prop · G80371 · 1984-12-31 00:00:00 — Promemorian behandlar beskattningen avränteförmånliga lån och de räntetillägg härför som infördesgenom den reformerade inkomstbeskattningen. RSV kommer senare att redovisa sinöversyn vad gäller räntetillägg för bostadsförmån på jordbruksfastighet och privat nyttjande av bileller dylikt som utgör inventarium i näringsverksamhet. I kapitel 1 redogörsför rådande skatterättslig praxis vad gäller beskattning av ränteförmånliga lån. Både långivarens och låntagarens beskattningssituation redovisas. Kapitel 2 behandlar orsakerna till förekomsten av ränteförmånliga lån. I kapitel 3 redovisas de tidigare överväganden somgjorts vad gäller beskattningskonsekvensernavid ränteförmånliga lån. Det har funnits en utbredd medvetenhet om de förmåner somkunnat erhållas. Förslag till beskattningsregler har framförts men ej kommit till genomförande. Den reformerade inkomstbeskattningens införande diskuteras i kapitel 4. En dellösning som tog sikte på de nya förmåner som uppkommit genom reformen antogs och fick formen av räntetilläggvid beräkningen av underlag för tilläggsbelopp(UTB). De problem RSV anser att reformen medfört redovisas. I kapitel 5 redovisas den statistiska undersökning som gjorts överräntetilläggen vid 198A ärstaxering. De överväganden RSV gjort behandlas i kapitel 6. RSV har övervägt ett antalolika möjligheter till hur beskattningen avränteförmånliga lån frånarbetsgivare/uppdragsgivare till arbetstagare/uppdragstagare kan ske. Prop.1984/85:71 15 I kapitel 7 redovisas RSV:s ställningstagande till hur beskattningen kan tillgå. RSV vill i förstahand att ränteförmånliga lån inte skall beaktas i skatte- och avgiftssammanhang. Kapitel 8 innehållerlagtextförslag med anledning av RSV;s ställningstagande. Prop,1984/85:71 16 Beskattning av ränteförmånlJRa lån Enligtrådande skatterättslig praxis gäller att innehavare av fordran,som underlåter att betinga sig ränta påfordringen, får anses åtnjuta inkomst till ett belopp motsvarande skälig ränta, omdet genom underlåtenheten att ta ut ränta kan anses ske en sådan överföring avmedel från borgenären till gäldenären som har särskild betydelse i skattehänseende.Således beskattas borgenären för en beräknad ränta om ränteförmånen innebär att dubbel- eller kedjebeskattning undviks. Fråga kanvara om ränteförmånligt lån till delägare i aktiebolag vilka ej kan ta ut motsvarandebelopp i form av lön. Detkan även vara ränteförmånliga lån mellan olika bolag där denuteblivna ränteintäkten utgjort ett kringgående avreglerna om dubbelbeskattning. Omdet ränteförmånliga lånet innebär att medel överförs till utlandet i strid mot 43 § KL sker även enbeskattning för beräknad ränta. För den händelseborgenären genom räntesubventionen får sådana kostnaderersatta som inte är avdragsgilla vid beskattningen, t ex personligalevnadskostnader, skall beskattning ske såsom för beräknad ränta. Omborgenärens överföring av medel till gäldenärensaknar särskild betydelse i skattehänseendeskall någon beskattning för beräknad ränta inte ske. Således har 1 rättspraxisbeskattning inte skett av aktiebolag som lånat ut medel till aktieägare,utan att betinga sig ränta härför, när aktieägarna kunnat ta ut motsvarande belopp i lön. (5Tanken bakom detta betraktelsesätt är att bolaget genom att betinga sig marknadsmässig ränta på utlånatkapital och att utge ett mot räntan svarande belopp i kontant lön, uppnår samma taxeradeinkomst som om ränta inte utgått och lön inte utgetts. Även för låntagarenblir resultatet detsamma eftersom erhållen lön kan kvittas mot räntekostnaden. Påmotsvarande sätt saknas särskild betydelse i skattehänseende när förmånliga lånevillkormellan bolag kan kompenseras av skattefri utdelning, koncernbidrag, internprissättningeller på annat legalt sätt. 1) R 196A:16A3, 1967:1114,1969:1923 2) R 1959:790, 1962:614, 1963:609,1964 ref 18, 1969:790 3) R 1970:923 4) RSV/FB Dt 1982:28, RSV:sanvisning RSV Dt 1983:12 5) R 1956 ref 42, 1968:1813-1818,1971:802 6) RN 1956 l:lla-b, R 1954 ref 22,K 72 1:84 Ävennär räntelös fordran föreligger påutländskt dotterbolag sker inte någon beskattning förberäknad ränta om moderbolaget på annat sätt kan kompensera sig för den uteblivna ränteintäkten. Sammanfattningsvis gällersåledes att en borgenär inte beskattas för beräknad ränta, närhan underlåter att ta ut ränta på sin fordran,om avtalsparterna genom ett tänktalternativt förfarande kan uppnå ett identiskt skattemässigt resultat. Den uteblivna räntansaknar då särskild betydelse i skattehänseende. £äldien_ärn i_tu£tio£ Lån som lämnas utan vederlag för ränta eller mot lägre ränta än sedvanlig marknadsränta har enligt hittillsvarande regler (2 och praxis (3 normalt inte föranlett någrainkomstskattekonsekvenser. Den förmån som en sådanränteförmån innebär för låntagaren har ansetts i sin helhet kunna uppvägas av det ränteavdragsom annars hade blivit fallet om lånethade löpt med sedvanlig ränta. Undantag från denna s ktysta kvittning har skett endast förföretagsledare, och honom närstående personer,i fåmansföretag. Erhåller sådan person lånfrån fåmansföretaget och utgår icke räntapå lånet eller utgår ränta med lägre belopp än som vanligen utgår på lån av liknande slag, skall sedvanlig ränta eller skillnadsbeloppet hänföras till intäktav tillfällig förvärvsverksamhetför låntagaren. Genom inkomstskattereformen gäller numera vissa begränsningar i fråga om avdrag för underskott t ex på grund av ränteavdrag. Av bl a denna anledninghar därför införts särskilda regler vid lån från arbetsgivare eller uppdragsgivare, s k räntetillägg. (5 Dessa räntetillägg innebäratt gäldenären kommer att beskattas förde ränteförmånliga lånen. Beskattningen syftar härvidlag till att åstadkommasamma skattebelastning för gäldenären som om han erlagt sedvanlig ränta och erhållitmotsvarande belopp i löneförhöjning. 1) R791:40, R80 1:59 2) p 3 anv 32 §KL "Vidare skall såsom intäkt upptagas värdetav andra utav den skattskyldige åtnjutna förmåner, därest han icke skulle varit berättigad att åtnjuta avdrag förutgifterna för förmånernas förvärvande för den händelse,att han själv förskaffat sig dem". 3) RSV/FB Dt1978:7 4) 35 § 1 a mom KL 5) 10 § 6 mom SIL Prop.1984/85:71 18 Orsaker till förekomstenav ränteförmånliga lån Ränteförmånliga lån förekommerinte bara mellan olika juridiska personer och från arbetsgivare/uppdragsgivare till anställd/uppdragstagare. Även mellanprivatpersoner förekommer ränteförmånliga lån.Att lån lämnas helt eller delvis räntefritttill någon närstående person (t ex mellan föräldrar ochbarn) kan i vissa fall medföra påtagliga ekonomiska fördelar för de inblandade personernasammantaget. Transaktionen kan nämligen ses somett kringgående av reglerna om avdrag för periodiska understöd. Ränteförmånliga lån till egna omyndiga barn har emellertid stoppatseftersom en sådan transaktion anses strida motlagen om skatteflykt. (1 Ej heller torde överförmyndarmyndigheten ge tillstånd till sådanatransaktioner. Huruvida lagen mot skatteflykt är tillämplig också vid ränteförmånliga lån till myndiga barn är dock osäkert. Frågan har ännuinte prövats. Transaktioner kan ävenförekomma där det räntefrialånet kan ses som ett led i ett annatavtal, t ex vissa hyresavtal (framföralltbilleasing) där hyresmannen deponerar en summahos uthyraren. Det räntefria lånet (dvs depositionen) kompenseras i dylikasituationer med en lägre hyra för hyresmannen. Förfarandetkan innebära icke oväsentliga ekonomiska fördelar för långivaren (hyrestagaren). Fördelarnahar varit av sådan storlek att riksskatteverketfunnit det nödvändigt att ingripa och i tvåanvisningar har RSV förklarat att långivaren skall beskattas för den ekonomiska förmån som erhålles genom dylika transaktioner. Vad som är avintresse för denna promemoria är emellertid de ränteförmånliga lån som utgårfrån en arbetsgivare/uppdragsgivaretill en anställd/uppdragstagare. Det kan förarbetsgivaren vara av väsentligt intresse att tillhandahålla en anställdett lån. Så blir t ex fallet om lånet skall användas förinköp av en personbil som den anställde skall användai sin tjänsteutövning. Det kan vidare vara fråga om lånför att den anställde skall kunna anskaffa en bostad på arbetsorten. På senaretid har det även blivit vanligt att anställda bereds tillfälle att köpa aktier i det bolag de är verksamma i. Föratt underlätta de anställdas möjlighetertill sådana inköp lämnar arbetsgivarenlån. I fall som de ovan beskrivna(och säkert åtskilliga fler) har arbetsgivaren ett intresse av att kunna tillhandahålla de anställdaett lån. Detta tillhandahållandeav lån till de anställda behöverförvisso ej ske genom attarbetsgivaren direkt lämnar ut medel till den anställde. Ett alternativt sätt - och kanske ett mer närliggande - äratt den anställde utnyttjar sedvanligakreditinstitut och att arbetsgivaren gåri borgen för lånet. Då de flesta arbetsgivare intesysslar med låneverksamhet torde ett sådant tillvägagångssätt vara mernaturligt. Det kan emellertid inte uteslutas att situationen är sådan att denende kreditgivare som står till buds är arbetsgivaren. 1) RSV/FB Dt1982:7 2) RSV Dt 1981:13,RSV Dt 1983:12 1984/85:71 19 För arbetstagaren kan ett lån frånarbetsgivaren innebära en rad fördelar. I ett kreditpolitiskt kärvt klimat kan lånerhållas som inte kan fås genom mer traditionella kreditgivare (banker mfl). Löptiden på lånet kan göras längre än normalt vilket innebär en icke oväsentlig förmån. Låntagaren/arbetstagaren kan också slippa uppläggnings-och aviseringskostnader. Värdet av dessa förmåner som låntagaren åtnjuterlåter sig knappast uttryckas iekonomiskt mätbara enheter. Försök tordeheller aldrig ha gjorts att beskatta en låntagareför nämnda förmåner. Som framgår ovan kan lån frånarbetsgivare till arbetstagare innebärafördelar för båda parter.Om skälen för att lämna lånen utan vederlag för ränta eller mot lägreränta än sedvanlig marknadsränta har dockinte redogjorts. Arbetsgivaren kan antingen lämna ett ränteförmånligt lån eller ocksåta ut sedvanlig marknadsränta på lånet och lämna arbetstagaren kompensation härför i form avhöjd lön. Både skattemässigt och likviditetsmässigt är de båda alternativen egala för arbetsgivaren. Vinsten för arbetsgivaren med att lämna ränteförmånliga lån ligger iställeti att underlåtenheten att uttaga ränta inte belastas med några arbetsgivaravgifter, medan däremot den lönsom utbetalas som kompensation för dendebiterade marknadsräntan belastas med sådana avgifter. (1 Dessa avgifter uppgår till av den utbetalade lönen. Avgiftsuttaget är av sådan storlek att icke obetydligaekonomiska fördelar kan vinnas för arbetsgivaren om arbetstagaren får kompensation försin arbetsinsats på annat sätt än genomkontant lön. Även för låntagaren (arbetstagaren) föreliggerfördelar med att få sitt lånmot låg eller ingen ränta alls, iställetför att erhålla högre lön och att debiteras marknadsmässig ränta.För det första fårlåntagaren bättre möjligheteratt utnyttja det s k sparavdraget under inkomst av kapital. För det andra medförräntefriheten att om lånet placeras i en fritidsfastighet i annan kommun än hemortskommunen går den skattskyldige inte miste om någotunderskottsavdrag vid taxeringen till inkomstskatt i hemortskommunen. Sammanfattningsvis gälleratt skälen för en arbetsgivare att lämna ett län till anställdkan vara väl grundade och utifrån den bedrivna verksamheten sakligt motiverade. Däremot torde skälentill att låta de utgivna lånen löpa med låg ränta ellerrent av utan ränta, kan vara betingade av en önskan att uppnåskatte-och av-giftsmässiga vinster. 1) 11 kap 2 §lag om allmän försäkring (AFL), 3 kap 2 § AFL 1984/85:71 20 Företagsskatteberedningenkonstaterade i sitt betänkande (1 att systemet att ge olikatyper av naturaförmåner, s k fringe benefits, iställetför en höjd kontant lönfått en allt större utbredning. Beredningen anförde vidare: "Ett av skälen till denna utveckling är att de faktiska kostnaderna arbetsgivaren har ochgör avdrag för av praktiska skälsällan i sin helhet motsvaras av en förmånsbeskattninghos den anställde. redovisas inte förmånen ens. Ettannat skäl är att det inte utgår några arbetsgivaravgifter på andra förmåner än bostad ochkost. Allteftersom skatter och avgifter höjsfår arbetsgivarna och de anställda givetvis ett allt större gemensamt intresse av att låta arbetsersättningutgå i form av naturaförmåner av olikaslag." Beredningen föreslogatt förmånen av att för privat bruk kunna utnyttjaarbetsgivaren tillhörig bil skulle inräknas i underlaget för uttag av sociala avgifter. Men som underlag för sociala avgifter borde - enligt beredningen - läggas samtliga naturaförmåner. Av praktiska skäl avstod dock beredningen frän att föreslå en sådanutvidgning av avgiftsområdet. Beredningen underströk emellertid vikten av att statsmakterna noga följde förekomstenav naturaförmåner så att mer omfattande avgiftsundandragandekan förebyggas. Med anledning av beredningens förslag uttalade departementschefen (2 att det måste betecknas som otillfredsställande att arbetsgivaren erhöll en avgiftslindring endast därför att olikatyper av naturaförmåner utgavs istället för kontant lön.Förskjutningen från kontant löntill naturaförmån kunde vidare få till följd att den pensionsgrundande och densjukpenninggrundande inkomsten blev lägreän vad den sammanlagda ersättningen frånarbetsgivaren motiverade. I likhet med beredningen förordade han därför att värdetav naturaförmån i form av fri eller delvis fri bil skulle inräknas i avgiftsunderlaget för arbetsgivaravgifter. Värdet av förmånen borde som en konsekvens av detta även ingåi underlaget för den anställdes sjukpenninggrundande och pensionsgrundandeinkomst. Vad han sagt om förmånen av fri eller delvis fri bil ägdei och för sig giltighet också för andraformer av naturaförmåner. Att utsträcka förmåner och avgiftsskyldighet mergenerellt skulle emellertid ge upphov till betydande praktiska svårigheter. Som företagsskatteberedningenkonstaterat var bilförmånen den utan jämförelse vanligaste och ekonomiskt mest betydelsefulla naturaförmånen. Någon ytterligare utvidgning av förmåner ochavgiftsskyldighet till även andra förmåner bordeenligt departementschefens mening därför inte komma till stånd . 1) SOU 1977:86 s 363 2) prop1978/79:202 s Prop.1984/85:71 21 Riksdagenbeslutade i enlighet med departementschefens förslag och från och medår1980 ingår förmån av fri bil i underlaget för socialaavgifter. Varkenföretagsskatteberedningen eller departementschefen uttalade sigspecifikt om ränteförmånliga lån men deras resonemang tyder på en klarmedvetenhet om de fördelar som kan uppnås genom att ersättningtill arbetstagare ges en annan form än kontant lön. () har uttalat farhågor för att de ränteförmånliga lånenkommer att få en allt större omfattning. (2 BRÅ har därför lagtfram förslag i syfte att undanröja de fördelar som ränteförmånliga lån innebär. Detta skulle ske genom att förmånen aven helt eller delvis fri ränta skulle jämställas med lön till den anställde. I konsekvens härmedskulle förmånen också beaktas när det gäller arbetsgivarens underlag förarbetsgivaravgifter. Vid remissbehandlingen av BRÅ:s förslaguttalade RSV att verket delade BRÅ:s uppfattning att det förelåg risk för att lön byts utmot räntesubventioner i många fall. (3 Enligt RSV borde en sådanutveckling hindras men RSV ansåg sig ändå inte kunna tillstyrka BRÄ:s förslag.RSV menade att hela problemkomplexet med ränteförmånliga lån borde ses över i ett sammanhang. var nämligenbeskattningskonsekvenserna vid s k depositionsleasing och vid lån tillomyndiga barn ännu outredda. Vidare ansåg RSV atten del detaljfrågor krävde ytterligare utredning och att även invändningarav principiell natur kunde anföras mot delar i BRÅ:s förslag. () ansåg i sitt remissvar att det skulle vara olyckligtatt införa de av BRÅ föreslagna bestämmelserna. (4 Det skulle avsevärtkomplicera debiteringen av arbetsgivaravgifter och förorsakakontrollproblem. RFV anförde också att arbetsgivarnas uppgiftslämnandeskulle komma att öka. BRÅ:s förslag ledde aldrig till lagstiftning. Engrupp av skattskyldiga som har beskattats för ränteförmånliga län är företagsledarei fåmansföretag och denne närståendepersoner. Idet delbetänkande från företagsskatteberedningen som låg till grundför lagstiftningsåtgärden framhöll beredningen att de skattemässiga förmåner dåvarandepraxis gav upphov till*, framstod som särdeles omotiverade. (6 Beredningen ansåg därför att ettlagstiftningsingripande mot ränteförmånliga lån, från fåmansföretag 1) SFS 1979:650-660 2) PM 1980:2 3) Dnr 396/80-15 4) Dnr 187/80 5) 35 § 1 a momKL 6) SOU 1975:54 s 206 1984/85:71 22 tilldess delägare, tedde sig angeläget. Beredningen föreslogatt om fåmansföretag lämnat lån till delägare i företaget eller honom närståendeperson och ränta inte utgick på lånet ellerutgick med lägre belopp än som vanligen utgick på län avliknande slag, skulle skillnadsbeloppet anses utgöra ränteintäkt för företaget.Departementschefen ville dock inte beskatta företaget för beräknad ränta utanansåg istället att beskattning skulle ske av låntagaren. (1 Dessutom framhöll departementschefen att beskattningen borde ske iinkomstslaget tillfällig förvärvsverksamhet för att markera att företagetinte skall få avdrag för den utgivna förmånen säsom en lönekostnad. (2 Vidare ville departementschefen inskränka tillämpningsområdet till att gälla företagsledaren och honom närståendepersoner. Genomden föreslagna utformningen av beskattningsregeln fick denna en karaktär avstoppregel. Endast i de fall där låntagaren har en mycket lågmarginalskatt skulle det - för låntagare och långivare sammantaget - vara ekonomiskt fördelaktigtatt underlåta att ta ut ränta på lånet istället för att debitera marknadsmässig ränta ochkompensera detta med höjd lön. Departementschefen nöjde sig såledesinte med att låta två alternativa handlingssätt få sammaskatte- och avgiftsmässiga konsekvenser. Iställettorde avsikten ha varit att genom föreslaget beskattningssätt få de skattskyldigaatt helt avstå från en viss typ av transaktioner. Genomlåneförbudet i aktiebolagslagen (3 och beskattningskonsekvenserna(4 vid brott mot detta låneförbud har också lagstiftaren visat sin restriktiva inställningtill län överhuvudtaget från aktiebolag till dess delägare. Låneförbudet iaktiebolagslagen vänder sig för övrigt inte bara mot bolagets delägare utanävenmot dess verkställande direktör och denne närstående personer. Läneförbudetoch beskattningskonsekvenserna vid brott mot detta innebär attlagstiftaren slagit fast att det inte finns någon anledning att begagna låneformenför låne-, vinst eller kapitaluttag ur företaget.Om lån ändock förekommer mellan fåmansföretag ochföretagsledare eller denne närstående personer (dispensfall eller s k äldre län) skalli vart fall sedvanlig ränta utgå på lånet. Departementschefens förslagtill beskattningskonsekvenser vid ränteförmånliga lån mellan fåmansföretag och företagsledare eller denne närståendepersoner antogs av . Riksskatteverkethar i anvisningsform (6 närmare angett vad som är sedvanlig ränta ochhur ränteförmånen skall beskattas. 1) /76:79 s 93 2) /76:79 s 73 3) 12 kap 7 § ABL 4) 35 § 1 a mom6 st KL 5) SFS 1976:85 6) RSV Dt 1980:13 Prop.1984/85:71 23 träffadesen överenskommelse mellancenterpartiet, och socialdemokraterna om en inkomstskattereform. Enexpertgrupp med företrädare för de tre partierna utarbetade därefter ett konkret förslag. Genom inkomstskattereformen sänks marginalskatterna. Vidare begränsas det skattemässigavärdet av s k underskottsavdrag.Reformen genomförs med . När reformen ärfullt genomförd skall underskottsavdragens skattemässiga värdeha begränsats till avavdragsbeloppet. En sådan begränsning av underskottsavdragens skattemässiga värdeåstadkommes rent tekniskt genom attden statliga inkomstskatten delas upp i två delar,grundbelopp och tilläggsbelopp. Underlaget för grundbelopp beräknasdärvid på det traditionella sätt som gällt för beräkning av beskattningsbar inkomst.Vid beräkningen av underlaget för tilläggsbeloppföreligger däremot - i princip - ett kvittningsför-bud mellan olika förvärvskällor. Tilläggsbelopp uttas först när underlagetöverstiger en viss nivå, den s k brytpunkten. Under kapitel 1 ovan harkonstaterats att ränteförmånliga lån från en arbetsgivaretill en annan anställd än företagsledare i ett fåmansföretag,enligt gällande praxis (2 inte innebär någon skattepliktigförmån för den anställde. Som framhöllsi kapitel 1 beror denna skattefrihet påatt en tyst kvittning mellan olika inkomstslag tillätes. Räntefrihetenersätter således en höjdlön. Om marknadsmässig räntahade utgått för lånet skulle arbetstagaren fått kompenseras genom höjd lön. Den högre lönen hademedfört högre skatt för arbetstagaren. Rätten till avdrag för räntan skulle emellertid elimineraskatteökningen. Även för arbetsgivarenblir beskattningsresultatet oförändrat. Expertgruppen konstaterade nu att i och medatt avdragsbegränsningen införs kommer grunden för det ovan förda resonemanget att falla. (3 Ettunderskott i inkomstslaget kapital kan inte längre fritt kvittas mot höjdlön. Expertgruppen anförde vidare (4: "Räntefrihetenkan för skattskyldiga med inkomst över brytpunkten ge upphov till en klar skatteförmån. Tilldetta kommer att arbetsgivaren inte behöverbetala socialavgifter. Räntefria lån kan i detta lägekomma att bli eftertraktade substitut fö.höjda löner. Nägon form av reglering avskattesituationen vid räntefria lån ter sig därför nödvändig." 1) Ds B 1981:16 2) RSV/FB Dt1978:7 3) Ds B 1981:16 s100 4) Ds B 1981:16 s100 1984/85:71 24 Enreglering i analogi med vad BRÅ föreslagit (1, dvs att förmånen avhelt eller delvis fri ränta skulle jämställas med lön till den anställde övervägdes. Motbakgrund av de betänkligheter RFV (2 och RSV (3 anfört mot BRÄ:s förslag ansåg sigexpertgruppen inte kunna föreslå en sådan lösning. Som exempel på en mer begränsad lösning -som endast tog sikte på den nya förmån som uppstått genom inkomstskattereformen - föreslogexpertgruppen att en särskild tilläggspost skulle införas vid beräkningenav underlaget för tilläggsbelopp hos en skattskyldig som haft förmän av ett räntefrittlän från arbetsgivaren. Tillägget skulle motsvara ränteförmånensstorlek jämfört med en normalräntesats. Emellertid ansågexpertgruppen att saken borde bli föremål för ytterligare överväganden innan en lagreglering genomfördes. Detpoängterades dock att det var angeläget att frågan möjligt fick en lösning. Vidremissbehandlingen av expertgruppens promemoria påpekade flera remissinstanser(4 önkvärdheten av att problemet med ränteförmånliga lån tillanställda löstes i samband med inkomstskattereformen. Departementschefen(5 delade remissinstansernas åsikt att frågan borde lösas i samband med reformen. Det var emellertid -enligt departementschefen - angeläget att den valda lösningen var enkel och lätthanterlig.Då en sådan lösning tydligen inte stod att finna inskränkte sigdepartementschefen till att föreslå regler som stod i direkt samband med avdragsbegränsningen.Följaktligen skulle de räntefria lånen endast beaktas när underlaget för tilläggsbeloppbestämdes. Detta innebar att förmånen av ett räntefritt lån eller ett lån mot lägre ränta än normalt, borde tas upp som en särskild tilläggspost. Vadgäller kollisionen med bestämmelserna i fråga om räntefria lån från fåmansföretag till företagsledare i sådana företagunderströk departementschefen att de nya reglerna inteskulle tillämpas om beskattning kunde komma ifråga ienlighet med fåmansföretags-lagstiftningen. Departementschefenuttalade sig även i frågor om vilken typ av lån ochvilka låntagare som omfattades av de föreslagna reglerna, vem som skulle vara skattesubjekt,kringgåendetransaktioner samt vad som är sedvanlig ränta. (7 Det ankom därefter på RSV attge ut anvisningar (8 som mer i detalj reglerade hur beskattningen av de ränteförmånliga lånenskulle ske. Departementschefensförslag till hur de ränteförmånliga lånen skulle behandlas antogs av . (9 Lagtexten tcfgs in i 10 § 1) BRÅ PM1980:2 2) Dnr 187/80 3) Dnr 396/80-15 4) Länsrätten i Göteborgsoch län. i ,Skattechefen i . 5) Prop1981/82:197 s 59