prop · G803181 · 1984-12-31 00:00:00 — Dessa hälsorisker återfinns i den vardagsverklighet sompräglar våra liv och avgör i hög grad våra möjligheter att leva etl hälsosamtliv. Detta gäller nära nog alla de hälsorisker som orsakar vår tids storafolksjukdomar som t.ex. hjärt-kärlsjukdomar, psykisk ohälsa, tumörer ochallergier samt skador. Även om befolkning har ett förhållandevisgott hälsofill-stånd föreligger dock fortfarande stora skillnader mellan olikasocial- och yrkesgrupper vad gäller risk att drabbas av ohälsa och för tidigdöd. Generellt har arbetare och ofla också lägre tjänstemän enhögre sjuklighel och dödlighet än övriga grupper. Personermed särskilt hög risk alt drabbas av ohälsa och tidig död återfinns t.ex. blandgruv- och stålarbelare, stuveri- och lagerarbetare samt bland personer medolika lyper av servicearbete. Andra utsatta grupper är långvarigt arbelslösa,ensamboende frånskilda män saml invandrare. Barn med risk att drabbas avsjukdom eller dålig hälsa återfinns oftast i familjer med låg inkomst samtsociala och psykiska problem. Det är mol denna bakgrund väsentligt att i detförebyggande arbetet ägna speciell uppmärksamhel åt de grupper i samhället somär utsatta för de största hälsoriskerna. De slora folksjukdomarna är således betydligt vanligarebland dem med lägre välfärd än bland dem med bättre livsvillkor. Trots dettakallas dessa sjukdomar ofta välfärdssjukdomar. En mer adekvat beteckning - iett svenskt perspektiv - vore ofärdssjukdomar. Det finns också de sjukdomsgrupper och hälsoproblem varsorsaker ännu inte är kända eller som är av medfödd eller ärftlig karaktär,l.ex. 1984/85:181 13 rörelseorganens sjukdomar såsom ledgångsreumatismen,åtskilliga neurologiska sjukdomar och den senila demensen eller sjukdomar somdiabetes och psoriasis. En viktig del i vår allmänna välfärds- och hälsopolitik är- liksom tidigare -att söka skapa förbättrade förutsättningar för en posiiivhälsoutveckling för hela befolkningen. Detta innebär i bred mening en folkhälsopolitikbaserad på medborgarnas engagemang och prioriteringar. 2.2 Vård på lika villkor Ett cenlrall mäl för hälso- och sjukvårdspolitiken är atlsäkerslälla att alla vid sjukdom oberoende av ålder, kön, nationalitet,bostadsort, utbildning, betalningsförmåga, etnisk tillhörighet och kullurellaolikheler, förmåga att ta initiativ, sjukdomens arl och sjukdomens varaktighetkan erhålla god vård. Den hjälp och vård man får skall enbari bero på del behovav värd man har. Möjligheterna för hela befolkningen att få god vård pålika villkor har avsevärt förbättrats, inle minsl under de senasle årtiondena.I etl internationellt perspektiv torde tillhöra de länder som har deminsta skillnaderna vad avser vårdens tillgänglighet för olika grupper i samhället. finns dock forlfarande relativt stora skillnadermellan olika befolkningsgrupper vad avser möjligheter att vid behov få godvård. De som oftare än andra har svårt atl få god vård återfinns särskilt blandglesbygdsbor, invandrare, ensamstående äldre samt långvarigt arbetslösa ochförtidspensionärer. Det finns i delta sammanhang anledning all betonabetydelsen av att olika handikappgrupper bereds möjlighel till enlättillgänglig och väl samordnad, kontinuerlig vård. Det är väsentligt atl utjämna dessa skillnader mellanolika gruppers möjligheter atl erhålla en god vård. Samlidigt krävs fortsattainsatser för att förbättra möjlighelerna för somatiskt och psykalriskllångtidssjuka att så långt möjligt bo och leva på egna villkor. Jag ålerkommertill dessa frågor. Mol bakgrund av denna verklighet och hälso- ochsjukvårdslagens mål "en god hälsa och en vård på lika villkor för helabefolkningen" redovisar jag i del följande vissa generella utgångspunkteroch grundläggande krav som bör vara vägledande för den framlida svenska hälso-och sjukvårdspolitiken. 2.3 Grundläggande krav på hälso- och sjukvården I HSL anges de grundläggande kraven pä en god hälso- ochsjukvård. Härutöver anges vissa krav på ulformningen av den landstingskommunalaverksamheten. Molsvarande krav finns också lill vissa delar uppslällda förannan hälso- och sjukvård, bl.a. i lagen (1980:11) om lillsyn över hälso- och 1984/85:181 14 sjukvårdspersonalen m.fl. och i allmännaläkarinstruklionen (1963:341) m.m. Jag kommer i det följande atl någol utvecklainnebörden av dessa och andra krav som enligt min mening är av grundläggandebetydelse med hänsyn lill målel för hälso- och sjukvården. Når jag lalar om landstingskommun avser jag regelmässigtäven de tre kommuner (Göleborg, och ) som inte ingår i enlandslingskommun men som har samma ansvar för hälso- och sjukvården som enlandstingskommun. En grundläggande princip är att allyrkesmässigt bedriven hälso- och sjukvård, oavselt vem som är huvudman ochpraktiskt ulför verksamheten, skall stå under offenllig insyn, lillsyn ochkonlroll. Hälso- och sjukvården skall ställas lill förfogande pålika villkor för alla medborgare med hånsyn lagen lill individuella behov menoberoende av deras utbildningsbakgrund, inkomsl och bosättningsort m.m. För attsäkerställa detta mål krävs av hälso- och sjukvårdshuvudmännen en akliv insalsför kontinuerlig förnyelse. Elt mycket omfattande sådani ulvecklingsarbetepågår också i olika landstingskommuner. Det är därvid vikligt att analysera och ulvärdera hälso-och sjukvårdens effektivitet. En självklar utgångspunkt för dessaeffektivitetsbedömningar är givelvis del mål som enligt HSL gäller förverksamhelen: en god hälsa och en värd på lika villkor för hela befolkningen. En ulveckling mol elt privaliseral och mermarknadsorienterai hälso- och sjukvårdssystem skulle enligt min mening innebäraminskade möjligheter alt uppnå en god hälsa och en vård på lika villkor förhela befolkningen. Ett privat vinstbaserat system gör en ålskillnad mellan -eller om man så vill diskriminerar - olika grupper i samhället uiifrån andrakriterier än all tillgängliga resurser skall fördelas efter behovel av värd.Större tätorter ger i etl marknadsorienterai system bättre underlag för enlönsam verksamhet än vård och service i glesbygden. Hälflen av allaprivatpraktiserande läkare finns också i de tre största städerna med omkring enfjärdedel av befolkningen. Lättbehandlade sjukdomar och patienter är ofta merlönsamma än de som kräver en lång tids vård eller myckel kostnadskrävandevård. I en privatfinansierad verksamhel har människor med goda ekonomiskaresurser större möjlighet än de med små resurser att få sina vårdbehovtillgodosedda. Hälso- och sjukvården passar därför inle in imarknadsekonomin eflersom vårdbehoven ofta är störsl hos dem som har sämstmöjlighet atl hävda sina intressen. En inle bara formell utan även reell valfrihet förpatienten förutsätter ett gemensamt samhälleligt ansvar för en rättvisfördelning av vårdresurserna. Detta gäller såväl mellan olika delar av landelsom mellan olika befolknings- 1984/85:181 15 grupper och skilda delar av hälso- och sjukvården. Detla är inget teoretiskt resonemang. Erfarenheter frånländer med marknadsorienterade hälso- och sjukvårdssystem visar entydigt alt deresurssvagare grupperna med slora vårdbehov har mycket svårare att få den vårdde behöver än resursstarka grupper med betydligt mindre vårdbehov. Jag är också övertygad om att en hälso- och sjukvårdspolitiksom ulgår från den enskildes behov av vård och omfattar hela befolkningen harett brett folkligt stöd i . Det är en klar minoritet bland befolkningensom är beredda all försämra hälso- och sjukvärden för att få lägre skatt. Delär en än mindre grupp i vårt samhälle som stödjer tanken att man skall kunnaköpa sig förbi vårdkön eller få vård som ulgår från betalningsförmåga snarareän behov. Inle heller finns nägon slörre sympati för tanken att vårdorganisationenskall struktureras, dimensioneras och lokaliseras med uigångspunkt ilönsamhetskriterier. Den enskildes möjligheter alt aklivi efterfråga vårdpåverkas dels av värdutbudets omfattning och inriktning, dels av dennesbegränsade kunskaper om behandlingsmetoder etc. Den efterfrågan som finns pä sjukvård bygger därför tillstor del pä beslut som fattas - och bör fattas - av dem som har atltillhandahälla en god professionell vård. Den avgörande frågan mot denna bakgrund är därför hurtillgängliga resurser för vård skall fördelas för alt hela befolkningen skallkunna efterfråga den vård de behöver. Fördelningen av hälso- och sjukvårdens resurser måste utgäfrån hela befolkningens behov av vård. Det är t.ex. inte motiverat atl användaknappa personella och finansiella resurser för atl ulöka anlalel läkare i ettområde med mycket hög läkartäthet när det saknas läkare i många andra områden.Della gäller även om en ytterligare läkare till del redan läkartäta området kanpeka pä atl även där finns en tillräcklig efterfrågan för att bedrivaexempelvis en privatpraktik. Hälso- och sjukvården kan enligt min mening intestyras efler marknadsekonomiska principer. Etl sådant syslem skulle mertillgodose de professionella vårdgivarnas möjligheter att välja patienter änbefolkningens möjligheter all få den vård de behöver. Det finns mot denna bakgrund en belydande enighel om atlvården även väsentligen skall finansieras genom skatter ochobligatoriska försäkringar. All erfarenhet visar att höga patientavgifter ledertill att vissa grupper utestängs från vården. En väsentlig orsak lill detta ärall patienter med svåra och långvariga sjukdomar har en sämre privai ekonomi änden genomsniltliga befolkningen. Denna offentligt finansierade hälso- och sjukvård bör tillhelt övervägande del tillhandahållas av den gemensamma sekiorn. Landstingen ärdärvid bäsl lämpade att svara för huvudmannaskapel för huvuddelen av denoffentligt bedrivna hälso- och sjukvården. Detta hindrar inle atl det också ärbåde Prop.1984/85:181 16 lämpligt och önskvärl med andra huvudmän. Jag vill därvidbl.a. peka på atl skolhälsovården och företagshälsovården svarar för behoven avhälsovård men även viss sjukvård för en slor del av befolkningen. Jag vill åven framhålla att den privat bedrivna hälso- ochsjukvården, främst genom hellidsprakliserande läkare och sjukgymnaster, är eltvärdefullt komplement till den offentliga hälso- och sjukvärden. Denna verksamhelbör även fortsättningsvis bedrivas med samhällsstöd via den allmännasjukförsäkringen. Den bidrar liksom l.ex. psykologernas verksamhel lill denvalfrihet inom vården, som jag anser del angeläget atl så långt möjligtbibehålla och utveckla och som jag även berör i det följande. Den kan ocksåvisa på metoder och distributionssätt som bör prövas mot de vederiagna inom deoffenlliga huvudmännens organisalion. Verksamheten mäste dock underordnaskravel på en rättvis fördelning av vårdresurserna så all hela befolkningen fårdel av en vård på lika villkor. En annan grundläggande princip för den svenska hälso- ochsjukvården är att den skall finansieras solidariskt av medborgarna genomskaller och socialförsäkringsavgifier eller andra allmänna medel. Den andel avkoslnaderna för hälso- och sjukvård som finansieras genom direklapatientavgifter i samband med vårdbesök etc. måste hållas så låg att den inteutgör hinder för behövlig vård. Åven detla är en välfärdspolitiskt centralprincip som vi måste slå vakl om. T.ex. den avgiftsfria förebyggande mödra- ochbarnhälsovården har lelt lill stora hälsomässiga framgångar. Landslingen har det huvudsakliga ekonomiska ansvarel försjukvärdens finansiering. Statens bidrag utgick tidigare lill stor del somprestationsrelaterade ersättningar men utgår nu som mera allmänna bidragberäknal på befolkningsunderlaget. Jag finner del för min del vara en viktigmarkering alt staten över budgeten medverkar i hälso- och sjukvårdensfinansiering. En god hälso- och sjukvård som tillhandahålls till lågaavgifter för patienterna är således en viklig hälsopolitisk . Delta äremellertid inle tillräckligt. En god hälso- och sjukvård förutsätter också attden som drabbas av ohälsa inte dessulom får ekonomiska problem lill följd avsin sjukdom. Den allmänna sjukförsäkringen ingår därför som en viktigbeståndsdel i hälso- och sjukvårdspolitiken. Sjukförsäkringen syfiar till aU dels ge den försäkradetillgång till sjukvårdsförmåner av olika slag, dels ge kompensalion för detinkomstbortfall som uppkommer p.g.a. sjukdom. En god och lätl tillgänglighälso- och sjukvård måste därför kompletteras med försäkringsbestämmelser somger den enskilde en ekonomisk grundtrygghet i samband med sjukdom. De bådadelarna komplellerar varann. År inte den ekonomiska kompensationen tillräckligkan den sjuke tvingas att ålergå till sitt arbete alltför tidigt eller avslåfrän alt söka värd. Därigenom kan sjukdomsförloppet förlängas i 1984/85:181 17 DeUa innebär givelvis ökade kostnader för sävälden enskilde som samhället i stort. Är - å andra sidan - väntetiden lång inomsjukvården, leder detta i sin tur till atl människor får gå onödigt länge meden obehandlad sjukdom eller skada. Det medför såväl mänskligt lidande somproduktionsbortfall och onödiga koslnader för sjukförsäkringen. Jag vill betona atl en väl fungerande allmän sjukförsäkringulgör en grundläggande förutsättning för atl åsladkomma en god hälso- ochsjukvård för hela befolkningen. har upprepade gånger avvisalmotionsförslag om försämringar i sjukpenningförsäkringen. Jag vill i dettasammanhang erinra om all chefen för förbereder förslag lilldirektiv till en kommitté som skall ulreda sjukförsäkringens roll när delgäller förebyggande åtgärder och i samband med rehabililering. 2.3.3 Egenvård, anhörigvård och professionell vård Den helt övervägande delen av all hälso- och sjukvårduiförs genom att vi själva eller våra anhöriga och vänner ger den vård ochomsorg som behövs. Förutsättningarna för en god egenvård av detta slag kanförbättras genom stöd från hälso- och sjukvården och apoteken, t.ex. genomhälsoupplysning som ökar möjligheterna all själv klara olika hälsoproblem.Folkrörelser, t.ex. de fackliga organisationerna, folkbildningsförbunden samthandikapp-och pensionärsorganisationerna betyder också erfarenhetsmässiglmycket för alt stödja och vidareutveckla delta värd- och omsorgsarbete i bredmening. Egenvård skall inte ses som en ersättning förprofessionell värd. Tvärlom är del väsentligt atl den professionella vården -när den behövs - ses som ell stöd och komplement lill den vård och omsorg sombedrivs av oss själva, våra vänner och anhöriga. Denna helhetssyn är särskilt väsentlig vid enomstrukturering av den professionella vården mot öppnare vårdformer. Det finnsannars en uppenbar risk att anhöriga och vänner - exempelvis när del gällervården av äldre personer med slora omsorgsbehov - upplever att deras ansvarblir orimligl stort. Den professionella hälso- och sjukvården ochsocialtjänsten har elt stort ansvar när det gäller att säkerställa deerforderliga vård- och serviceinsatser som är en förutsättning för en godegenvård och anhörigvård. Utvecklingen av hemsjukvården illuslrerar väl detlasamverkansbehov. Delta ansvar blir inle mindre - ulan större - under denärmaste årtiondena, bl.a. till följd av att antalet personer i åldern 20-64 årkommer all minska betydligt i förhållande till anlalet personer som är 75 åroch äldre. 2 1984/85. 1984/85:181 18 2.3.4 Närhel, tillgänglighet, valfrihei Elt viktigt krav på hälso- och sjukvården är - som jaglidigare belonal - alt vårdresurserna fördelas rättvisi - dvs. efler behov -oberoende av var man bor i landet. Geografisk närhel lill vården år dock inle tillräcklig.Vården måste också vara så organiserad att man lätl kan komma i kontakt medvårdgivaren. Slora förbättringar har otvivelaktigt uppnåtts, inte minsl underde senasle årtiondena, i vårdens tillgänglighet. kan konstaleras attvården inte alllid kunnat anpassas till patienlens behov och önskemål. De anslrängningar som görs för atl öka vårdenstillgänglighet genom exempelvis öppethållande under lider som passar människorbäsl, l.ex. på kvällstider och , ökade möjligheter för direktatelefonkontakter med ansvarig vårdpersonal och ulbyggd jourservice iprimärvården som inkluderar hembesök, är betydande. Särskiltbetydelsefullt är del ulvecklingsarbele som inriklas på all skapa kontinuiteti kontakterna mellan läkare och annan vårdpersonal i förhållande lill denenskilde patienten. Jag anser del särskilt viktigt atl också understödjainsalser för alt undanröja administraliva hinder för hälso- och sjukvårdenstillgänglighet. Jag vill i delta sammanhang erinra om att regeringen ,efler förslag från mig i samråd med chefen för , givitsocialstyrelsen och Spri i uppdrag atl stödja tvä landsling i enförsöksverksamhel i syfte all förbättra valfriheten för patienten genom attbegränsa remisskraven i värden och andra regler för val av vårdinstitution ochvårdpersonal och ersätta dem med väl fungerande informalion till patienterna. Jag vill också erinra om atl jag erhållilregeringens bemyndigande att tillsälta en ulredning (Dir 1984:46) om den s.k.alternativa medicinens roll inom den samlade hälso- och sjukvårdandeverksamheten i samhället. En viktig utgångspunkt för detta utredningsarbete äratl den enskilde så långt del är möjligl får frihet alt själv väljabehandlingsformer och behandlingsmetoder som de vårdsökandes behovoch säkerhel beaklas. 2.3.5 Patienten i centrum Hälso- och sjukvärdens uppgifl är atl förebygga ohälsasamt bota, lindra, trösta och ge omvårdnad vid sjukdomar och andrahälsoproblem. Med sin starka inriktning på människan i en problemsituationmåste värden präglas av helhetssyn, förståelse, inlevelse och ett varsamt bemötande.Med helhetssyn avser jag i likhel med HS 90 att man ser människors symtom ochsjukdomar, deras orsaker och konsekvenser i såväl elt medicinskt som eltpsykologiskt och socialt perspekliv, Åven vid hälsoproblem som ur professionellsynvinkel kan bedömas vara bagatellartade känner den enskilde ofta stor oro ochkan behöva mycket information och annal stöd vid sidan av slrikl medicinskabehandiingsätgärder. Jag anser atl detla förhållningssätt gentemot patientenalllid är förenligl med en hög medicinsk och 1984/85:181 19 teknisk kvalilet i vården, med tillförlitlig och säkerdiagnostik och behandling genom goda tekniska hjälpmedel och hög kunnighet hosde anställda. Den enskilde individens möjligheter att påverka sin egenhälso- och sjukvård behöver förstärkas. Särskilt gäller detta de patienter sombehöver långvariga sjukhusvistelser eller har sjukdomar som medför återkommandevislelser på vårdinstitutioner. För dessa patienter blir sjukhuset eller sjukhemmet enväsentlig del av livsmiljön, och de bör därmed ha en självklar rält attbestämma i olika vardagsfrågor. En viktig slrävan inom vården måsle därför varaall inle onödiglvis överta ansvar och befogenheter från patienterna. En utgångspunkt i vården bör vara atl patienten lever i enså normal miljö som möjligt med hänsyn lill sjukdomen. Den enskildesmöjligheter att leva och bo på egna villkor-d.v.s. som vanligt-bör endastbegränsas om delta är en absolut förutsättning för att kunna ge en godmedicinsk vård. Den utveckling av hemsjukvården som värdform som pågår är moldenna bakgrund av stor vikt liksom utvecklingen mot hemliknande boendemiljöerinom den slutna långtidssjukvården. Jag vill i detta sammanhang också betona de krav som finnsi HSL och tillsynslagen på all man i vården visar respekt för patientenssjälvbestämmande och integritet. 1 princip väljer patienten fritt om och hurhan vill bli undersökt och behandlad. Detta förutsätter alt patienten fåttinformation om sitl hälsotillstånd och om de undersöknings- ochbehandlingsmetoder som står till buds. Vården skall alltså så långt det ärmöjligt utformas och genomföras i samråd med patienten. Ett ökat inflytande från patienternas sida måste ocksåföljas upp av en decentralisering av olika beslutsfunktioner inom hälso- ochsjukvården. I förändringsarbelet inom hälso- och sjukvärden mot ettfördjupat inflytande bör patieniorganisationer, folkrörelser och lokalaföreningar kunna få en vidgad roll. bedriver många ideellaorganisafioner och patieniorganisationer ett mycket betydelsefullt arbete,exempelvis i den öppna psoriasisvården och i anslulning till vården avmissbrukare. Sådana insatser bör kunna vidareutvecklas och därmed tillföraengagemang och nya kvaliteter till verksamhelen. De frågor och utvecklingslinjer som jag här aktualiseratbehandlas f.n. inom 1983 års demokratiberedning. Denna lägger framvissa förslag för alt siärka brukarnas slällning inom bl.a. hälso- och sjukvården. 2.3.6 Förtroende för hälso- och sjukvården Den enskilde måste kunna känna etl odelat förtroende förhälso- och sjukvården, oavsett om den bedrivs i offentlig eller privat regi. IHSL anges också att "en god hälso- och sjukvård särskilt skall vara av godkvalitet och tillgodose patienlens behov av trygghet i värden och behandhngen,vara lätt 1984/85:181 20 tillgänglig, bygga på respekl för patientenssjälvbestämmande och integritet och främja goda kontakler mellan patienten ochhälso- och sjukvårdspersonalen". Åven genom lillsynslagen harlagstiftaren markerat förtroendefrågornas grundläggande betydelse för en godhälso- och sjukvård. Förtroendet gäller även de ansvariga politikernas viljaoch förmåga atl ulforma värdens innehåll och struktur och fördela resurserna säatt målet en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningensuccessivt kan förverkligas. I den demokratiska processen avspeglas hur väl depolitiskt ansvariga lyckats utforma en hälso- och sjukvård som tillgodoserfolkflertalets önskemål och krav i relalion lill de ekonomiska uppoffringarman är beredd atl göra för att ha tillgång till en god hälso- och sjukvård. Förtroendet gäller härutöver personalens kunskaper ochfärdigheter. Dessa är grundläggande för en riktig diagnostik och behandling ochbasen för att patienter och anhöriga får välgrundad information. Den allmänlhöga utbildningsstandarden och - för vissa grupper - krav på behörighel ellerlegitimation säkerställer atl vi kan känna förtroende för hälso- ochsjukvårdspersonalen i detla hänseende. Personalen slår ocksä under särskildtillsyn av och har ansvar inför tillsynsmyndigheten ochhälso-och sjukvårdens ansvarsnämnd. 2.3.7 Inlegriletsskyddet i vården Mänga uppgifter som är nödvändiga för korrekt diagnos,behandling och kontroll berör sådant som hör lill det innersta privala området.Det är därför elt oavvisligt krav atl sådana uppgifter inte förs vidare på etlsådant sätl att obehöriga kan få del av dem. Reglerna om tystnadsplikt ochsekretess inom sjukvården är därför mycket stränga. Med hänsyn till att en viktig del av informalionen om denenskildes hälsoförhållanden finns i patientjournalerna, kommer jag dennadag att föreslå regeringen att lagrådets yttrande inhämtas över etl förslag omen särskild patienijournallag, som bl.a. syftar till alt ytterligare skydda uppgifteri joumalhandlingar mot otillbörlig insyn. Detta är viktigt för all yllerligarestärka pafieniernas förtroende för hälso- och sjukvården och dess personal. 2.3.8 En offensiv hälsopolilik Hälso- och sjukvårdens insatser för alt förebygga ohälsamåste ses i elt perspektiv som omfattar såväl hälsorisker i del omgivandesamhällel som de risker som är relaterade till den enskilde individenslivsstil. Vanligen finns ell slarkt samband mellan samhälls- ochindividperspektivet. Även i det förebyggande arbetet krävs därför en helhetssynför att öka och underiätta möjlighelerna atl leva etl hälsosamt liv. Hälso- och sjukvården har en lång tradilion vad avserinsalser för atl 1984/85:181 21 förebygga ohälsa, t.ex. olika infektionssjukdomar. Välkända och effektfulla exempel är vaccinationer mot smittkoppor och polio. Inommödra- och barnhälsovården har man också med stor framgång utvecklat metoderför att motverka hälsorisker och tidigt uppmärksamma hälsoproblem så att de kanelimineras eller begränsas lill sina konsekvenser. har ånyo folkhälsoperspektivet kommit iförgrunden. Jag vill l.ex. peka på miljörörelsens stora betydelse för att lyftafram del ekologiska samspelet mellan miljö och människa och vikten av en godmiljö från hälsosynpunkt. För miljövårdspolitiken spelar ocksåmiljöstörningarnas hälsoeffekter stor roll.