prop · G803213 · 1984-12-31 00:00:00 — Den kan aldrigersätta en sådan rättslig reglering. Dä är nämligen risken stor attsjälvregleringen främst leder till konkurrensbegränsning och inte till attkonsumentintresset tillgodoses. 1 kapitel 12 förs en relativt nyanserad diskussion rörandebehovet att förtydliga rikllinjernas rättsliga karaktär. Enligt TCOs meningligger det i konsumenternas inlresse att riktlinjernas regler blir mer bindandeän för näringsidkarna. Det innebär bl. a. att ökad försiktighet böriakttas når det gäller riktlinjer i bör-form. Del är i praktiken nästanomöjligt att beivra överträdelse av en bör-regel. Normalt bör därför endastskall-regler eftersträvas. Del nuvarande bemyndigandet att utfärda riktlinjer finns iKonsumentverkets instruktioner. För att stärka riktlinjernas rättsligakaraktär bör det övervvägas om del är möjligt att också grunda bemyndigandet ien regel i marknadsföringslagen. Avslutningsvis vill TCO framhålla att det är viktigt altden information om bl.a, riktlinjesystemel och enskilda riktlinjer som närkonsumenterna ej enbart förmedlas av säljintressena. Informationen tillkonsumenterna har många brister. bör få resurser att förbättraden. En bättre medvetenhet och kunskap hos konsumenterna skullebidra till att riktlinjernas efterlevnad kontrolleras bättre. Varken företageller myndigheter kan ersätta medvetna konsumenter. Producentpåverkan i enmarknadsekonomi fär inte enbart bli ett administrativt och juridiskt spelmellan myndigheter och företag. Ty då kommer den att fungera dåligt. Deviktigaste styrmedlen är - förutom en väl fungerande konkurrens - medvetenhet,kunskap och handlingsberedskap hos enskilda konsumenter. 1.40 : 9 rikllinjer och andrakonsumentpolitiska styrmedel. I vår näringsrättsliga lagstiftning har undersenare tid införts ett antal generalklausuler inkriklade på att stärkakonsumenternas ställning pä marknaden. Med stöd av dessa klausuler kanmarknadsdomstolen i olika Prop.1984/85:213 154 sammanhang inskrida med förbud eller åläggande för denäringsidkare som använder sig av metoder som står i strid med de värderingarsom råder eller anses böra råda på marknaden. De rekommendationer i form avriktlinjer som konsumlverket utarbetar tillsammans med berörda närings-livsorganisaiionerfungerar som ett underlag bland andra för domstolens bedömning. Systemet med generalklausuler och rikllinjer av angivetslag representerar en ny rättslig modell i vär lagstiftning. Systemet har på detlarättsområde såvitl förbundet kunnat bedöma fungerat ändamålsenligt. Förbundet delar kommitténs uppfattning alt sättet för framtagningenav riktlinjerna bör förbättras. Den metod för riktlinjearbetet som kommitténrekommenderar förefaller lämplig. Det är viktigt att arbetet verkligen geskaraktären av samverkan mellan de olika intressen som berörs. Deltagarna iarbetet bör vara representativa för parterna på marknaden. Näringsfrihetsombudsmannenbör engageras i ökad utsträckning för att säkerställa attkonkurrenslagstiftningens intressen tillräckligt beaktas. Som ett alternativ lill systemet med rikllinjer harkommittén lagt fram ett tämligen löst hållet förslag till"självreglering". Förbundet anser det vara något tveksamt vadkommittén velat åstadkomma därmed. I den mån avsikten är att näringslivetsjälvt skall sanera marknaden från otillbörliga förhållanden bör deluppmuntras. Det måste dock betonas alt i alla sådana sammanhang medverkan fränkonsumentsidan är önskvärd om man vill åstadkomma ett slags normsystem somskulle kunna beaktas av . Underlaget för domstolens bedömningbör nämligen i så stor utsträckning som möjligt arbetas fram i samverkan mellande olika intressen som berörs. 12 Förtydliganden i fråga om riktlinjernas rättsligakaraktär Under arbetet med konsumentkreditlagen slogs fast attriktlinjerna är rekommendationer och inte rättsligt bindande föreskrifter.Härigenom udanröjdes, åtminstone hos de närmast berörda, de möjligheter lillmissförstånd som kan ha funnits. Det blev med andra ord klargjort att enavvikelse från en riktlinje inte utan vidare kan leda till att vederbörandefälls i . Avgörande för utgången där är inte om en avvikelsehar skett från riktlinjen som sådan utan om näringsidkarens handlande står istrid mot en lagregel. De aktuella lagreglerna innehåller emellertid inte någrapreciserade rekvisit - det är ju fråga om generalklausuler. Avgörande förutgången blir därför i praktiken de uppfattningar och värderingar, somdomstolen finner vara befästa pä marknaden och slå i överensstämmelse medsamhällets intressen. Det är uppenbart att förekomsten av rikllinjer måstetillmätas stor betydelse vid domstolens prövning, om riktlinjerna hartillkommit genom en organiserad samverkan mellan kosumeni- och producentsidan. Prop.1984/85:213 155 Av de sagda framgåratt riktlinjerna - ehuru icke juridisktbindande vare sig för eller för enskilda näringsidkare - haren mycket central ställning i systemet. Förbundet har icke något att erinra moldenna ordning. Enligt förbundets uppfattning bör riktlinjerna - med oförändradrättslig karaktär - även fortsättningsvis benämnas just riktlinjer. Man kanemellertid inte, trots den formalisering av riktlinjearbetet som föresläs,utesluta att det kan komma alt ges ul riktlinjer som inte svarar mot deuppfattningar och värderingar som kan anses befästa i samhället. Det är därförviktigt all det alltid klart framgår all riktlinjerna år rekommendationer ochinte bindande föreskrifter, och att det är som iförekommande fall avgör om en avvikelse från en riktlinje strider mot lag ellerej. Klargörandet har sin givna plats i inledningen lill riktlinjerna. Framgårriktlinjernas status tydligt av inledningen, spelar det enligl vår mening intenågon större roll vilket modalt hjälpverb - skall eller bör - som sedan användsi de uppmaningar som ges. Det bör åligga alt pä angivei sällbeskriva riktlinjernas status. Enligt kommitténs mening skall instruktionen förkonsumentverket inte längre innehålla någon hänvisning till de särskilda lagarför vars efterlevnad riktlinjer kan utfärdas. Förbundet finner dock att detskulle vara värdefullt med en hänvisning till de lagar som befogenheten alt uifärdariktlinjer hänför sig till. 1.41 : Synskadad är den som har sänedsatt synförmåga att det är svårt eller omöjligt att läsa vanlig skrift elleratt med synens hjälp orientera sig eller har motsvarande svårigheter i dendagliga livsföringen. Enligt beräkningar upplever av befolkningpåtagliga problem p. g. a. synskador. Information och produktutformning är två storaproblemområden för synskadade. Informationsproblemet innebår först och främst alt man kangå miste om kunskapen att en företeelse över huvud taget existerar. Synskadadefår inte heltäckande information, vilket innebär att del inte finns möjlighetatt la ställning till befintliga alternativ, som seende kan. Priser,innehållsdeklarationer, bruksanvisningar m. m. är information som för delmesta är utformad så att synskadade inte kan ta del av dem. Produktutformningenär ett stort problem för synskadade. Det övervägande flertalet varor utformasutan tanke på att synskadade ska kunna använda dem. Vissa nödvändiga produkler specialtillverkasdock för synskadade, vilket leder till ökade priser. 1 en del fall fårsamhället ta denna kostnad (tekniska hjälpmedel), i en del fall den synskadadekonsumenten själv. Det är dock inte bara en kostnadsfråga, utan först ochfrämst en jämlikhetsfråga. Så självständiga som seende konsumenter kan vara, såsjälvständiga ska också synskadade konsumenter kunna vara. Prop.1984/85:213 156 dighet innebär alt på samma villkor som seende kunna väljanär. var och hur man vill utföra eller nyttja något. Så långt det är möjligtska också synskadade konsumenter genom miljöns samt varors och tjänsters utformningkunna vara oberoende av ledsagnings-, inläsnings- och färdtjänst. Jämlikheteninnebår också att den synskadade konsumenten ska kunna få samma utbyte avkonsumentrollen som seende. En av de viktigaste prioriteringsgrunderna inomKonsumentverkets (KOV) marknadsinriktade aktiviteter är all stödja"svaga" konsumentgrupper i samhället. Mot bakgrund av delta och av att ett av KOVs mål för marknadsinriktadeaktiviteter är att konsumentvaror och konsumenttjänster ges en ändamålsenligutformning ska det självfallet åligga verket att arbeta för att produktutbudetblir användbart också för synskadade. Riktlinjer, förhandlingsöverenskommelser med enskildaföretag och s.k, branschöverenskommelser ska vara styrmedel också för produktanpassning. Vi anser all 84 MFL "... en vara eller Ijänsl som äruppenbart otjänlig för sitt huvudsakliga ändamål" också ska gälla detlaområde. KOV och ska kunna ingripa mot oanvändbara varor för l.ex.synskadade. I förarbeten till lagändringarna ska klart uttalas att det inte ärkonsumentgruppens slorlek som har betydelse, utan ojämlikheten med övrigakonsumentgrupper. Det fär inte vara ett konsumentpolitiskt inlresse alt beaktakortsiktiga kostnadsaspekter. Beaktandet av både kostnads- och nyttoaspekterska ske ur de eftersatta konsumentgruppernas synvinkel. Utredningen säger: "Generalklausulens 3 8 MFL angerindirekt en skyldighet för näringsidkare att vid marknadsföring av vara, tjänsleller annan nyttighet "lämna information, som har särskild betydelse frånkonsumentsynpunkt'. Med 'tillfredsställande information" avses i dettasammanhang inte bara att informationen är korrekt i sak (icke vilseledande) ochi övrigt tillbörlig till såväl form som innehåll. Den ska också vara tilträckligi den meningen att berörda konsumenter - informationens adressater - fårtillgäng till den information som de behöver för sitt beslutsfattande om köp/icke-köpav viss vara, tjänst eller annan nyttighet. Konsumenterna ska med andra ord haåtminstone en möjlighet att rationellt värdera utbuden på marknaden." (s160 0. har inte synskadade tillstymmelsen till möjlighet attuppnå del ovan sagda ens om informationen lämnas eftersom informationenpresenteras mestadels enbart i svartskrift. Lagen måste garantera synskadadekonsumenter information på användbart medium dvs. storstil, kassett ochpunktskrift. Information som är viktig för konsumenten har förtecknatsav (SOU 1974:23) i dess lagförslag: Varans ochtjänstens innehåll, beskaffenhet och egenskaper. Lämpliganvändning, förvaring och skötsel av varan. Prop.1984/85:213 157 Förhållandet iövrigt mellan säljare och köpare. Vem somtillverkar, importerar eller saluför varan eller tillhandahåller eller utförtjänsten. Denna information ska också synskadade kunna ta del av Sammanfattningsvis vill vi anföra följande: Synskadade konsumenier är en eftersatt grupp.Konsumentpolitiska styrmedel ska vara avsedda att ge bl. a. denna eftersattagrupp en jämlik konsumentroll. Som hjälpmedel bör KOVs riktlinjer,förhandlingar m. m. användas, och lagstiftarna måste klart uttala att detta äravsikten med nämnda styrmedel. Del är i och för sig bra såsom utredningen konstaterar altriktlinjerna efterlevs och att de blivit ett etablerat regelsystem påkonsumentpolitikens område. Vi mäste dock konstatera att riktlinjernahitintills inte eftersträvat att tillgodose synskadades behov. De har såledesinte haft någon större effekt för de konsumenter vi företräder. Lagstiftarna måste dessutom klart markera att information \iUkonsumenterna också ska vara användbar för synskadade konsumenier. 2.1 (): Kommitténhar övervägt om bestämmelsen om informationsåläggande i 3 8marknadsföringslagen borde bli föremål för vissa förtydliganden men kommit lillslutsatsen att tillräckligt starka skäl för en omarbetning ej framkommit.Marknadsdomstolen delar denna uppfatlning, särskilt som Kommiltén synes ha överbetonaloklarheten i lagtextens uttryck ""särskild betydelse från konsumentsynpunkl".Delta ullryck, som av i lagmotiven angivna skäl (prop. 1975/76:34 s 126) fåttersätta uttrycket "väsentlig betydelse frän konsumentsynpunkt"",torde i avgörande män fä sin innebörd genom motivultalandena. 2.2 (): 1 kapad 6framför Kommiltén att det finns eftersatta informationsbehov på marknaden ochatt riktlinjer i många fall utgör ett ändamålsenligt styrmedel bland fleraandra för att tillgodose dessa behov. KOV håller med om detla. Den av Kommiltén i bilaga 6:2 redovisade studien av vilkakonsumentproblem som kan lösas med riktlinjer visar också att riktlinjer kanbetraktas som ett viktigt konsumentpolitiskt problemlösningsmedel även om deli vissa fall inte går eller är olämpligt att använda dem som styrmedel. Verket har emellertid på grund av fortlöpande minskaderesurser tvingats att hålla en låg ambitionsnivå när det gäller riktlinjerrörande information både pä och utanför säljslället. Verket har också i övrigtfått göra vissa omprioriteringar när det gäller riktlinjeverksamhelen. Prop.1984/85:213 158 delar uppfattningen att något omedelbartbehov inte föreligger av ändring och/eller förtydligande i 3 8 MFL med avseendepä kriteriet "'har särskild betydelse frän konsumentsynpunkt""liksom inte heller av en utbrytning av informationen i produktsäkerhelsfrågorur 3 8 MFL. Beträffande kommitténs synpunkter och överväganden i övrigii kapitel 10 har verket i huvudsak inte något att erinra. Verket kommer inomramen för tillgängliga resurser att ägna ökad uppmärksamhet ät problemen medkonsumentanpassning av informationen och därvid la till vara de synpunkter somKOV-rapporlen "'Konsumentinformation på säljslället" innehåller.Några resurser för att därvid anlita utomstående expertis torde dock inte kunnaavsättas. 2.3 kommuns konsumentnämnd: Instämmer i altkonsumen terna vid många köptillfällen har svårt alt överblicka marknaden pä grund av ökat utbud av varor och minskad objektiv information av varor och tjänster. Många varor har myckel dålig produktinfor mation t. ex. skor. Det ställs stora krav på konsumenternas kunnande. understryker vikten av att andrastyrmedel vid sidan av förstärkta riktlinjer, kan skapas för att kosnumenternasmöjligheler till information förbättras i samband med köp. 2.4 Produktåterkallelsekommitlén: Som framhålls ibetänkandet omfattar den i 3 8 marknadsföringslagen (MFL) stadgade informationsskyldigheten bl. a. också säkerhetsinformation - dvs. information med syfte alt hindra eller minska risker för skada på person eller egendom - och fungera i den delen som ett slags tilläggsstadgande till 4 8 samma lag. Ett ganska stort antal rikllinjer innehåller också regler om information med sikte på ökad säkerhet, medan MD:s praxis pä området däremot är ganska sparsam. 1 våra direktiv förutsätts att återkallelse skall kunnaavse åläggande för en näringsidkare att gå ut med information om hur den somköpt en farlig vara skall kunna undvika vissa risker. Sådan information skalluppenbarligen kunna lämnas på flera sätt och med anlitande av olika medier,bl. a. också genom en direkt till köparen riktad underrättelse. Om ett återkallel-sesysteminförs, kan del väl tänkas att den utökade informationsskyldighet som detskulle medföra lämpligen bör åtminstone delvis regleras i MFL. Normer för hur information i återkallelsefall skallförberedas och på vad sätl den mera i detalj skall lämnas torde ofta kunnameddelas i riktlinjer. Det är också tänkbart att sådana frågor i vissa fall kanlösas inom ramen för ett normsystem baserat på självreglering av den artriktlinjekommittén skisserar. 2.5 : Förbundet delar kommitléns uppfatlningatt tillämpningen av 3 8 marknadsföringslagen i enskilda fall inte medfört Prop.1984/85:213 159 några större problem. Arbetet med att ta framinformationsriktlinjer har emellertid medfört stora problem - framförallt närdet gäller informationens form, överföring och inte minst mediaval. Det tordefrämst vara dessa problem som givit upphov till den mesta kritiken motriktlinjesystemet. Mot denna bakgrund är det förvånansvärt att kommittén intenärmare behandlat dessa frågor. Det är med beklagande Förbundet konstaterar attvarken kommitténs analys eller förslag i dessa avseenden är ägnade att lösaeller ens underlätta behandlingen av dessa problem. 2.6 Näringslivets Delegation för marknadsrätt (NDM):Information. Kommittén har i kapitel 6, Information, utförligt beskrivit och,som NDM ovan konstaterat, på ett väl avvägt sätt utvärderat gällande regleringpä konsumentinformationens område. Kommittén slår fast att del möttsvårigheter alt ge 3 8 MFL ett innehåll i generella termer genom riktlinjer ochbelyser även orsakerna till detla. Mol bakgrunden av denna grundligakartläggning och utvärdering framstår övervägandena i informationsfrågorna -kapitel förvånansvärt summariska. Man noterar också en påtaglig skillnadvid jämförelse med motsvarande framställning i kapitel 11, som innehållerkommitténs överväganden och förslag i produktsäkerhelsfrågor. Kommittén tar i kapitel 10 upp två problem, dels om delfinns anledning att förtydliga 3 8 MFL dels om det finns behov av åtgärder vadgäller riktlinjer om information. Vad beträffar 3 8 MFL är kommiltén visserligen kritisk molden redaktionella utformningen av denna generalklausul men avstår från attföreslå vissa enligt dess mening i och för sig önskvärda förtydliganden. NDMdelar kommitténs uppfatlning att det inte finns tillräckliga skäl för attenbart i förtydligande syfte ändra 3 8 MFL. 1 avsnittet 10.2, Rikllinjeproblem - överväganden ochförslag, behandlar kommiltén ett antal i och för sig vikliga frågor. De berörsemellertid endast översiktligt. Enligt NDMs mening hade man kunnat förvänta sig attkommittén i kapitel 10 skulle ha presenterat en övergripande syn påköpinformationens problematik och olika tillgängliga styrmedels roll för atttillgodose konsumenternas behov av sådan information. Ett dylikt grepp synesnämligen vara en förutsättning för en analys av riktlinjernas framtida funktionsom styrmedel på informationsområdet. Och detta torde i sin lur vara enförutsättning för en meningsfull diskussion av i synnerhet de kompliceradefrågorna om informationens form. informationens överförande samt medieval. NDM noterar i detta sammanhang också att kommittén iavsnitt 10.2 inte till fullo utnyttjat tillgängligt material, främstReklamutredningens betänkande Information i reklamen och KOVs rapport1979:7-01, Riktlinjer -Problem kring urval och överföring av information, ochän mindre vidarefört resonemangen och analyserna i dessa dokument.Framställningen i de Prop.1984/85:213 160 olika underavsnilten i avsnitt 10.2 utmynnar i allmänna, ioch för sig väl avvägda uttalanden, vilka dock knappast tillför diskussionennågot egentligt nytt. Det överlämnas åt berörda parter - närmast KOV ochnäringslivet - att arbeta vidare med frågorna. NDM vill understryka att de problem som visal sig vidtillämpningen av 3 8 MFL - och i förekommande fall 2 8 MFL - samt i synnerhetvid utarbetandet av riktlinjer om information ligger på kommuniceringsplanet.De frågor som skall lösas måste penetreras av kvalificerade experter inom bl.a, informationspsykologi och informationsteknik. Sannolikt krävs ocksåforskningsinsatser för att klargöra vad som är möjliga och realistiska mål för köpinformalion- och för annan konsumentinformation. Kommitlén är medveten om dessaförhållanden men har inte själv anvisat hur saken skulle kunna föras framåt.Delta är enligt NDMs mening högst beklagligt. 2.7 Hemkonsulenternas samrådsgrupp: Grunden förriktlinjerna på informationsområdet är marknadsföringslagens (MFL) 8 3. 1denna paragraf stadgas, all näringsidkare kan åläggas "lämna information,som har särskild betydelse från konsumentsynpunkt". I utredningen sägsockså att MFL 8 3 utan tvekan ger stöd för krav på information som avser bl.a.: varans ellertjänstens innehåll, beskaffenhet och egenskaper lämpliganvändning, förvaring och skötsel av varan förhällandet iövrigt mellan säljare och köpare vem somtillverkar, importerar eller saluför varan eller tillhandahåller eller utförtjänsten. Hemkonsulenterna noterar med tillfredsställelse, attenighet råder mellan näringslivssidan och konsumentsidan inom kommitlén omvilka krav pä information som kan anses välmotiverade och som har stöd igällande lag. Mot denna bakgrund framstår del som anmärkningsvärt att vissariktlinjer pä informationssidan har mött ett sådant kompakt motstånd frånnäringslivet, trots att ovan angivna kriterier förelegat. Även efterlevnaden avvissa riktlinjer om information måste anses vara mycket låg. Som ell aktuelltexempel kan nämnas rikllinjer (KOVES 1982: I) för prisinformation till konsumenter vidmarknadsföring av varor i detaljhandeln. Dessa rikllinjer innebär bl. a. attvissa varor i skyltfönster bör vara prismärkla. Tillståndet därvidlag, nära ettår efter det att dessa riktlinjer har trått i kraft, är på mänga håll myckelotillfredsställande. Även riktlinjerna för extrapriser och jämförpriserefterlevs myckel dåligt. En marknadsundersökning som utförts av någrakommuner i visar också att efterlevnaden av riktlinjerna förtillämpning av konsumentkreditlagen är långt ifrån tillfredsställande. 1984/85:213 161 2.8 i (LO): LO anser attinformationen om riktlinjer och överenskommelser är ett viktigt led i strävanatt nå efterlevnad. Detta inryms mycket väl i 3 8 MFL. Informationen mästeutformas på ell lätifaitligt och attraktivt sätt så all både näringsidkare och konsumenierförstår vad som avses. Lämpliga forum för denna information är bådekonsumentorgan och fackförbundspress. 3.1 Utvidgning till tjänster. Säljförbud riktat mottidigare säljled 3.1.1 Hovrätten för Nedre : Hovrätten vill pekapå den inkonse- kventa användningen av orden "en"" och ""ett'" iden föreslagna lagtexten. 4 8 I sf, marknadsföringslagen används i förstameningen skrivsät tet "('/? vara eller en tjänst"" medan i sista meningen endastskrivs ""vara eller tjänst"'. Hovrätten förordar en konsekvent tillämpning av det senare skrivsättet, 3.1.2 Kammarrätten i : De förfatiningsförslagsom läggs fram i belänkandet finner kammarrätlen vara väl underbyggda. Kammarrätlen har sålunda inte funnit anledning till invändning mot vad kommittén har uttalat i fråga om behovet av de föreslagna lagändringarna eller i fräga om den närmare motiveringen och utformningen av dem. 1 anslutning till lagförslagen vill kammarrätten emellertid anlägga vissa synpunkter. 1 4 § MFL föreslås den betydelsefulla ändringen att förbudenligt paragrafen skall kunna riktas också mol näringsidkare somtillhandahäller en farlig eller otjänlig vara eller tjänst i ett tidigaredistributionsled än det där varan eller tjänsten slutligen tillhandahållsdirekt åt konsumenier för enskilt bruk, Kammarrätten har tidigare ställt sigtveksam till förslag i samma riktning (jfr s, 709 i betänkandet). Med den ulformningdet nu föreliggande förslaget fåll, med en klar inriktning på åtgärder i denenskilde konsumentens intresse, anser kammarräUen att det faller väl in i MFL:sregelsystem. Kammarrätten tillstyrker alltså förslaget också i denna del. Enligt förslaget skall förbud kunna meddelas""om en näringsidkare tillhandahåller en sådan vara eller tjänsl åtannan näringsidkare för vidare marknadsföring till konsumenter"'.Uttryckssättet kan ge ett intryck av att näringsidkarens tillhandahållande avvaran eller tjänsten skall ske i det mer eller mindre klart uttalade syftet attvidare marknadsföring skall ske till enskilda konsumenter, medan del däremot imotiven anges att näringsidkaren enbart skall ha anledning att räkna med attvaran kommer ati distribueras lill konsumenterna. Ordalydelsen kan därförbehöva jämkas. 3.1.3-------------------------------------------------- (): Kollegiet delar utredningens upp fatlning att det är angeläget all förbud enligt 4 8 marknadsföringslagen II 1984/85. 1984/85:213 162 (1975: 1418) (MFL) kan meddelas inte bara motnäringsidkare som säljer direkt till konsument utan även mol tillverkare,importörer, grossister m.fl. näringsidkare i bakre led, 3.1.4 : I Kommiuéns uppdraghar ingått att utreda om 4 8 i marknadsföringslagen skall ändras så att förbud enligt paragrafen, förutom detaljhandlare, också kan avse tillverkare, grossister m.fl. näringsidkare i de bakre leden. Den utvidgning Kommittén därvid föreslår av paragrafenstillämpningsområde år enligt Handelskammaren väl avvägd.