna i kompletteras så all nämnden ges möjlighel all siällasådana krav på den unge. Till koniaklperson bör socialnämnden kunna ulse enijänsleman hos nämnden eller någon annan lämplig person. Den unges ochfamiljens behov av slöd och hjälp bör vara avgörande för vilka kvalifikalionerkonlaklper-sonen skall ha. Del är vikligi all understryka atl de problem somkonlaklpersonen kan komma all möla släller slora krav på personlig lämpligheloch kunnande. Del är vidare realisliskl atl räkna med alt uppgiflen - särskiliunder den försia liden - kommer all vara mycket tidskrävande, om åigärden skallkunna ge etl positivt resultat kan del vara lämpligasl all en ijänstemän hosnämnden ulses. Del bör i så fall vara en fältassistent eller ensocialsekreterare med särskilda kunskaper i ungdomsarbete som känner den ungesedan lidigare och som är väl förtrogen med förhållandena i den unges miljö ochpå grund härav har de bäsia förulsällningarna atl vinna den unges förtroende. I andra situationer kan del vara lämpligast att ulse någonfrån nämnden frislående person. Del är dock vikligi all belöna alt nämnden haransvarel för atl kontaktpersonen får det stöd han eller hon behöver för allkunna klara sin krävande uppgifl. Flera kommuner har ulvecklaiväl fungerande system med kontaktpersoner. Dessa har förberetts för uppgiftengenom all della i viss utbildning anordnad av nämnden och får konlinuerliglslöd i form av handledning av socialarbetare med erfarenhet av behandlingsarbeleinom ungdoms- och missbruksområdel. 1984/85:171 26 Behandling i öppna jönner skall också kunna falla beslut om atl denunge skall delta i behandling i öppna former inom socialljänslen. innebära alt den unge skall hålla en regelbunden behandlingskonlakt meden socialsekreterare eller annan tjänsteman på som har särskildkompetens i behandlingsarbete med ungdomar och familjer eller med enmedarbetare på en särskild öppenvårdsmotlagning i socialljänslorganisatio-nen(ungdomsmottagning, rådgivningsbyrå för narkotikamissbrukare etc,). Om nämnden bedömer all den unge är i behov av meromfallande stöd och hjälp än vad som kan erbjudas inom ramen för en sådanöppenvårdskonlakl, kan del finnas skäl all överväga all kombinera etl sådani beslutmed förordnande av kontaktperson - åtminstone i ett inledande skede. En annan möjlighet, när den unge behöver ett meromfattande stöd, är att beslula att den unge skall della i ell särskiliöppenvårdsprogram. I flera kommuner har socialnämnderna under senare årulvecklai särskilda öppenvårdsprogram som liknar behandlingshemmens ochbehandlingskollektivens verksamhet i viktiga avseenden. Behandlingsprogrammenomfattar i regel två lerminer. De inskrivna ungdomarna deltar i eltveckoprogram med schemalagda aktiviteter - ibland också under vissakvällar och . Programmen omfattar, förutom olika behandlingsinslag,oftast också arbelsiräning, sludier, idroll och olika fritidsaktivileler. Elt beslut om slöd eller behandling i öppna former enligtLVU släller krav på nämnden alt anvisa de resurser som krävs för allbehandlingsplanen skall kunna genomföras. Planen måsle grunda sig på ennoggrann bedömning av vilket behov av stöd och behandling som föreligger samtpå att nämnden gör en realistisk bedömning av vilka resurser som krävs för atlde mål som anges i behandlingsplanen skall kunna förverkligas. En fråga är vad som händer om nämndens beslut inte kangenomföras p.g.a, atl den unge uteblir från l.ex. En möjlighelskulle kunna vara all införa en bestämmelse som ger socialnämnden befogenhetatt, som föreslagit, som en yttersta utväg genomdrivasill beslut genom polishandräckning. Detta är emellerlid, som kommissionensjälv framhåller, förenal med betydande olägenheter. Bl.a. kan enpolishandräckning i sig i detta sammanhang upplevas som en självständigtvångsåtgärd som är mer ingripande än det beslut som den är avsedd attgenomdriva. En sådan åtgärd skulle också i praktiken kunna försvåra möjlighelernaall genomföra den planerade behandlingen. Enligi min mening har därför de skälsom kan anföras mot all införa en beslämmelse av del akluella slaget störretyngd än de som lalar för. Denna uppfattning delas också av en betydandemajoritet av remissinstanserna - även av flertalel av 1984/85:171 27 de instanser som är positiva lill all införa nya former avtvångsåtgärder i socialljänsllagsiiflningen, Endasl tre av dem lar ullryckligenslällning för narkolikakommissionens förslag. Jag anser sålunda all del inie bör införas någon möjlighetatt lillgripa polishandräckning i de siluationer som här diskuieras. Del finns också skäl all anla all nämndens beslui iallmänhel kommer atl kunna genomföras även om möjlighet lill polishandräckninginle införs. Genom besluiei, i kombination med etl aklivi motivalionsarbele,klargör nämnden på elt otvetydigt sätt för den unge all man ser så allvarligtpå hans siluation och all man inle längre kan acceplera all han avvisar enslöd- eller behandlingskontakt inom socialljänslen. Nämnden är också skyldigatt följa utvecklingen och särskili uppmärksamma siiualioner därbehandlingsplanen inle fungerar. Del ligger i sakens nalur all förhållandenaibland kan ulvecklas så all del finns skäl för nämnden att överväga en ansökanlill länsrällen om vård uianför hemmet, I andra siluationer kan den lämpligasteåtgärden vara alt revidera behandlingsplanen och ge den unge och hans föräldrarfortsall slöd och hjälp medan han bor kvar i del egna hemmel. Det ligger ocksåinom ramen för nämndens ansvar att klargöra för den unge all andra ålgärder kanbli aktuella, om inle den destruktiva utvecklingen bryts. Jag vill dock underslryka all del inle bör finnas någonaulomalisk koppling mellan underlålenhel all följa ell beslui om slöd ochbehandling i öppna former och etl beslut om ett omhänderlagande eller ansökanom värd enligt LVU, Del förhållandet atl den unge inle följer nämndens besluikan i sig inle ulgöra fillräcklig grund för atl vidta mer ingripande ålgärder,Däremol kommer nalurliglvis effekterna av samlliga de ålgärder som nämndenlidigare vidlagil atl vägas in i den helhetsbedömning som nämnden gör i sambandmed all den lar slällning lill vilka yllerligare slöd- och behandlingsinsatsersom behövs. kan förhållandena, som jag har nämnt, vara sådana atldet finns grund för nämnden alt göra en ansökan om vård med slöd av lagen. 2.3 Åtgärder för att minska användningen av fängelsestraff för unga lagöverträdare Jag anser i likhel med socialberedningen au dengrundläggande principen för insaiserna för de unga lagöverlrädarna måsle varaalt ge dem vård och behandling inom och all användningen avfängelseslraff och andra kriminalvårdspåföljder för denna kategori skallminskas så långt del är möjligl. Dessa ambitioner ligger också lill grund förulformningen av den nuvarande lagsliflningen på områdel. Jag kan i della sammanhang peka på all juslitieulskolleivåren 1984 i silt av godkända belänkande (JuU 1983/84:20 s. 13) medanledning av en moiion om fängelsestraff för ungdomar underströkviklen av 1984/85:171 28 alt minska användningen av frihetsstraff så långt det ärmöjligt och att della gäller med särskild slyrka i fråga om ungdomar. Utskollelsåg också med oro på den ulveckling som de statistiska uppgifterna över anlaletungdomar som tas in i kriminalvårdsanstalt ger utlryck för. Enligt min mening är del uppenbarl atl silualionen inle ärlillfredsslåilande. Av de statistiska uppgifier som jag redovisat tidigare(avsnitt 2.1.3) framgår visserligen all anlalet fängelseslraff för ungdomar iåldern 15-17 ligger på en låg nivå i absoluta lal och inte lycks öka. Del ingeremellertid principiella betänkligheter all mellan 20 och 40 ungdomar i dessaåldrar döms till fängelse. Inte mindre allvarligt är det relativtstora antalet fängelseslraff för ungdomar i åldern 18-20. Mol den nu angivna bakgrunden finns del enligi min meningskäl all överväga hur man genom olika ålgärder kan nedbringa användningen av fängelseslraffför ungdomar. säll att åstadkomma della är au öka möjlighelerna fördomstolarna atl överlämna de unga lagöverlrädarna lill vård inomsocialljänslen. Etl annal sålt är alt skärpa förulsällningarna för att kunnadöma till fängelse. Jag har i del föregående föreslagil vissa åtgärder för atlöka möjligheter atl ge stöd och behandling ål de unga. Om dessaförslag genomförs bör påföljd inom kriminalvården kunna undvikas i flera fallän . I del följande behandlar jag sådana åtgärder inom som kanminska den fakiiska användningen av fängelseslraff för unga lagöverträdare. Jagtar också upp frågan om del bör göras ytterligare inskränkningar imöjlighelerna atl döma ungdomar lill fängelse. I nu nämnda hänseenden har jagsamråtl med chefen för . 2.3.2 Minskad användning av fängelsestraff genom ökademöjligheter till vård inom * Utvidgat lillämpningsoniråde för lagen med särskildabestämmelser om vård av unga Mitt förslag: Lagen med särskilda bestämmelser om vård avunga ändras så atl den som är skall kunna beredas vårdenligt lagen i s.k. beteendefall när sådan vård är lämpligare än annan vård ochinle, som , först när den är uppenbart lämpligare än annan vård. Vidare höjsåldersgränsen för när vård enligt lagen senasl skall upphöra fill . Sammaåldersgräns skall utgöra den senasle lidpunkt vid vilken sådana beslut om stödeller behandling i öppna former som jag tidigare föreslagit skall upphöra attgälla. Socialberedningens förslag: Överensstämmer med mitt(betänkandet s. 127-130). Beredningen har dock, som jag tidigare nämnl, inteföreslagit åtgärder som moisvarar beslut om slöd eller behandling i öppnaformer. Prop.1984/85:171 29 Remissinstanserna: Med undanlag för ivå remissinslansertillstyrker samlliga förslaget om atl LVU ändras så atl den som är mellan 18och skall kunna beredas vård enligi lagen när den vården är lämpligare änannan vård. Så goll som samtliga remissinslanser lillslyrker också höjningen avåldersgränsen för när vård enligi LVU senasl skall upphöra. Skälen för mitt förslag: I 1 § iredje slyckel LVUföreskrivs belräffande s.k. beteendefall att den som har fyllt 18 men inte 20år får beredas vård enligt lagen, om vård inom med hänsyn lillden unges behov och personliga förhållanden i övrigl är uppenbart lämpligare änannan vård. Som socialberedningen anför kan beslämmelsen i vissa fallhindra all ungdomar får behövlig vård inom socialljänslen. Del kan i praklikenvara svårt alt konstatera att vård inom inte bara är lämpligare,ulan även uppenbarl lämpligare än annan vård. Bestämmelsens ulformning kandärför enligt min mening vara en bidragande orsak lill all domslolarna i alllmindre utsträckning överlämnar ungdomar i åldern till vård inomsocialtjänsten. Den berörda utvecklingen är nalurliglvis inle önskvärd.Jag föreslår därför att den aktuella bestämmelsen ändras så atl del inte skallkrävas atl vård enligt LVU är uppenbart lämpligare än annan vård utan alt delskall räcka med kravel all den är lämpligare än annan vård. Jag anser mig ocksåkunna utgå från att socialnämnderna - när de yttrar sig i frågor om val avpåföljd för unga lagöverträdare - så långt del över huvud tagel är möjligtföreslår sådana åtgärder inom atl kriminalvårdspåföljd kanundvikas. I de s.k. beleendefallen kan elt vårdbeslut fattas framtill dess den unge fyller . Del är samma åldersgräns som fanns ibarnavårdslagen. Vård med stöd av LVU skall upphöra senasl när den unge fyller20 år. Dock gäller del undantaget alt, om vården då ännu inle pågåii sexmånader från del rätten beslutade om vård eller socialnämnden senast prövadefrågan om vårdens upphörande, vården får pågå längst tills har gåttut. Enligt mångas mening är den lid vården kan pågå efler delall den unge fylll för korl. Jag har i del föregående lagt fram förslaglill lagändringar som syftar lill all öka möjligheterna att ge ungalagöverträdare i åldern vård inom . Det kommeremellertid inte alltid att vara möjligt atl genomföra behövlig vård under denlid LVU nu medger. kan även påverka domstolarnas bedömning så all manavslår från alt överlämna den unge lill vård inom och i slälletdömer lill fängelsestraff. Bl.a. för all undvika detta bör åldersgränsen höjasså atl det finns ell rimligl ulrymme alt genomföra ett behandlingsprogram. Den nu diskuterade åldersgränsen i LVU har också betydelseför möjlighelerna att bereda missbrukare i vård. I frågan om hur länge del är önskvärl att kunna forlsaltavård med stöd av LVU efler del atl den unge fyllt har meningarna varitdelade såväl innan lagen trädde i krafl som i den akluella deballen. Från vissahåll har man krävl 1984/85:171 30 en återgång till barnavårdslagens regler under hänvisninglill all de medgav all vården fortsatte lills den unge fylll . Dennauppfallning har också kommil till ullryck under remissbehandlingen, I anslulning härtill bör del framhållas allbarnavårdslagen inle hade någon egenllig 23-årsgräns. Den lagen föreskrevdäremol alt vården i de s.k. beleendefallen skulle kunna forlsalta efter beslutet om omhänderlagande, om delta meddelats efter det all hanfylll . beslui om omhänderlagande enligt barnavårdslagen kunde fallasfram lill den unges 20-årsdag. I sammanhanget kan del vidare finnas skäl all nämnaulgångspunkierna för den deball om den berörda åldersgränsen i LVU som ägde rumframför alll i massmedierna när propositionen (1979/80:1) om socialljänslenbehandlades av år 1980.1 fokus för deballen slod de kolleklivavårdformer som hade ulvecklals inom barn- och ungdomsvården under 1970-lalel,dvs. de s.k, Hasselakollekliven, Kollekliven hade utvecklat treårigabehandlingsprogram som byggde på möjligheten alt med stöd av barnavårdslagenhålla kvar och hämta lillbaka de ungdomar som försökle avbryia behandlingen.Del framhölls i deballen atl del fanns en uppenbar risk för all dessavårdformer inle skulle kunna användas för de äldre ungdomarna, om denföreslagna lagändringen genomfördes. Bl.a, gjordes gällande all de vårdlidersom lagsliflningen gav ulrymme för var hell oiillräckliga för 19-20-åringarna,eftersom man under så koria lider inle kunde molivera ungdomar medmissbruksproblem och brislande social anpassning lill forlsall vård ifrivilliga former. Man befarade också all en effekl av den föreslagnalagändringen skulle kunna bli all kollekliven överhuvudiagei inte kunde la emolde någol äldre ungdomarna i vårdprogrammen och all ell slorl anial ungdomarsålunda skulle undandras en vårdform som med hänsyn lill deras behov var denlämpligasle. Lllvecklingen har emellerlid bara delvis blivii den sommänga befarade. Kollekliven har successivi anpassal sina behandlingsprogramlill den nya lagsliftningen, lål vara alt denna anpassning inte har skell ulanproblem. Del har blivii svårare all använda kollekliven för ungdomar som ärnära . Erfarenhelerna har också visal all de kollekliv som lagil emol deäldre ungdomarna i vissa fall hafl problem all hålla dem kvar i programmen närLVU-vården upphört är del emellerlid få av dem som förelräderbehandlingskollektiven sorn kräver en lagstiftning som ger utrymme för ireårigavårdlider med stöd av LVU. De flesta lorde numera vara av den uppfaiiningen auen eilårig vårdtid med slöd av lagen är fillräcklig för all behandlingendärefier skall kunna fullföljas i frivilliga former. Jag anser således, i likhel med socialberedningen, all delär lillräckligi om vård enligi LVU kan bedrivas under ell år efler del all denunge fyllt . Denna tid bör, mot bakgrund av de erfarenheler jag harredovisal, vara fillräcklig för all även ell mer omfallande behandlingsprogramdärefier skall kunna genomföras i frivilliga former. 1984/85:171 31 I likhel med beredningen anser jag också all del ärangelägel atl reglerna för vårdtiden utformas så all de är lällförstaeliga ochlydliga, inle minst av hänsyn till de unga. Frän denna synpunkt är det lämpliglatl föreskriva att vård enligt LVU skall upphöra senasl när den unge fyller 21år. I sammanhanget bör också nämnas att narkolikakommissioneni sin PM nr 7 anfört alt del kan finnas skäl att höja åldersgränsen för närvård enligt LVU senasl kan påbörjas. En sådan höjning kunde enligt kommissionenmotiveras med all del finns tecken på förändringar av missbruksmönslren blandungdomar. Kommissionen har redovisal bl,a. all injeklionsmissbrukei iungdomsgruppen har minskal och ersails av biandmissbruk, Oflast rör det sig omhasch- och alkoholmissbruk, Förioppel vid elt biandmissbruk är mer smygande ochsvåruppiäcki varför de sociala skadeverkningarna visar sig först längre upp iåldrarna. Endast en av remissinstanserna har anslutit sig lillkommissionens uppfattning, nämligen läns landsting, som föreslår attåldersgränsen för beslut om omhänderlagande för vård enligt LVU höjs till 21 äroch att vården därefter skall kunna pågå . Jaghar slor förståelse förde problem som socialnämndernaställs inför i de siluationer som kommissionen redovisal. Åldern är inte någotexakl måti på den unges mognad och ulveckling. Del finns onekligen missbrukarei åldrarna slrax som lill följd av svårigheier under uppväxllidenoch missbruk har en fördröjd känslomässig och social mognadsuiveckling, Detlaär ell skäl för all i vissa avseenden inie behandla dem som vuxna. Jag ansersamlidigt i likhet med socialberedningen, att delta resonemang inte kan länjasalltför långt Visserligen kan problem som har sin grund i bristande mognadkvarstå , ibland långt upp i åldrarna. Men den som har sådanaproblem måsle ändå belraklas som vuxen. Del går inle all borise från allvuxenidentitelen genom en slark tradilion och starka sociala bestämningar ärknulen lill all man har uppnålt en viss ålder. Därför kommer en person omkring20-årsåldern atl betrakta sig som vuxen, även om han har en försenadmognadsutveckling. Jag anser sålunda, i likhel med socialberedningen, atlbeslämmelser för ungdomar måsle ulformas med uigångspunkl i altmyndighetsåldern anger den normala gränsen för när man i samhällels ögon blirvuxen. Del går därför inle atl ha särbestämmelser som alltför långt avvikerfrån myndighetsåldern. De gällande reglerna och del förslag jag lägger framinnebär redan de alt särbestämmelserna uislräcks lill all gälla eflerdel atl den unge blivit myndig. Det skulle enligt min mening vara olämpligl allytterligare avlägsna sig frän principen all myndigheisåldern anger denlidpunkl. från vilken den unge belraklas som vuxen. Den åldersgräns jag harföreslagil för vårdens upphörande, , ansluler lill den myndighelsälder somgällde och framstår mol denna bakgrund som nalurlig. En yllersla gräns vid bör således enligi min meninggälla för värd i de s.k. beleendefallen. Samma åldersgräns bör gällabelräffande de särskilda 1984/85:171 32