prop · G80319 · 1984-12-31 00:00:00 — BeträffandeKöpenhamn anser kommissionen att det inte är tillräckligt med en sambandsmanutan att det fordras ett mer aktivt och praktiskt samarbete. För att åstadkommadetta föreslår kommissionen att två svenska polismän tas ut för tjänstgöring hosnarkotikapolisen i . Intresse av en liknande placering har uttrycktsäven från norskt håll. Kommissionen anser också att sambandsmännen, där så ärmöjligt, bör placeras hos polisen i det land där tjänsten finns och inte vidambassaden. Föratt på smidigast tänkbara sätt få tillgång till information från större polisorganisationersom () i och Bundeskriminalamt (BKA) iVästtyskland anser kommissionen det lämpligt att stationera en sambandsman hos DEAi och dubblera sambandstjänsten hos BKA i . Kommissionenföreslår att detta sker genom en omplacering av den danske sambandsmannen frånLima till och genom att den svenska tjänsten i flyttastill . Kommissionen framhåller dock att det inte kan komma i fråga attSverige ensidigt företar förändringar i systemet utan att detta måste ske i nordisktsamarbete. Jagdelar kommissionens uppfattning att man bör sträva efter att i nordiskt samarbeteutveckla systemet med nordiska sambandsmän. Utan att ta ställning till alladetaljer kan jag även i stort sett ansluta mig till de prioriteringar somkommissionen har gjort. Frågan har diskuterats på ministernivå dels i ifebruari 1984, dels vid det senaste justitieministermötet i iår. Det råder nordisk enighet om att en bedömning skall 1984/85:19 10 görasav hur systemet har fungerat med sikte på ändamålsenliga utvidgningar. Tillden delen pågår nu överläggningar mellan ansvariga ministerier och myndigheter.Jag avser att så snart dessa överläggningar har avslutats återkomma tillregeringen med förslag i dessa frågor. StatsrådetSigurdsen kommer att återkomma till frågor om nordiskt och annatinternationellt samarbete mot narkotika. Hon kommer därvid bl.a. att beröra detarbete som pågår med en nordisk handlingsplan mot narkotika. Självfallet ärpolissamarbetet en viktig del i denna plan. för bekämpning av narkofikabrottsligheten byggdes upp framför alltunder och har ytterligare förstärkts under de senaste åren.Åklagarväsendet har däremot bara tillförts begränsade resursökningar för dennaverksamhet. 1981/82:143 om åtgärder mot alkohol- och narkotikamissbmketföreslogs att det skulle inrättas tre åklagartjänster med särskild inriktningpå bekämpning av narkotikabrott. Förslaget antogs av . Genom ettregeringsbeslut , i enlighet med förslag av ,har ytterligare fem åklagartjänster inrättats för detta ändamål. I PMnr 5 om polisens insatser mot narkotika har föreslagitatt ytterligare fem åklagartjänster inrättas avsedda för narkotikabekämpning. Somhar framhållits i budgetpropositionerna är personallägetinom åklagarväsendet mycket ansträngt. Något egentligt utrymme föromfördelningar finns därför inte. Den resursökning inom polisverksamheten förbekämpning av narkotikabrottsligheten som har skett under en följd av år medföratt åklagarväsendet måste tillföras ytterligare personalresurser för att intehandläggningen av narkotikamålen skall bromsas upp i brist på åklagare. Jagavser därför att föreslå regeringen att inrätta fem nya åklagartjänsteravsedda för sådan brottsbekämpning. Detta kan ske med hjälp av de särskildamedel som har avsatts för kampen mot narkotikan under /85. Entjänst för kammaråklagare bör inrättas vid var och en av åklagarmyndigheternai , och åklagardistrikt. Vid var och en av åklagarmyndighe-temai och bör inrättas en tjänst för en distriktsåklagare.Vidare avser jag att föreslå ett engångsanslag för utbildningsinsatser. Isammanhanget vill jag också nämna att regeringen i flera olika sammanhang,bl.a. efter förslag som har lämnats av , har tagit uppfrågor om olika åtgärder som bör leda till en minskad belastning pååklagarväsendet. Så har t.ex. regeringen till överlämnat ettförslag om ändringar i reglerna om åtalsunderlåtelse (prop. 1984/85:3). Om detförslaget genomförs, kommer det enligt min mening att 1984/85:19 11 medföravissa resursbesparingar för såväl polis- som åklagarväsendet. Vidare har jagredan nämnt att regeringen gav ett uppdrag till riksåklagaren attlämna förslag till avkriminalisering och andra åtgärder, t.ex. depenalisering,inom straffrättens område. Riksåklagaren avlämnade en första rapport undervåren 1984. Den rör trafikrätten och övervägs f.n. i . Jag harinhämtat att riksåklagaren kommer att slutföra arbetet och redovisa uppdragettill regeringen . I fråga om vägtrafiklagstiftningen bedrivs ocksåinom ett arbete som bör leda till att såvälåklagarväsendet som polisväsendet i större utsträckning än vad som är falletkan koncentrera sina resurser på den allvarligare brottsligheten, däriblandnarkotikabrottsligheten. 4Kriminalvården 4.1 Pågående insatser Narkotikasituationeninom kriminalvården utgör ett svårbemästrat problem.Detta problem måste ses mot bakgrund av att en stor del av de intagna är ellerhar varit narkotikamissbrukare vid intagningen i anstalt. Olika försök att fåen uppfattning om antalet missbrukare bland klienterna har gjorts avkriminalvårdsstyrelsen. Det går dock inte att med säkerhet fastställa detfaktiska antalet. Sedanår 1966 utförs en uppskattning av antalet narkotikamissbrukareinom såväl anstaltema som fri vården. Dessa uppskattningar tyder på attantalet missbrukare på anstalt legat ganskakonstant på drygt 1 000. För det mesta har det rört sig om av deintagna. Vad gäller frivården är andelen missbrukare betydligt lägre och harunder enligt beräkningarna legat på av klienterna,eller i regel mellan 3 000 och 4 000 människor. Föratt göra bedömningen av antalet missbrukare inom kriminalvården meratillförlitlig har ett nytt inrapporteringssystem utarbetats av kriminalvårdsstyrelsen.Systemet bygger på att alla nyintagna med en strafftid som överstiger tvåmånader strax efter intagningen skall bli föremål för behandlingsplanering. Dåskall alkohol- och narkotikamissbruk särskilt beaktas. Systemet har använtssedan oktober 1982 och beskrivs i (1984:1)Klassificering av nyintagna med avseende på eventuellt narkotikamissbruk under1983. Av rapporten framgår att av 7 799 nyintagna bedömdes nästan5 000 () som icke-narkotikamissbrukare; drygt 1 200 intagna bedömdes somgrava narkotikamissbrukare () och några fler () som narkotikamissbmkare,men ej som grava sådana. Totalt sett intogs omkring 2 800 narkotikamissbrukaremed en strafftid . Av dessa intogs nästan 1 200 1984/85:19 12 () på slutna lokalanstalter och knappt 900 () på öppna lokalanstalter. 653narkotikamissbrukare togs in på slutna riksanstalter medan 106 togs in på öppnariksanstalter. Arbetetmed att utveckla indikatorer på missbruk är inte avslutat. I sista avsnittet avrapporten beskrivs ytterligare projekt som bygger på klassificeringssystemetoch som är avsedda att belysa även andra aspekter av narkotikaproblemet inomkriminalvården. Självfalletavskärs flertalet av de narkotikamissbrukare som undergår fängelsestraff frånmöjlighet att fortsätta missbmket under själva anstaltstiden. Att det högaantalet missbrukare har medfört att det i viss utsträckning förekommernarkotika inom anstalterna är emellertid klart. Stora ansträngningar hargjorts och görs för att komma till rätta med problemet. Självklara riktmärkenför dessa är, såsom har framhållit, att intagna utannarkotikaproblem inte skall behöva komma i kontakt med narkotika, attmissbrukare skall skäras av från tillförsel av droger och att intagna skallförhindras att bedriva narkotikahandel inom anstalterna och ute i samhället. IStockholm, och inrättades särskildanarkomanvårdsteam inom kriminalvården, bestående av bl.a. överläkare, psykologoch översköterska. Teamen bedriver uppsökande verksamhet på häktena i resp.region. De försöker därvid motivera missbmkare för vård mot sitt missbruk.Vidare medverkar teamen i behandlings- och frigivningsplanering vid regionenslokalanstalter. Ienlighet med beslut vid /78 (prop. 1977/78:105, JuU 36, rskr 363)sker i mån av möjligheter differentiering av de intagna med hänsyn tillnarkotikaberoende. pågår ett projekt för behandling avnarkotikamissbrukare vid kriminalvårdsanstalten . För projektet disponerasf.n. ca 50 platser vid anstalten. S.k. narkotikafria avdelningar med sammanlagt60 platser har inrättats vid kriminalvårdsanstalterna , Hinseberg, Häriandaoch . En betydande andel av de personer som dömts till mycket långafängelsestraff för grova narkotikabrott placeras på någon av de trespecialavdelningarna vid kriminalvårdsanstalterna , Kumla och . Kriminalvårdsstyrelsenhar i särskild ordning tillförts resurser bl.a. för dokumentation avnarkomanvårdsteamens verksamhet, för utvärdering av ochverksamheten med narkotikafria avdelningar och för att inrätta det tidigarenämnda rapporteringssystemet rörande narkotikamissbmket vid anstalterna (prop.1981/82:143, JuU 43, rskr 271). Utvärderingarna beräknas bli färdiga senare iår. Också de placeringar avmissbrukare på behandlingshem och inom familjevård som sker medstöd av 34 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) kanbetraktas som en differentieringsåtgärd. omkring80 missbrukare placerade utom anstalt enligt detta lagrum. Möjligheterna attdifferentiera de intagna efter narkotikaberoende och 1984/85:19 13 behandlingsbehovberor i hög grad på beläggningen inom kriminalvården. Denna har under senare årvarit oroande hög. De nya regler om villkorhg frigivning som trädde i kraft den1 har dock medfört en nedgång. Anstalternas utformning och karaktärär i sammanhanget också av stor betydelse. De nya lokalanstalter som efter handfärdigställs är på grund av bl.a. sina små avdelningar särskilt ändamålsenligafrån differentieringssynpunkt. Också på vissa äldre slutna riksanstalter -, och - inrättas successivt mindre avdelningar enligt enav antagen plan (prop, 1981/82:141, JuU 49, rskr 361). Möjligheternaatt komma till rätta med narkotikaproblemen har också avsevärtförbättrats genom åtgärder på lagstiftningssidan. Bl.a. i syfte att underlättaen ändamålsenlig differentiering har med verkan fr.o.m. den 1 januari 1981införts en möjlighet att förelägga en intagen att avlämna urinprov, även om detinte finns någon konkret misstanke om att han är narkotikapåverkad. Med verkan fr.o.m.den 1 oktober 1982 har det skett en skärpning av verkställighetsreglerna förvissa narkotikabrottslingar. Även en del andra regler som för intagna iallmänhet gäller i fråga om bl.a. kontakt med yttervärlden skärptes genom dennalagstiftning. I KvaL har senare även genomförts ändringar som innebär bl.a. enskärpning av reglerna om anstaltsplacering vid befarad befattning med narkotikai vissa fall. Ändringarna grundar sig i denna del på överväganden (PM nr 4 om åtgärder mot narkotika i fängelserna). Ävenpå annat sätt har kontrollen förstärkts. Bl.a. gäller detta rutinerna för visitationer.De sju s.k. visitationspatrullerna har utrustats med egna narkotikahundar. Verksamhetenhar därigenom kunnat göras effektivare. Isammanhanget skall också nämnas att det finns en särskildledningsgrupp vid för samordning av verkets åtgärder motnarkotikamissbruket på kriminalvårdsanstalteraa. Dethandlingsprogram mot narkotikamissbruk vid slutna lokalanstalter somkriminalvårdsstyrelsen genomförde under /84 (det s.k LOKN )skall ses som ett resultat av ledningsgruppens arbete. Projektet tog sikte påfyra slutna lokalanstalter (, , och ) och innehöllbl.a. rehabiliteringsprogram och åtgärdsplaner för de enskilda missbmkarna.Programmet omfattade också metoder för att försvåra införandet av droger tillanstalten och vilka åtgärder som bör vidtas, om narkotika ändå har förts in.Projektet utvärderas f.n. Narkotikakommissionenhar enligt sina direktiv haft till uppgift att lägga fram förslag bl.a. tillåtgärder som syftar till att kriminalvårdsanstalter och andra institutionerblir narkotikafria miljöer. Kommissionen har överlämnat flera promemorior iämnet. I en promemoria (PM nr 3) föreslogs vissaresursförstärkningar bl.a. på kriminalvårdens område för /84. senare promemoria (PM nr 4) aktualiserades bl.a. vissa ändringar i KvaL somrörde reglerna om anstaltsplacering i vissa fall beträffande den som kanbefaras nyttja eller förfara olagligt med narkotika 1984/85:19 14 m.m.De förslagen har behandlats i prop. 1983/84:148 och lett till lagändringar (JuU26, rskr 333). Kommissionen har vidare lagt fram en promemoria(PM nr 11) vari föreslås åtgärder som främst rör behandling av narkotikamissbmkarepå anstalterna och inom frivården. Promemorian upptar förslag till resursförstärkningarinom kriminalvården fr.o.m. innevarande budgetår. Jag kommer att behandla dessaförslag i det följande. Kriminalvårdsstyrelsenyrkade anslagsframställning medel till en omfattandepersonalutbildning som skulle syfta till att bekämpa narkofikan vidanstalterna. Utbildningsprogrammet avsågs genomföras och skulleinnehålla bl.a. metoder att förhindra eller försvåra införandet av droger ianstalter och kännedom om olika preparat och deras verkningar. Ett väsentligtmoment i projektet var arbetet med lokala handlingsprogram mot narkotika.Programmen skulle bl.a. innehålla adekvata åtgärder att vidtas direkt vidupptäckt av narkotika och syfta till att personalens agerande skall varaenhetligt och leda till att missbruket försvåras och att upptäckt missbruk fåradekvata konsekvenser för missbrukaren. Inom ramen för programmen skulle manäven upprätta behandlingsplaner för de enskilda missbmkarna för att förmå dematt övergå till ett drogfritt liv. i promemorian (nr 3) Insatser mot narkotikamissbrukettillstyrkt att den föreslagna utbildningen kom till stånd har regeringen /84 anvisat 1,6 milj. kr för ändamålet. För samma budgetår harkriminalvårdsstyrelsen efter förslag i samma promemoria beviljats 100 000 krför en särskild s.k. antidrogkampanj i vilken tidigare intagna engageras ibekämpningen av narkotikaproblemet. Regeringen har för innevarande budgetåranvisat ytterligare 2 milj. kr för fortsatt personalutbildning och 300 000 krför den pågående antidrogkampanjen vid kriminalvårdsanstalterna. I enlighet förslag avses dessa insatser fortsätta även /86. Därmed är den treåriga personalutbildningen avslutad. Jag återkommertill denna fråga i nästa års budgetproposition. 4.2Ytterligare resurser till kriminalvården Somjag inledningsvis har anfört har efter förslag i årets budgetpropositionanvisat särskilda medel för resursförstärkningar i kampen mot narkotikan (seavsnitt 1). Beloppet disponeras av regeringen. I det följande lämnas enredogörelse för de förslag till resursförstärkningar inom kriminalvården somjag denna dag avser att föreslå regeringen. Förslagen grundas överväganden och ryms inom ramen för de av riksdagenbeviljade medlen. Insatserna bör fortsätta /86. Jag återkommertill denna fråga i nästa års budgetproposition. 1984/85:19 15 4.2.1Särskilda resurser för unga missbrukare Somjag tidigare nämnde antog ett principprogram för attgenomföra en differentiering av de intagna på grundval av deras förhållandetill narkotika. Detta innebar bl.a. att vissa anstalter skulle reserveras förden gmpp intagna som helt saknade narkotikaerfarenhet. Programmet har dockendast delvis kunnat realiseras på grund av det hårda beläggningstrycket påanstalterna. Någon riksanstalt har således inte kunnat avdelas för det nämndaändamålet. påpekar har kriminalvården i takt med narkotikansspridning i samhället fått ta emot en delvis ny kategori fängelsedömda. Dessapersoner kännetecknas av att de är föga kriminellt identifierade. De är oftasttidigare ostraffade men har dömts till förhållandevis långa frihetsstraff förhantering av tämligen stora mängder narkotika. De har trots att de missbrukatnarkotika inte kommit att fastna i något allvarligt missbruk varför meravancerade behandlingsåtgärder inte är påkallade. I de flesta fall torde detvara tillräckhgt att erbjuda en narkotikafri miljö och ett mångsidigtsysselsättningsprogram med inslag av studier, yrkesutbildning, praktiskt arbeteoch social färdighetsträning vid sidan av en väl utbyggd fritidsverksamhet. KriminalvårdsanstaltenMariefred har varit en ungdomsanstalt men har efter hand fått ett merablandat klientel. Anstalten är enligt väl lämpad förbl.a. tidigare nämnda förstagångsdömda ungdomar, som i alltför storomfattning placeras på andra riksanstalter tillsammans med ett mer avanceratklientel med de risker det medför att fastna i ett kriminellt beteende. Dämtöverbör enligt till anstalten hänvisas framför allt yngre förstagångsdömdautan narkotikaerfarenhet, oavsett brottets art men med längre strafftider,eftersom miljö och behandlingsverksamhet kommer att ha en utpräglad anti-drogkaraktär. Föratt kunna fylla den avsedda funktionen bör enligt narkotikakommissionenMariefred tillföras en tjänst för fritidsledare och en tjänst för behandlingsassistent. Ilikhet med anser jag det särskilt viktigt att unga intagnakan erbjudas en narkotikafri miljö i en anstalt med särskilda resurser beträffandesysselsättning, fritidsverksamhet och annan behandling. Självfallet måste, närfråga om en placering på denna anstalt uppkommer, en avvägning ske mot andrahänsyn som regelmässigt tas vid anstaltsplaceringar, däribland intresset avatt den dömde inte placeras alltför långt från hemorten. I enlighet medkriminalvårdsstyrelsens yrkande i årets anslagsframställning bör en tjänst förfritidsassistent och en tjänst för psykolog inrättas. Jag kommer senare dennadag att föreslå regeringen att anvisas för detta ändamål underförsta . 1984/85:19 16 Frivårdensklienter har ofta många misslyckanden bakom sig. Detta kan leda till osäkerhetoch ovilja att ta initiativ. Andra samhällsorgan som skall bistå med hjälp ärenligt ofta tveksamma till att satsa på dessa människorpå grund av tidigare negativa erfarenheter av klienten. Berörda myndigheterprioriterar enligt kommissionen lätt andra mer skötsamma samhällsmedborgare ochställer ofta krav på att klienten skall vara färdigrehabiliterad innanmyndigheterna engagerar sig på allvar. Sysselsättningsläget i landet har ocksåbidragit till att andelen arbetslösa klienter ökat och uppgår till omkring50 %. Dennasituation har medfört att man inom många frivårdsdistrikt har aktiveratklienterna i mera strukturerade former, s.k. projekt. Initiativ har tagits överhela landet till samarbete mellan skyddskonsulent och den kommunalavuxenutbildningen, mellan skyddskonsulent och ochmellan skyddskonsulent och socialtjänst för att i projektform genomförautbildnings- och fritidsaktiviteter som stöd för socialt handikappade klienter.Kriminalvårdsstyrelsen har för innevarande budgetår budgeterat 2,1 milj. krför sådana projekt. Många regionchefer och skyddskonsulenter har enligtkommissionen uttryckt stor entusiasm för denna verksamhet och oUka rapporterhar visat på framgång i rehabiliteringsarbetet. Iflera projekt inom frivården har distrikten aktiverat narkotikamissbmkare meninget projekt har specifikt begränsat sig till denna gmpp. Flertaletfrivårdsdistrikt har arrangerat eller medverkat i någon aktivitet som avsersocial träning. Huvudmannaskapet har varierat hksom omfattning och kostnadermen i allmänhet har flera myndigheter samverkat. Aktiviteternas inriktning harskiftat från handledda beredskapsarbeten till fjällvandringar. Flertaletaktiviteter betraktas som ett tidigt led i en rehabilitering där de senareleden bl.a. består av ordinära arbetsmarknads- eller utbildningsinsatser. Ilikhet med anser jag den här beskrivnaprojektverksamheten betydelsefull för många av frivårdens klienter. Det är enligtmin mening särskilt viktigt att narkotikamissbmkare inom frivården kanmotiveras att genomgå adekvat behandling. Statsrådet kommer att ta upp frågan om hur skall nå de missbmkare som finnsinom frivården bättre. Hon kommer därvid att betona att åtgärder motnarkotikamissbruk inom kriminalvården måste integreras med samhällets övrigainsatser mot narkotikamissbmket och att kriminalvårdens klienter har sammarätt till sociala stöd- och hjälpinsatser som övriga medborgare. Föratt utveckla metoder för att nå missbrukare inom bl.a. kriminalvårdenhar regeringen för /84 anvisat 4,5 milj. kr till projektverksamheti 15 kommuner. Av dessa resurser har 1,1 milj. kr 1984/85:19 17 anvisatsför projekt i fem kommuner där kriminalvårdens khenter har uppmärksammatssärskilt. Statsrådet kommer att föreslå regeringen attytterligare medel skall fördelas för detta ändamål inom den ram på 15 milj. krsom beviljat för innevarande budgetår för åtgärder mot narkotikan.Jag kommer att föreslå regeringen att anvisas tillkriminalvården för projektverksamhet inom frivården under första halvåret 1985.Eftersom även dessa projekt avser narkotikamissbrukare bör planeringen ochutformningen av projekten ske i samverkan med . 4.2.3 Handledningpå anstalt och i frivård Handledningbedrivs på kriminalvårdens anstalter och i frivården genom psykologer.Kriminalvården har dels fasta psykologtjänster på regionkanslierna, på vissaanstalter och frivårdsdistrikt och i vid frivårdens behandlingscentral,dels särskilda medel anvisade för konsultinsatser utifrån. Handledningen,som är en av psykologernas arbetsuppgifter, syftar bl.a. till att stödjapersonalen och ge möjlighet att diskutera olika metoder att uppnå kontakt medklienten och påverka honom, att ge hjälp med problemanalys och med att sättaupp realistiska målsättningar samt att ge möjlighet till metodutveckling. Ilikhet med anser jag att det är av central betydelse attpersonal och intagna mobiliseras i kampen mot narkotikan. En sådan mobiliseringinnebär med nödvändighet att större krav ställs på personalen. Särskilt arbetetmed de tunga missbmkarna kan bli mycket ansträngande såväl i frivård som påanstalt. Att arbeta med dessa ofta svårt störda människor på ett för dem konstmktivtsätt innebär för personalen sådana känslomässiga påfrestningar, att handledningav psykolog är befogad. Narkotikakommissionenhar vidare föreslagit att särskilda medel för handledning tilldelasÖsteråkerprojektet. Jag är av samma uppfattning. En sådan insats kan enligt minmening göras utan hinder av att projektet ännu ej har utvärderats. Jagkommer att föreslå regeringen att anvisas tillkriminalvårdsstyrelsen för arvodering av psykologer. Frivårdens klienter har ofta ett missbmk som pågått . I principåvilar det den vanliga missbmkarvården att komma till rätta med detta.Frivården måste emellertid lägga ned betydande ansträngningar på att etablerakontakter med missbmkarvården. Bl.a. av detta skäl är socialtjän- 1984/85:19 18 stenfrivårdens vanligaste och kanske vikfigaste samarbetspartner. Många gångerkompliceras samarbetet mellan frivård och socialtjänst av t.ex. att khenterinte önskar sådana kontakter eller på grund av svårigheter att anlita socialatjänster utan långa väntetider. Många samverkansproblem har med all säkerhetockså sin grund i bristande kunskaper på ömse håll om den andra verksamhetens fömtsättningar. Pågrundval av förslag från en särskild arbetsgmpp inom harsom tidigare nämnts särskilda projekt startats för att utveckla samarbetetmellan , kriminalvården och polisen. Dessa har kommit till ståndi , , , och . Enligt min mening är detviktigt att denna försöksverksamhet följs upp och utvärderas. Man bör lokaltdiskutera vilken arbetsfördelning och vilka kontaktvägar som är lämpliga.Därvid bör beaktas att frivårdshandläggamas arbete med att motivera missbrukaretill olika typer av vård väl ligger inom ramen för frivårdens arbetsområde vidsidan av olika typer av förmedling av kontakter med andra vårdorgan. Närdet gäller att minska väntetiderna för frivårdens klienter hos sociala serviceorganhar kommissionen föreslagit att kriminalvårdens regionchefer särskilt skallbeakta detta problem och i samråd med berörda skyddskonsulenter inledaöverläggningar med de kommuner som har långa väntetider i syfte att förbättramöjligheterna för missbrukarna att få stöd och hjälp inom socialtjänsten.Enligt vad jag inhämtat under hand avser att behandladenna fråga vid kommande sammankomster med regioncheferna.