prop · G803181 · 1984-12-31 00:00:00 — Helhetssynen är utgångspunktenför hur man skall betrakta individens toiala situalion och omgivning.Helhetssynen sätter in psykiatrin i etl sammanhang tillsammans med övrigasamhällsinsatser som t.ex. övrig hälso- och sjukvård, socialljänsl, arbetsförmedling,försäkringskassa, skola, kyrka och föreningsliv. Människan måste ses i sitt totala sammanhang som individ,som gruppmedlem och som samhällsmedlem. Allt fler studier visar t.ex. hurarbetslösheten påverkar vår psykiska hälsa och hur hol om arbetslöshet påverkarhela familjens psykiska välbefinnande. I såväl behandling som rehabilileringmåste psykiatrin utgå från människans lotala situation och i ell samspel sökapåverka de faklorer i omgivningen och hos henne själv som orsakar de psykiskaproblemen. Psykiatrin måste därför, tillsammans med patienten, samarbeta medbl.a. familj, anhöriga, arbetskamrater. Behandlingsformerna mäste anpassastill den enskilde patientens behov och hjälpa honom atl mobilisera de egna ochomgivningens resurser. Klienlorganisaiionerna har vikliga uppgifter i värden avpsykiskl sjuka. Genom alt patienten fär koniakt med andra, som har eller harhaft en liknande situation, kan den isolering och känsla av skam som kan drabbamänga psykiskt störda lindras. På samma säll kan psykiska slörningar ochproblem avdramatiseras om patienten och hans anhöriga träffar andra som kanberätta om hur de tagit sig ur sina problem. Mänga föreningar har lokaler,studieverksamhet och i något fall arbetskooperativ där människor som haft ellerhar psykiska störningar har möjlighet atl vara verksamma ulan alt drabbas avomgivningens fördomar. Ett vanligl problem för psykiskl störda människor är attderas arbelsinsalser inle efterfrågas och alt de därför både isoleras ochlämnas i overksamhet. Väl fungerande patientföreningar ulgör ell stöd tillsamhällets vårdverksamhet genom att de kan erbjuda gemenskap, samhörighet,fulll självbestämmande och rättigheten atl ha en viktig funktion för andramedmänniskor. Det är viktigt atl notera atl etl öppet samhällsanknutelarbetssätt förutsäller elt klart samtycke från patienlens sida och atl alllarbete sker i nära samverkan med honom. HSL:s krav på att behandlingen skallplaneras och genomföras tillsammans med patienten är särskilt betydelsefullt i 1984/85:181 85 Del finns numera en tämligen bred överensstämmelse iuppfattningen atl flertalet psykiska slörningar inle har något enkell sambandmed biologiska faktorer. Snarare år del sä atl del finns flera samverkandeorsaker som berör såväl biologiska som psykologiska och sociala faklorer. ochalt dessa i vissa situationer förstärker varandra så atl människan kännervanmakt inför sin livssituation eller förlorar förmågan all på elt realistisktsätl orientera sig i tillvaron. grundläggande kvalitetskrav på den psykiatriska vårdenär alt den i så liten utsträckning som möjligt grundas på tvång ulan iställetutgår från ell förtroendefullt samarbete mellan patient och vårdansvariga ocharbeiar med en helhetssyn på patientens situation saml med vård i så öppnaformer som möjligt. Under de närmare två decennier som den nuvarande lagen(1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall - LSPV - hartillämpats har sjukvården som helhel genomgått en omfaUande förändring. Alllstörre vikt läggs, som jag har beskrivit tidigare, vid förebyggande insatser,vid vårdens lättillgänglighet och vid patienlens inflytande över vården och sinegen siluation i den. Dessa strävanden har avsatt tydliga spår. har antalel inneliggandepatienter som vårdas med tvång minskat med hälften. Det är en snabb reducering.Orsakerna kan vara flera: antalet nyintagningar har minskat, vårdtiderna harförkorlats, regler om regelbunden omprövning av vårdbesluten har införls och -inte minst - hemsjukvård och hemtjänst har byggts ut. Ambilionerna bakom tillkomsten av LSPV har alltså i mångastycken förverkligats. Icke desto mindre är andelen psykiskt sjuka, som beredsvård Ivångsvis, forlfarande hög internationellt selt. Det är mot bakgrund av deförändringar som redan har skelt, de som pågår och de som bör komma till stånd,som behovet av en revision av LSPV fär ses. Socialberedningen överlämnade förraåret betänkandet (SOU 1984:64) Psykiatrin, ivångel och rättssäkerheten. Ibetänkandet har beredningen föreslagit atl LSPV ersätts av tre nya lagar, somtar sikte på olika behov: behovet av akut, kortvarig vård vid allvarligapsykiska störningar, behovel av adekvata vårdformer för psykiskt stördalagöverträdare och behovet av skyddsregler för vissa patienter med nedsattmental förmåga. Socialberedningens förslag präglas starkt av frivilligheti vårdsynen. Den frivilliga vårdens företräde, behovet av samverkan mellanpsykiatrin, primärvården och , korta vårdlider, vård på vanligasjukhus samt intagningsprövning av domstol är några inslag som ges uttryck iden föreslagna lagen om tvångsvård vid akuta vårdbehov. Uppdelningen på tre lagar motiverar beredningen med attden nuvarande lagen har fört samman grupper av människor till mentalsjukhusen,för vilka vården där inte har varit anpassad, främst då åldersdementa ochpsykiskt 1984/85:181 86 När det gäller de psykiskt stördalagöverlrädarna bör liksom , menar beredningen, de egenlligapåföljdsreglerna finnas i . Närmare bestämmelser om vården m.m. börfinnas i en särskild lag om rätispsykialrisk vård. Beträffande åldersdementaoch vissa psykiskl ulvecklingsslörda begränsas behovet till regler som gör dettillåtet att vidla åtgärder för atl skydda dem från alt skada sig. Åven dessaregler bör ges i form av en särskild lag, menar beredningen. Belänkandet har remissbehandlats. Mer än 100 inslanser haravgivii yttranden över förslagel. Någon samlad bedömning på grundval avremissutfallet är jag inte beredd alt göra . Jag har dock kunnal konstateraatl de grundtankar som bär upp beredningens förslag stöds av fiertaletremissinstanser. Ålskilliga enskildheter i förslaget har dock fått elt blandalmottagande. Regler om frihetsinskränkningar och andra tvångsåtgärdermol enskilda personer måsle utformas med största omsorg och noggrannhel.Reglerna måste ge garanlier för att tvängsingripanden görs endast när ingaandra möjligheter erbjuder sig och ge en fullt betrygganderätlssäkerhetsgaranti för den enskilde. får regelsystemet inte i sigmotverka syflel med ett ingripande som är berättigat. Mot denna bakgrund finnerjag det angeläget alt noga analysera de synpunkter som remissinslanserna harlämnal. Försl när denna analys är gjord är jag beredd atl ta slällning till denfortsatta behandlingen av beredningens förslag. 4.5 Invandrarna i hälso- och sjukvården I HS 90:s huvudrapport anges atl invandrare - särskiltkvinnor - oftare än andra drabbas av ohälsa. Invandrare har också relativtsällan fast läkarkontakt. HS 90 har låtit utarbela en särskild underiagsstudie (SOU1984:45) Invandrarna i hälso- och sjukvården. Det är i försia hand enkunskapsöversikt och probleminventering. I rapporten ges också vissa förslagom insalser för alt förbättra invandrarnas situalion i hälso- och sjukvärden. HS 90 påpekar bl.a. atl av SCB:s s.k. ULF-undersökningarframgår alt långvarig sjukdom och nedsatt arbetsförmåga är betydligt vanligarebland utländska medborgare än bland svenskar. En jämförande undersökning mellanfinländska invandrare och den infödda svenska befolkningen på basis av 1974 årslevnadsnivåundersökning visar alt finländska invandrare har elt klart sämre hälsotillståndän svenskar av samma kön, ålder och yrkesgrupp. Bland invandrare som sjukhusvårdats finns enöverrepresentation av diagnoser som tuberkulos, rygg-, mag- och tarmbesvär.Flykfingar har i mänga fall elt ackumulerat behov av vård. Det har visats atl invandrarbarns hälsotillstånd oftaförbättras efter flytlningen lill , men de löper ändå större risk attådra sig sjukdomar 1984/85:181 87 än vad infödda svenska barn gör. När det gäller de psykiska hälsoproblemen bland invandrarehar det visats au östeuropéer, italienare och jugoslaver i förhållande till sinandel i befolkningen söker vård i betydligt större utsträckning än nordiska ochvästeuropeiska invandrare. Det finns också undersökningar som visat atl mångalatinamerikanska flyktingar har psykiska hälsoproblem. Även bland andraflyktingar förekommer sådana problem. Risken för en invandrare atl få behov avpsykialrisk vård är relativt hög även i grupper som lever under socialtgynnsamma förhållanden. I underlagssludien anges ålgärder som skulle kunnaförbättra invandrarnas situation i hälso- och sjukvården och derashälsotillstånd. Med en utbyggd primärvård och öppen psykiatrisk vård lorde godaförutsättningar finnas alt i samverkan med kommunernas socialljänsl ochinvandrarbyråer samt med förskolan och skolan bedriva ett förebyggande arbelebland invandrare. Vårdcentralernas tillgänglighet för minoriteterna kan ökasgenom särskilda informationsinsatser lill invandrarna om den service som finnstillgänglig. Jourtolk via telefon är värdefulll. Flerspråkig personal kan varasärskilt motiverad inom psykiatri och barnsjukvård. Flerspråkiga vårdlag i hemsjukvården kan behövas iinvandrartäta områden liksom utbildningsinsatser för personalen sä attomvårdnaden blir anpassad till patientens kulturella och etniskaförutsättningar och traditioner. Landslingens ansvar för invandrarnashälsofrågor i planeringen av hälso- och sjukvården betonas liksom allsocialstyrelsen bör arbela med alt sprida kunskap och utveckla metoder inomdella område. Jag noterar alt statens invandrarverk vidremissbehandlingen ställt sig bakom underlagsstudiens beskrivningar och förslagi dessa hänseenden. Verket vill ge en aktiv roll när det gällerinvandrarna i hälso-och sjukvården, bl.a. genom atl bör svaraför generella handlingsprogram som underlag för landstingens insalser. Allmänt gäller att i bosalta ulländska medborgarehar samma rätt lill hälso- och sjukvård som svenska medborgare. Jag anser föregen del att den utveckling vad avser del förebyggande arbelet, ulbyggnaden avprimärvården och utveckling av den psykiatriska vården mol öppnare former, somjag redovisat, kommer att också förbättra invandrarnas situation ihälsohänseende. Tillgång till flerspråkig och kulturkompelent personal är mångagånger också en förutsättning för att invandrare med otillräckliga kunskaper isvenska skall få del av vården på samma villkor som andra. Jag anser atl desynpunkter som förts fram i HS 90-arbetet är viktiga. Jag anser också att det börankomma på att ha huvudansvaret för den centrala bevakningen avinvandrarnas hälsofrågor och därvid bl.a. ta fram kunskapsunderlag ochhandlingsprogram lill vägledning för landslingens insatser lill invandrare.Jag vill också framhålla behovel av forskning inom detta område och den viktigaroll som både delegationen för social forskning (DSF) och delegationen förinvandrarforskning (EIFO) spelat och 1984/85:181 88 bör kunna spela för atl initiera sådan forskning. I EIFO:sforskningsprogram har hälso- och sjukvården en central plats. gavs UHÅ i uppdrag från regeringen att utredahur tillgången på tvåspråkig personal med högskoleutbildning skall kunna ökas.De ulbildningar som enligt uppdraget i första hand skulle ulredas är sådana somförbereder för yrkesverksamhet inom , mödra- och barnhälsovården,långtidssjukvården saml den psykiatriska vården. UHÄ kommer att redovisauppdraget . 4.6 Barnens hälso- och sjukvård HS 90 behandlar barnens hälsofrågor särskilt iunderlagsstudien (SOU 1984:46) Primärvårdens uppgifier i det förebyggandearbelel, men också i andra rapporter frän HS 90-arbelet. Barns fysiska hälsa har fortlöpande förbätlrals iålskilliga hänseenden. Spädbarnsdödligheten har sjunkit från ca17 promille till nu ca . Behandlingsresultaten vid l.ex. vissaelakartade tumörsjukdomar har starkt förbäUrals. Dödligheten i barnolycksfallhar i det närmaste halverats . De systematiskavaccinationsprogrammen har starkt bidragit lill att eliminera eller väsenlligtreducera flera svära infektionssjukdomars förekomst bland barn och dödligheteni infektionssjukdomar har minskal i alla åldersgrupper. Den slutnabarnsjukvården har begränsats och ersatts av insatser i öppen vård. Där slutenvård är nödvändig har den öppnais för medverkan av föräldrar och andraanhöriga. Trots de framsteg som gjorls för atl förbättra barnenshälsoförhållanden återstår mer att göra. Etl viktigt led i dettautvecklingsarbete är atl genom en ännu mer målmedveten hälsoövervakning ochytterligare forskningsinsatser klarlägga utvecklingstendenserna vad avserohälsans omfaUning och fördelning bland barn. Ohälsan är alldeles klart ojämlikt fördelad mellan barn. Imycket stor utsträckning drabbas barn till föräldrar med låg inkomst och lågutbildning som själva har sociala eller psykiska problem. Barns hälsa är därmedi stor utsträckning en återspegling av föräldrarnas hälsa och välbefinnande ochderas resurser och sociala villkor. Jag vill Slarkl framhålla all del är genom den allmännasolidariska välfärds-och socialpolitiken samt familjepolifiken och den akfivafördelningspolitiken som barnens livsvillkor och hälsoförhållanden långsiktigtkan utjämnas och förbättras. Insatserna måste också särskilt ta sikte pä debarn som lever med de sämsta villkoren. För dessa hälso- och vårdpolitiskariskgrupper bland barn behövs ett aktivt och uppsökande arbete från bl.a.primärvårdens sida. Jag vill också framhålla den betydelse den förebyggandehälsovården för mödrar och barn saml skolhälsovården har för barnenshälsoutveckling. Vi måste slå vakt om dessa funkfioner och tillse alt alla fårdel av dess insatser 1984/85:181 89 med uigångspunkt i den enskildes behov. Den allt mer etablerade föräldrautbildningen är ettviktigt led i arbelel att förbättra barnens förutsättningar för enpositiv ulveckling i hälsomässigl och socialt hänseende. Jag vill i dellasammanhang erinra om att del i anslutning till avtal angående sjukvårdshuvudmännensersättningar från sjukförsäkringen förutsattes att landslingen skall svara förföräldrautbildning i anslulning lill barns födelse i enlighel med de förslagsom lämnades i proposilion 1978/79:168. Hälsoupplysningen, som jag behandlal i elt lidigareavsnitt, lar i särskilt hög grad sikle pä den unga generationen, för altgrundlägga från hälsosynpunkt goda vanor och molverka en destruktiv livsstil.Näringsriktiga och tilltalande skolmåltider är som jag tidigare betonat viktigaför alt bidra till elt bra näringstillstånd bland barn och skapa sundakostvanor. Som jag nämnl är olycksfallen forlfarande en viktig orsaktill dödsfall, sjukvärdskontakter och beslående invaliditet bland barn. Jagvill i della sammanhang erinra om all barnmiljörådel har särskilt ansvar förbarnmiljö-och barnsäkerhelsfrågor. För all samordna och sprida information omolika insatser på barnsäkerheisområdet har rådet bildal en särskildreferensgrupp bestående av representanter för ett 40-lal myndigheter ochorganisationer saml medicinsk experlis. Referensgruppen har bl.a. behandlalfrågor som gäller älgärder för all minska antalet barnolycksfall i skolor, påskolbarnens frilid och inom lantbruket saml lagil upp frågan om registrering avbarnolycksfall i skolan. Barnmiljörädet har utarbetat etl särskilt informationsmaterialom barnsäkerhetsfrågor. Materialet, som sprids bl.a. genombarnavårdscentralerna, har översatts till etl slort antal olika språk. Rådetarbetar även med frägor om barns situation pä sjukhus. I sin anslagsframställning för /86understryker rådel vikten av att en registrering av barnolycksfallen kommertill slånd och hänvisar till all del inom SCB pågår etl arbele med attundersöka hur en sådan registrering kan läggas upp. I ell tidigare avsnitt harjag redovisal att det krävs förbättrad skadestatistik för atl förslärkaunderiagel för alt genomföra intensifierade skadeförebyggande insatser förbl.a. barn och ungdom och för uppföljningen av effekterna av olikaskadeförebyggande åtgärder. har även arbetat aktivt för att fåfram modeller för lokalt förebyggande arbele mol barnolycksfall och för enbättre barnmiljö. Jag avser vidare, som jag tidigare anmält, att föreslåregeringen att närmare låta ulreda möjligheterna att ge miljö- ochhälsoskyddsnämnderna i kommunerna vidgade uppgifter och befogenheter när detgäller att minska skaderiskerna i miljön, t.ex. i bostädernas närmiljöer. Erfarenheter från "skyddsronder" i kommunervisar att man genom att systematiskt spåra upp sådant som kan vara allvarligaolycksfallsrisker -oskyddade grustäkter, riskfyllda lekplatser, trafikfälloretc. - skulle kunna förhindra ålskilliga olycksfall bland barn. Praktiskaerfarenheter från t.ex. pekar på minskningar av olycksfallsskadornamed uppemot en 1984/85:181 90 tredjedel sedan elt lokalt skadeförebyggande arbele medakiivt engagemang av befolkningen påbörjais. Jag vill också framhålla alt vi behöver bättre kunskaper,genom forskning och en lämpligl utformad hälsostatislik. om de hälsorisker barnutsätts för, de hälsoproblem som finns och hur de är fördelade. Del är viktigtalt i analysen kunna relatera hälsoproblemen också lill socioekonomiska ochpsykosociala förhållanden bland barn och få en bild av barnsvälfärdsutveckling. Dessa frågor behandlas inom ramen för del utvecklingsarbelemed staiistiksyslem om barns levnadsförhållanden som pågår vid SCB med slöd avmedel från delegationen för social forskning. Jag vill här ocksä erinra om detutvecklingsarbele som pågår vid i syfte att inom skolhälsovårdenskapa underlag för bedömning av hälsa och välbefinnande hos barn. Jag vill slulligen erinra om all regeringen genoni denlill statsrådsberedningen knulna barn- och (Ju 1983:01).under statsministerns ordförandeskap, löpande följer bl.a. hälsofrågor förbarn och ungdom och därigenom fär underlag för erforderliga inilialiv och älgärder. 4.7 Samverkan i vården Samverkan i vården av den enskilde patienten och iplaneringen och organisaiionen av de samlade vårdinsatserna är nödvändigl urflera aspekter. Bl.a. är ofta flera huvudmän och flera organisatoriska enhelerhos samma huvudman berörda. , ,och Spri redovisade etl antal gemensamma skrifter medslark inriktning på samverkansfrågorna när det gäller framför alll primärvårdoch äldreomsorger (Spri S43, S 100-107). I dessa behandlas primärvård -innehåll och utveckling; sjukvård i hemmet - social hemtjänst; boende, serviceoch vård för äldre; långtidssjukvård i samverkan; omhändertagande avåldersdementa samt dagsjukvård inom primärvården. Min bedömning är atl densamverkanssyn som dessa skrifter ger utlryck för och de praktiska lösningarsom förordas bör vara vägledande också . Samverkan behövs i första hand inom den egna arbetsenhetenmellan de olika personalgrupper som kan ingå i det vårdlag som direkt svararför vården av den enskilde patienten. Självfallet krävs kompetens från olikaområden, såsom omvårdnad, medicinsk diagnostik och behandling, rehabilitering,social och psykologisk kompelens m.m. för all tillsammantaget skapa en"hel" vård, som tillgodoser de olika behov patienten har, såväl vidvård förlagd till det egna hemmet som vid institutionsvård. Det behövs också en smidig samverkan mellan de olikagrenarna inom hälso- och sjukvården, särskilt då mellan primärvården ochlänssjukvården i den vårdkedja som svarar för all patienten alltid blir rältomhändertagen. 1984/85:181 91 Genom att primärvärden, som jag förordar, har ansvarel förhemsjukvård och lokala sjukhem, torde samverkan i vården av långiidssjukaunderlättas. Samverkan primärvård - socialtjänst Av central betydelse åren väl fungerande samverkan mellanprimärvården och inom primärkommunerna. Detta gäller framförallt inom äldreomsorgen men också beträffande yngre människor med långvarigasjukdomar och handikapp, som kräver både sjukvårdande insatser och socialomsorg, 1 så gott som samtliga lån finns samverkansavtal mellan kommun/landsling om sjukvård i hemmet/social hemtjänst. Syftet är att ökamöjligheterna till sjukvård i hemmel och all förbättra samverkan mellanhuvudmännen, 1 samband med ett pågående arbeie med all förnya avlalen i de ländär avtal först iräffades genomförs vissa utvärderingar och uppföljningar avavtalen. Grunden för överenskommelserna mellan de bägge huvudmännenär en gemensam uttalad målsättning. Ansvarsfördelningen bygger i regel påprincipen all var och en tillhandahåller de resurser som ligger inom derasspecifika kompetensomräde. innebär all primärkommunerna tillhandahållersocialt utbildad personal och landslingen resurser med bl.a. hälso-ochsjukvärdsulbildad personal. En sådan ansvarsfördelning lorde underlätta det dagligaarbetet för dem som har alt tillgodose den enskildes hjälpbehov, och för denenskilde minskar risken att hamna mellan två stolar. Inom de områden där manstartade lidigl och med väl tilltagna resurser har man lyckats förverkligasyftet atl göra del möjligt för allt flera och sjukare palienter alt slannakvar i eller återvända till del egna hemmel och där få den vård de behöver. En viktigplattform för samarbetet i det dagliga arbelel är de s.k.vårdplaneringsgrupperna, där och primärvårdens personal (t.ex.sjuksköterska, läkare, hemvårdsassislent) tillsammans bedömer patienternasbehov och på delta sätt ulgör etl "paraplyorgan" för de gemensammainsatserna. En snabb ulveckling har ägl rum inom detla område. Höslen 1984fanns ca 700 vårdplaneringsgrupper spridda över hela landel. Jag finner dennautveckling vara av slorl värde. Del är nödvändigl att olika personalkategorier har insikli varandras kompetensområden och går varandra lill mötes i vården och intestrikt avgränsar olika åtgärder frän varandra. Åtskilligt av det praktiskaomvärdnadsarbetet lorde kunna utföras med fullgott resultat såväl av personalmed grundläggande hälso- och sjukvärdsutbildning som av personal med socialulbildning. Genom gymnasieskolans ulbildning har kompetensen vidgats för olikagrupper inom de sociala och medicinska vårdområdena. Förutsättningarna atlulföra olika vårdande insalser har därigenom alltså förbättrats. 1984/85:181 92 Samverkan primärvård - andra vårdgivare Primärvården måste samverka med de andra vårdgivare som ärverksamma inom det distrikt där primärvården har det lokala hälsoansvaret.Delta gäller i försia hand skolhälsovården och förelagshälsovården. När detgäller förelagshälsovården år del särskilt angeläget med en aktiv samverkan irehabiliteringsfrågorna. Samverkan avser till viss del samarbete kring den enskildepatienten så att denne lolalt får del av behövliga insatser, oavsetthuvudmannaskapet. Samverkan gäller i hög grad också det befolknings- ochsamhällsorienterade hälsoarbetet. Elt vikligt medel all stärka samverkan i vårdarbetet och idel förebyggande hälsoarbetet är gemensamma utbildningsaktiviteter. Det ärangelägel atl personal från olika huvudmän och av olika kalegorier samlas lillgemensamma konferenser, studiedagar etc. där man söker former och praktiskalösningar för en samverkan som svarar mot patientens samlade vårdbehov. Samverkan i frågor om psykiskt sjuka Det är glädjande att kunna konstatera att samarbetetmellan landstingen och primärkommunerna när det gäller psykiskt sjukas vårdbehovhar utvecklats positivt. Rapporten i samverkan, som gemensamtutarbelats av , , och Svenska kommunförbundetpå initiativ av , är ett dokument som visar på enighet om degrundläggande principerna för en förnyelse av psykiatrin. annat viktigt dokument är den rekommendation somLandstingsförbundet och gemensamt utfärdade tilllandsting och kommuner . att, i den mån det inte redan skelt, påbörja etlmellan landsling och primärkommuner samordnat konkrel och ätgärdsinrikialplaneringsarbete om psykiatrins utveckling i varje enskild kommun och att de ekonomiska konsekvenserna av en ändraduppgiftsfördelning mellan huvudmännen bör beaktas i planeringen. Till rekommendationen är fogat etl underlag om samarbetesocialljänsl -psykiatri. Rekommendationen har bl. a. sitt ursprung i denöverenskommelse som träffades mellan och staten(prop. 1982/83:174, SfU 26, rskr 367) om au 200 milj.kr. per invånare- för skulle avsättas från den allmänna försäkringen för att underlättaen utveckling mot öppna vårdformer inom psykiatrin. har vårdplatserna vid mentalsjukhusenminskal med ca 14 000.