prop · G803100 · 1984-12-31 00:00:00 — Ett viktigt led i dessaansträngningar är atl stärka respekten för de mänskliga rättigheterna och attbefordra det fria ordet genom självständiga massmedia och förenings- ochförsamlingsfrihet. Det innebär att biståndet bör gynna utvecklingen avfolkrörelser och ett rikt organisationsväsende i och en offentligmaktutövning som ger utrymme för kritik och avvikande meningar utan risk förrepressalier. har gettflerfaldiga exempel från på de demokratiska strävandenas livskraftäven under förtryck och fattigdom. Vårt eget lands utveckling under detlaårhundrande år grundläggande för vår uppfattning om demokratinsutvecklingskraft, och vi bör anstränga oss för att möjliggöra för , somsöker nya vågar bort från stagnation och tillbakagång, att pröva metoder som vivarit med om att utveckla i vårt eget land. Det svenska biståndetsdemokratimäl är formulerat som en rörelseriktning snarare än som etlidealtillstånd, vilket innebär atl biståndet kan verka för demokratisering äveni samhällen som saknar institutioner och rättsliga garantier som vi vanligenförknippar med begreppet demokrati. Även i sädana fall bör regeringen ochbislåndsmyndigheterna noga följa utvecklingen för all med sina insatser stödjatendenser, organisationer och institutioner som kan bidra till alt ökamedborgarnas frihet, initiativkraft och deras inflytande i samhället. Prop.1984/85:100 Bilaga 5 52 Oberoendemälet harsärskild betydelse för länderna i södra . Biståndet främjar dessa ländersansträngningar alt stärka sin ekonomi och sin politiska sammanhållning, sä atlde lättare kan hävda sin ställning som självständiga stater gentemot Sydafrika.Den senaste tidens utveckling i regionen som bl. a. lett till planer på ettutvidgat samarbete mellan några av fronlslaterna och kan på siktändra förutsättningarna för strävandena att tillgodose oberoendemälet ibiståndet. Oberoendemålets innebörd har också kommil atl diskuteras medutgångspunkt i globala tendenser som skuldkrisen och de fattigaste ländernasstarki ökade biståndsberoende. Ökad uppmärksamhet pä dessa tendenser ochsamband är påkallad. Biståndets huvudmål bör ivarje särskilt fall preciseras i landprogrammen. ,'v dessa bör framgå vilkautvecklingstendenser och vilka sektorer som bör stödjas genom biståndet. Molbakgrund av en analys av samar-betslandets utvecklingsbehov och Sverigesmöjligheter att tillgodose dessa bör särskilda mål för projekt ellersamarbetssektorer kunna uppställas. Målen bör bygga på en realistisk bedömningav tillgängliga resurser hos givare och mottagare och etl rimligttidsperspektiv. Genom en sådan precisering kan konflikter mellan allmäntformulerade biständsmäl undvikas och fastare riktlinjer för biståndsinsatsernasutforming och genomförande erhållas. Ett landsbygdsutvecklingsprogram kanexempelvis innehålla flera delprojekt av vilka några tillgodoser lillväximäletoch oberoendemälet genom ökad jordbruksproduktion, andra uljämningsmälei genomslöd åt eftersatta grupper och ytterligare några demokralimålet genom insatserför jordbrukskooperationen. Del ankommer påregeringen alt godkänna målen för landprogrammen. Detta kan ske bl. a. närregeringen utfärdar instruktioner för förhandlingar med programländerna och ibudgetpropositioner lämnar förslag till riktlinjer för utvecklingssamarbetet.Genom en mer utförlig behandling av avvägningarna mellan mål och medel inomlandprogrammen kan båttre överensstämmelse uppnäs mellan programmålen och deresurser i form av förvaltningspersonal, expertis och tid som står till SIDArsförfogande. I avtal med programländerna om biståndsinsatser bör målen för dessapresenteras. Realistiska och väl definierade mål bidrar lill effektiviteten ibiståndet. Anvisade medel ulgör en ram för biståndet och får inle ses som eltutbetalningsmål. De svenska administrativa resurserna miåste också påverkavalet mellan projektbistånd och mindre arbelskråvande biståndsformer somu-krediter, vissa slag av importstöd eller bistånd genom internationellaorganisationer. En fortsalleffeklivisering av biständsmyndigheternas administration liksom enändamålsenlig utformning av biständsmyndigheternas organisationsstruktur istort är nödvändiga förutsättningar för att det bilaterala utvecklingssamarbetetskall kunna bedrivas i enlighel med upp:;tällda mål. Jag ämnar behandlatillhörande frågor i det närmast följande avsnittet. 1984/85:100 Bilaga 5 53 Jag hemställer alt regeringen föreslår att godkänna deriktlinjer för del internationella utvecklingssamarbetet som jag förordatunder rubriken i bistånd. Regeringen beslulade imars 1983 alt tillkalla en särskild utredare' med uppdrag att göra en översynav del bilaterala utvecklingssamarbetets organisation (dir 1983:31).Utredningen framlade sitt betänkande ijanuari 1984. Betänkandet (Ds UD 1984:1)Effektivare bislåndsadminislration har remissbehandlats. En sammanställning avremissyttrandena finns tillgänglig pä ulrikesdepartementel. Sammanfattning avbiståndsorganisationsutredningens betänkande m.m. Utredningen framhållerinledningsvis att biståndets förutsättningar och möjligheter ter sigannorlunda ån under sextio- och sjuttiotalen. Den internationella ekonomiskakrisen har drabbat u-lånderna hårt och del gäller särskilt de fattigasteländerna i . som många svårigheter har ökat har ocksåbiståndet blivit alltmer ifrågasatt. De påtagliga svårigheternaoch trögheten i genomförande av biståndsprojekten och de frekventa rapporternaom olika misslyckanden bidrar till att skapa en känsla av atl biståndet är fögaverksamt eller i varje fall inte når fram till de särskilt utsattamålgrupperna. Utredningen har i mötenmed representanter för andra länders bilaterala biståndsorganisationer kunnatkonstatera att biståndet och biståndsorganisationerna står inför ungefärligenlikartade problem. Det är en allmänuppfattning att uppgiflen alt förmedla bistånd överhuvud taget försvårats. Ivissa regioner, framför allt södra , beskrivs situationen ofta somkatastrofal. Särskilda villkor måste gälla för fortsatt bistånd till dessaländer. Behovet av ett personalintensivt bistånd ökar. Del råder vidare en gemensamuppfattning om atl ambitionerna för biståndet, åtminstone som de kom tilluttryck , "målens och strategiernas årtionde",varit alltför höga. Man konstaterar också attde ekonomiska problemen i industriländerna liksom ideologiska förändringar harpåverkal det politiska stödet för bi-ståndssalsningarna. En konsekvens av dettaär alt många i-länder prioriterar det exportfrämjande biståndet. Kraven påbiståndets effektivitet ökar delvis som en följd av det växande motståndet motbiståndet. Detta leder till en omprioritering av biståndsprogrammen men ocksåomorganisation 'generaldirektören . 1984/85:100 Bilaga 5 54 av själva biständsadminislralionerna. Genomgående är atldessa anser sig hakapacitetsproblem. Utredningenbehandlar två huvudfrågeslällningar. Den ena är biståndspolitikens samordningoch politiska ledning. Denna fråga innefattar dels relationerna mellan utrikesdepartementetoch bislåndsmyndigheterna, dels den inbördessamordningen av myndigheterna. Den andra huvudfrågan avser SIDAiseffektivitet och organisation, dvs. Vad gäller denförsta huvudfrågan understryker utredningen bl.a. att regeringen har ansvar för u-landspolitiken ochatt den har lill sitt förfogande en lång rad instrument för att styraoch leda politiken. Utredningen uttalar atl det vore enfördel om regeringen gav SIDA klarareanvisningar, särskilt i kontroversiella frägor, som den erinrar omSIDA:s informations- och samrådsskyldighet. Den hävdar ocksä att ansvarsfördelningenmellan berörda organ inte alltid är klar.Det gäller bl.a. förhållandet mellandepartement och verk, mellan beskickningschefer och biståndskontorschefer ochinom SIDA. Utredningen tar avstånd från tanken att slå samman myndigheterna påbiståndsområdet men förordar däremot lokalgemenskap mellan SIDA och övrigabiständsmyndigheter. Den föreslår vidare en del ålgärder som skulle skapa klarare ansvarsfördelning; bl. a.förordar den att gällande riktlinjer förarbetet på ambassader med biståndskontor preciseras och iakttas bättre. Den pekar också på åtgärder som kan leda till ett förbättrat informationsutbyte mellanberörda myndigheter liksom på de fördelar som kan nås med gemensam utbildningoch personalplanering och med utbytestjänstgöring. SIDA:skapacitetsbrist är den huvudfråga som behandlas mest utföriigt i betänkandet. En ingående analys av verketläggs till grund för en rad förslag till förbättringar. Analysen bygger pä enkonsultrapport i vilken beskrivs enrad problem men också positiva drag - som kännetecknar m. m. Utgångspunkten förutredningens förslag är att kapacitetsproblemetär en kvalitetsfråga och att problemet väsentligen är en fråga om organisation och ledningsresurser. Mensamtidigt betonas att biståndetsinriktning och arbetsmetoder måste få påverka administrationensstorlek. En av de åtgärder,som utredningen anvisar som medel att komma till rätta med SIDA:skapacitetsbrist, är en ändrad organisation för SIDA. Regionavdelningar bör inrättas med operativtansvariga avdelningschefer vilka äger beslutanderätt i ärenden inom sinaavdelningar och år föredragande istyrelsen. I avdelningarna ingår regionsekretariat och biståndskontor och eventuellt projektledare. Vidare bör delinrättas en administrativ avdelning.SIDA:s ledning bör förstärkas med två avdelningschefstjänster. Det föreslås att en av avdelningarna leds av enöverdirektör. Särskilda projektledarebör tillsältas med omfattande befogenheter. Utredningen förordar ocksä altbyråorganisationen delvis görs om, bl. a. att länder- och Prop.1984/85:100 Bilaga 5 55 personalbiståndsbyråerna avskaffas och att enbyrå för samverkan med enskilda organisationer inrättas. Funktionen förlångsiktig planering liksom utvärderingsfunklionen bör stärkas. Inköpsbyrånbör omorganiseras och de tjänster den utför delvis avgiftsbelåggas.Informalionsbyrån bör ocicså omorganiseras och dess verksamhet i ökad gradstyras av SIDA:s insatser. Utredningen tar vidare upp SIDA:s tjänstesystem ochpersonalplanering. Den föreslär alt det vid SIDA införs elt tjänstesystem somliknar det som tillämpas av , dock utan plikt tillförflyttning till biständskontoren. Förordnandena att tjänstgöra vid dessa börtidsbegränsas. Utredningen påtalar ocksä behovet av förstärktpersonalplanering och personalutveckling. Den förordar slutligen atl det skapasvidgade möjligheter till tjänstledighet för biståndsarbetare och derasmedföljande saml all anställningsavtalen med fällpersonalen förenklas.Utredningen räknar med all dess olika förslag ryms inom verkels nuvarandeadministrativa kostnadsram. Vid sidan avbislåndsorganisalionsulredningens belänkande berörs i detta sammanhang tväförvaltningsrevisioner som riksrevisionsverkel (RRV) slutförde . Den ena avdem avsäg en granskning av SIDA:s hantering av imporlslödel (Dnr 1983:173). Denandra revisionsrapporten avsäg en granskning av SIDA:s s.k. uikontraklering, dvs. anlitande av extern expertis (Dnr1983:172). En rad samverkandeomständigheler har bidragit till atl biståndsverksamhetens effektivitetifrågasatts alltmer . En sådan omständighet är de senaste årensekonomiska kris i , som allvarligt har försämrat betingelserna förutvecklingssamarbetet. En annan omständighet är att del ställts orealistiskakrav och förväntningar på biståndsverksamheten och dess resultat. Resultatenhar ofta bedömts utifrån mål som inle hade ställts upp när verksamheten inleddesoch med måttstockar som inte är tillämpliga i u-landsmiljön. Inte minsl har dettidsperspektiv som anlagts varit verklighetsfrämmande. Ytterligare enomständighet är alt motlagariändemas kapacitet att förvalta biståndetmissbedömts. De har inte alltid förmått bära det huvudansvar för verksamhetensom vilar på dem. Del bör ocksä hållas i minnet att biständsmyndigheierna harmindre möjligheter än andra delar av förvaltningen atl påverka rambetingelsernaför verksamheten och därmed att rätta till missgrepp och felbedömningar.Verksamheten styrs av händelseutvecklingen i andra länder och av andra ländersoch internationella organisationers beslut och ålgärder. Verksamhetensåmnesmässiga bredd och geografiska spridning skapar dessutom en störresårbarhet än den som kännetecknar andra delar av statsförvaltningen. 1984/85:100 Bilaga 5 56 De nu nämndaomständigheterna i förening med stagnerande anslag till biståndsorganisationernasadministration har medfört alt deras administrativa kapacitet kommitatl uppmärksammas .allt mer. Som utredningen päpekar tycksgivarorganisationerna i andra länder stå inför likartade problem trots deskilda politiska förutsättningarna för verksamhelen. Som utredningen harfunnit är SIDA:s administrativa kapacitet och biståndspolitikens samordning ochledning huvudfrågorna på det bistånds-organisatoriskaområdet. Biståndspolitikens samordning och ledning Utredningen, somunderstryker att samordningen av den svenska u-landspolitiken i allt väsentligt ären fräga för , anser atl regeringen klarare bör precisera derikllinjer efter vilka bislåndsmyndigheterna bör arbeta. Jag instämmer i utredningensuppfattning. De anvisningar som lämnats SIDA har enligt min mening inte alllidgett tillräcklig vägledning ifråga om de mål och den ambitionsnivå som börgälla för SIDA. De anvisningar, som jag lämnat i ett tidigare avsnitt ombiståndets mål och medel, syftar till en mer precis formulering avverksamhetens mål och en precisering av ambitionsnivån. De bör ge SIDA enklarare uppfattning om de krav som ställs på verket. De leder också klarare ansvarsfördelning mellan verk och departement. Härigenomskapas förutsättningar för en effektivare resursanvändning. Utredningen villinle förorda någon sammanslagning av biståndsmyndigheterna. Jag delar ocksä denuppfattningen. Som jag underströk i budgetpropositionen för innevarande budgetär harmyndigheterna skilda mål och arbetsuppgifter. Effektiviteten befordras bäst av attvar och en av dem renodlar sina uppgifter. En sammanslagning av dem kan inteförväntas ge ökadeffektivitet. Det är inte baratillämpningen av ansvarsfördelningen mellain verk och departement som i enskilda ärendenkännetecknats av en viss oklarhet. Inom debeskickningar som har biståndskontor råder viss oklarhet om hur den rådandeansvarsfördelningen mellan beskickningschef och biståndskontorschef skalltolkas och tillämpas. De rikflinjer som gäller för verksamheten går tillbakapå beslut om s. k. förstärkt integration av biständskontoren i beskickningarna. En sådanförstärkt integration infördes med hänvisning till behovet av att gentemotvärdlandet markera den svenska representationens enhetliga karaktär ochför att åstadkomma ell rationelltutnyttjande av personalen. 1973:1 uttalade departementschefen följande om de dä utfärdaderiktlinjerna: "De nya riktlinjerna förverksamheten innebär bl.a. atl biständskontorengörs till sektioner av berörda beskickningar. Personalen blir därmed underställd utlandsmyndighetens chef. I frågorinom SIDA:s kompetensområde ges SIDA instruktionsråll gentemotutlandsmyndigheten. 1984/85:100 Bilaga 5 57 dessa riktlinjer markeras den svenskarepresentationens enhetliga karaktär såväl gentemot värdlandet somhemmamyndigheterna. Möjligheterna till ett rationellt utnyttjande av personalenförbättras och oklarheter rörande de olika ansvarsområdena elimineras. De nyariktlinjerna träder i kraft i böljan av ". framförde ingen erinran moluttalandet. Genomförandel avinlegrationsbeslulel har visal sig vara mer problematiskt än vad somförutsågs. Utredningen omutrikesrepresenlationen (; Ds UD 1982:1) menar atl den störstasvagheten i 1973 ärs riktlinjer ulgör bristen på preciseringar av de tvåchefsfunklionerna, beskickningschefens och bi-ståndskonlorschefens.UD-utredningen föreslår etl antal kompletteringar av de gällande riktlinjerna.Den föreslår bl.a. att anvisningar för standardarbelsordning blirföremål för översyn och lämnar anvisningar för innehållet i en sådanarbetsordning. Biståndsorganisationsutredningenansluter sig i allt väsenlligl till överväganden och instämmeri den utredningens slutsats att vad som behövs är en tillämpning och enprecisering av de riktlinjer som ställt sig bakom. Preciseringarnabör införas dels i instruktionen för utrikesrepresenlationen och dels i denstandardarbetsordning som fastställs av . För egen del vill jaganföra följande. Effektiviteten i biståndsverksamheten ochbiständskonlorschefens beslulförhet förutsätter en långtgående grad avsjälvständighet för denne. Också biständskonlorschefens ansvar inför SIDA:sverkschef motiverar en självsländig ställning. Å andra sidan innebär kravet päelt enhetligt uppträdande från svensk sida gentemot värdlandet och vikten avatt samlade intressen tas väl lill vara all beskickningschefensövergripande ansvar inte får förvandlas till en formalitet vad avser biståndsverksamheten.I likhet med utredningarna finner jag att de gällande riktlinjerna börpreciseras särskilt med hänsyn lill behovet av att de bägge chefernasansvarsområden preciseras. Utgångspunkten bör därvid vara att såvälutrikesdepartementets som SIDA:s instruktioner i bi-slåndsärenden riktas tillutlandsmyndigheten. Enligt arbetsordningen för denna skall ärenden, som rörsädant bistånd lill verksamhelslandet som förvaltas av SIDA, delegeras lillbiständskontorschefen. Normalt bör även andra biståndsärenden handläggas inombiståndskontoret. Biståndskontorschefen skall ha skyldighet att hällabeskickningschefen undertätlad om viktigare biståndsärenden. Skullebiståndskontorschefen och beskickningschefen vara oense om hur elt sådantärende skall avgöras, äger beskickningschefen besluta i detta. Ombiståndskonlorschefen så önskar och ärendel inle är brådskande bör delhänskjutas till och för avgörande. Vid sidan av behovet aven precisering av ansvarsförhållandena på utlandsmyndigheterna, vill jag pekapå angelägenheten av en effektiv ope- Prop.1984/85:100 Bilaga 5 58 rativ samordning av ambassadens allmänna avdelning ochbiständskon-loret. Det kan lämpligen ske genom samverkan i verksamhets])laneringen och genom regelbundna samrådsmöten. Såsom utredningarna föreslagit bör desålunda preciserade riktlinjerna tas in itillämpliga delar i instruktionen för utrikesrepresenlationen och i standardarbetsordningen.Varje utlandsmyndighet förutsätts utarbeta en arbetsordningsom stämmer överens med riktlinjerna. fastställerarbetsordningarna efler samråd med SIDA. En väsentlig aspektpå biståndspolitikens samordning och ledning är en fortlöpandegranskning av verksamhetens resultat. Utrikesdepartementetsutvärderingsfunktion har förstärkts. Syftet är bl.a. alt fä till stånd en samordnad och systematiskutvärdering över hela det biståndspolitiska fältet.En sådan ligger i linje med de rekommendationer om en förstärkning avutvärderingsverksamheten som utredningen lämnat. Utredningenförordar atl det inrättas en arbetsgrupp mellan och ansvar för gemensamma utbildnings- och personalfrågor. Etl sådantsamordningsorgan har informellt varit i funktion och resultaten bedöms som goda.Utredningens förslag motiverar attverksamheten ges en något fastare struktur men i övrigtfortgår på samma sätt som . Utredningenförespråkar all utbildningen av personal ibiståndsfrågor intensifieras. Vidare sägs att SIDAis biståndskontorspersonalbör ges en viss utbildning om . Jag finner förslagetvärdefullt. På ömse häll görs avsevärda ansträngningar för attåstadkomma bättre utbildningsinsatser. En gemensam arbetsgrupp har tillsatts.Självfallet kan en samordning på detta område få betydelse för arbetet på att effekliviserabiståndsverksamheten. Utredningen harvidare föreslagit en vidgad växeltjänstgöring mellan departementet ochSIDA. Sådan tjänstgöring har redan ägt rum i ettantal fall. Avsikten är alt fortsätta på denna väg. Det nämndasamordningsorganet bör pröva förutsättningarna och formerna för vidgad växeltjänstgöring. Utredningen, som särskilt belyst SIDA:skapacitetsproblem, anser att delta år enkvalitetsfråga och atl problemet väsentligen är en fråga om organisation och ledningsresurser. Jag håller medom att detta är viktiga faktorer understryka att den bristande kapaciteten är ett sammansattproblem, som måsle angripas från flera skilda utgångspunkter. Biståndspolitikensinriktning i stort är en sädan. arbetssätt är en annan ochadministrationens sloriek äter en annan. Det är dessa faktorer som - vid sidan av organisationen ochledningsresurserna - är bestämmande förSIDA;s kapacitet att fullgöra de uppgifter som statsmakterna förelagtverket. Prop.1984/85:100 Bilaga 5 59 Biståndspolitikensinrikining i stort var under en följd av år sädan alt det ställdes gradvisökade krav på SIDA:s administrativa resurser. Den multilaterala andelen avbiståndet var sjunkande. Antalet programländer ökade. Det humanitära biståndetoch stödet till befrielserörelser gavs en mer framträdande plats. Importstödoch andra former av programstöd visade sig vara administrativt långt merkrävande än lidigare antagits. 1 takt med att den insikten spred sig, ökadekraven på administrationen av sådana insatser. Alll fler satte ifråga ombiståndet nådde de fatliga och uppfyllde de övriga mål som statsmakterna ställtupp. Del ledde till en strävan alt bedriva etl utvecklingssamarbete som i vissahänseenden hade andra och högre ambitioner än mottagarländernas egenutvecklingspolitik. De slutsatser som kandras av detta är följande. SIDA:s - liksom de andra biständsmyndigheternas -kapacitet kan inle bedömas isolerat från biståndspolitikens inrikining i stort.Verkan av de administrativa och organisatoriska åtgärder, som föreslagils för altkomma till rätta med SIDA:s kapacitetsbrisl, är avhängig av denna inrikining.Biståndspolitiken måsle i högre grad än hittillsutformas med hänsynstagande lill SlDA:s och de andra biståndsorganensadministrativa kapacitet. Såväl fjolårets som årets budget har också en sådaninriktning. Exempel pä det år atl SIDA:s andel av biståndet minskar någol, allde enskilda organisationernas andel ökar, alt kreditbiständel ges betydandeutrymme och atl importslödet riktas in mol bulkvaror och andra enklare produkter.Hit kan också räknas de rikllinjer för precisering av målen och ambitionernaför verksamhelen som lämnades i ett tidigare avsnitt. SIDA:s arbetssätt är, somjag nämnde, en annan omständighet som är bestämmande för verkets kapacitet attfullgöra sina uppgifier. SIDA har - och med betydande framgång -förenklat och rationaliserat sill arbetssätt. Verket bör fortsätta på deninslagna vägen. En fortsatt ämnesmåssigkoncentration kan spara åtskillig kapacitet. Möjligen är det svårt att reduceraantalet sektorer för projektbiständet i de enskilda länderna. Såsom RRVframhåller i sin rapport om importstödet går det däremot att minska det antalsektorer till vilka importslöd lämnas. Vidare bör antalet insatser kunna skärasned. En närliggande åtgärd äratt styra valet av samarbetssektorer och insatser mot områden inom vilkaSverige besitter expertis och andra resurser. Det ger i längden ettutvecklingssamarbete som är mindre krävande för SIDA. Det leder också till allsvenska resurser i ökad grad kan las till vara i samarbetet. Del är kännetecknande förSIDA:s arbetssätt att verket litar lill en omfattande uikontraklering av deuppgifter för vilka verket saknar kapacitet eller kompetens. Utredningen, somkartlagt utkonlrakteringen, räknar med att denna kommer att fortsätta atl växa.Jag har förståelse för atl sä sker. Det synes vara ofrånkomligt om biståndetskvalitet skall kunna upprätthällas på de områden där SIDA saknar erforderligkompelens. Prop.1984/85:100 Bilaga 5 60 finns emellertid gränser för hur långt utkonlrakteringenkan diivas. Framför alllsätts en sådan gräns av det ansvar som SIDA har för all de biståndspoliliskamålen uppfylls. Uppgifter som innefattar myndighetsutövning fär inte utkonlrakteras. Men också enmängd uppgifter som faller utanfördet området - vilkel f.ö. är myckel litet om man ser till SIDA:s hela verksamhet - böri princip förbehållas SIDA:s tjänstemän. Det gäller l.ex. de åtgärder och beslut som avser projektval,projektinriklning, uppföljning ochkontroll av verksamhelen, bedömning av dess resultat och styrning avexterna resurser.