prop · G80396 · 1984-12-31 00:00:00 — Paragrafenhar vidare, likaledes i enlighet med vad som har sagts i avsnitt 2.1,kompletterats med ett nytt fjärde stycke, där det anges att ett vitesföreläggandeskall delges den som föreläggandet avser. Paragrafenhar omformulerats i enlighet med lagrådets förslag, dock att i konsekvens medvad som har sagts under 1 § ordet "föreläggs" har behållits. Avspråkliga skäl har paragrafen dessutom jämkats redaktionellt. Enligtförsta stycket i paragrafen gäller bl. a. att löpande vite kan bestämmas attutgå med ett visst belopp för varje gång en återkommande förpliktelse inte harfullgjorts. Lagrådet har - utan att föreslå någon ändring i lagtexten -framhållit att det i sådana fall egentligen inte är fråga om ett löpande viteutan om flera särskilda viten, knutna vart och ett till sin särskildaförpliktelse. Termen "löpande vite" används emellertid redan nu i defall som avses här, och det synes inte finnas något hinder mot alt låta , denomfatta även dessa fall. Iandra stycket enligt lagrådsremissens lydelse föreskrivs att, när ett vitesföreläggandeinnefattar ett förbud, det i föreläggandet kan bestämmas att vitet skall utgåvarje gång förbudet överträds. Vid remissbehandlingen av promemorian har KOuttalat att det är väsentligt alt motsvarande ordning får gälla i fråga om s.k.informationsälägganden enligt 3§ marknadsföringslagen och hemställt attlagtexten omformuleras med hänsyn till detta. Det berörda lagrummet germarknadsdomstolen befogenhet att ålägga en näringsidkare att, vid marknadsföringav varor, tjänster eller andra nyttigheter, lämna sådan information som är avsärskild betydelse från konsumentsynpunkt, om näringsidkaren har underlåtit altlämna information av aktuellt slag. Ett sådant åläggande får innehålla t. ex.att informationen skall lämnas genom märkning på vara eller tillhandahållas i annanform på säljstället. Jagär ense med KO om all del i åtminstone en del av de fall då vitessanklionerat informalionsåläggandemeddelas kan vara mest ändamålsenligt att bestämma att vitet skall utgå varjegång adressaten underlåter att fullgöra sin förpliktelse. Som andra stycketavfattats i lagrådsremissen skulle emellertid delta inte vara möjligt. Ett informarionsåläg-gande,som ju i princip har permanent gilrighet, kan inte heller anses gälla 1984/85:96 105 enåterkommande förpliktelse i den mening som avses i första stycket andrameningen. Jag anser därför att andra stycket bör justeras så att det kan få etttillämpningsområde som även omfattar informationsälägganden och sådanalikartade ålägganden som kan meddelas med stöd av annan lagstiftning liksomandra fall då det kan vara lämpligt. Lämpligen bör stycket avfattas så att omett vitesföreläggande innefattar ett förbud eller någon liknande föreskrifteller det annars är lämpligt, myndigheten kan bestämma alt vitet skall utgåvarje gång föreskriften överträds. En följdändring får göras i 9§ andrastycket. Paragrafen har därjämte justerats redaktionellt. I fråga om löpande vitebör ytterligare erinras om att min företrädare vid sin anmälan avlagrådsremissen underströk att sådant vite bör användas med viss försiktighetinnan en ändamålsenlig praxis har hunnit utbildas. Han uppehöll sig i sambanddärmed ingående vid del marknadsrättsliga området och erinrade om att det pådetta område ankommer på att utbilda praxis. I fråga omsådana förbudsförelägganden som NO och KO får utfärda enligt vissa lagarframhöll departementschefen bl. a. att den som har godkänt ett sådantföreläggande f n. är bunden därav endast intill dess frågan om vitets utdömandehar prövats. Han kan därefter vägra att godkänna ett nytt föreläggande och pådet sättet få frågan prövad av . Har i den nya ordningen vitetgjorts löpande, finns inte denna möjlighet så länge som föreläggandet ägerbestånd. NO eller KO kan emellertid i detta läge återkalla föreläggandet ochföra saken till . Det framstår - påpekade departementschefen- som naturligt att denna möjlighet utnyttjas, om näringsdikaren anses ha ettbefogat intresse av att få saken prövad i domstolen. Dessa uttalanden harlämnats utan erinran av lagrådet men föranlett vissa synpunkter under remissbehandlingen.Marknadsdomstolen har som sin mening framhållit alt löpande vite över huvudtaget inte bör få förekomma i förelägganden som utfärdas av NO och KO. EnligtNO torde däremot inga särskilda förhållningsregler vara motiverade för NO ellerKO med hänsyn till att ombudsmännen är väl så kompetenta att tillämpa lagen somandra myndigheter och till att de marknadsrättsliga lagarna inte är av så särprägladart. Själv anser jag att deberörda uttalandena från min företrädares sida är väl ägnade att tjäna somvägledning för rättstillämpningen. Med anledning av vissa uttalanden vidremissbehandlingen vill jag ytterligare framhålla alt del otvivelakrigt är enallmän princip att den myndighet som meddelat ett vitesföreläggande även kanåterkalla detta i händelse av ändrade förhållanden, när annat inte ärföreskrivet. På marknadslagstiftningens område finns särskilda regler om attfrågor av detta slag kan prövas på nytt när ändrade förhållanden föranleder deteller annat särskilt skäl föreligger (jfr 13§ marknadsföringslagen och 24§ konkurtenslagen).Med stöd av dessa regler kan i linje med vad som förordats i lagrådsremissen NOoch KO Prop.1984/85:96 106 åstadkommaatt ett tidigare meddelat föreläggande med löpande vite förfaller, omnäringsidkaren har ett befogat intresse av att få saken prövad i . Rubrikentill 5 § Rubriken har utformats enligt lagrådels förslag. 5§Paragrafen har utformats enligt lagrådels förslag. Enligtvad lagrådet har uttalat blir tillämpningen av bestämmelsen om vilken myndighetsom skall göra ansökan om utdömande av vite oklar i det fallet beslut omvitesföreläggande har meddelats av en högre instans som haft självständigbefogenhet att utsätta vite och frågan ej har varit på tal i den lägreinstansen. Ett exempel som lagrådet lar upp erbjuder lagen (1944:219) omdjurskydd, enligt vilken både miljö- och hälsoskyddsnämnden och länsstyrelsen- som är nämndens överinstans - har rillsynsupp-gifler samt befogenhet attförelägga vite. Om i ett sådant fall självmant har tagit uppfrågan om vitesföreläggande och meddelat beslut om detta, torde det enligtpromemorian också få ankomma pä att i förekommande fall göraansökan om vitets utdömande. Detta bör gälla även om har tagitupp frågan i anslutning till ett besvärsmål i vilket frågan omvitesföreläggande inte har behandlats av underinstansen. Paragrafen har iöverensstämmelse med promemorieförslaget jämkats redaktionellt för att detanförda skall framgå tydligare. Ettannat fall som lagrådet tar upp gäller när pastorsämbetet med stöd av 57 §folkbokföringsförordningen (1967:198) anlitar biträde av för attfå vite förelagt. Även i det fallet bör det ankomma på att göraansökan om vitets utdömande. Somhar påpekats i promemorian hindrar delta givetvis inte att, i de fall av detslag som avses i angivna exemplen, miljö- och hälsoskyddsnämnden resp.pastorsämbetet kan ha anledning att göra uppmärksam på attansökan om vitets utdömande bör göras. Som framhållits i lagrådsremisseninnebär styckets avfälling att talan skall väckas hos länsrätten i det län därden föreläggande myndigheten är belägen, dvs. har sitt kansli. Denna forumregelinnebär att ibland mer än en länsrätt kan vara behörig. Om t. ex. vitet harförelagts av ett regionalt organ för en centralmyndighet, blir länsrätten bådei det län där del regionala organet är beläget och i det län därcentralmyndigheten har sitt kansli behöriga. Paragrafensandra stycke bör jämkas i enlighet med lagrådets förslag. Prop.1984/85:96 107 Medanledning av vad lagrådet har uttalat har paragrafen förtydligats redaktionellt. Ilinje med lagrådets önskemål har paragrafen ändrats redaktionellt i enlighetmed promemorieförslaget. Paragrafentar i första hand sikte på handläggningen i första instans. Motsvarande avsesgivetvis gälla även i fråga om rättegångar i hovrätt och i högsta domstolen. ryms inom uttrycket att "ändamålet med vitet har förfallit"även det fallet att föreläggandet väl har iakttagits men att det har skett försent. Som närmare har belysts i lagrådsremissens specialmotivering och ipromemorian strider detta mot vedertagen tolkning av uttrycket. Ändamålet med vitetanses nämligen inte ha förfallit enbart därför att adressaten själv efter denutsatta tidsfristen genom egna åtgärder har framkallat en situation därvitesföreläggandet inte längre fyller sitt ursprungliga ändamål, såsom närprestationen fullgjorts efter den utsatta tiden. Att det i uppbördslagen ochvissa andra skatleförfattningar tagits in särskilda bestämmelser om detta synesenligt promemorian inte behöva föranleda någon motsvarande reglering i enallmän lag, något som skulle kunna ge upphov till obefogade motsatsslut i rillämpningen. Promemoriansståndpunkt har lämnats utan erinran vid remissbehand-hngen utom avdomstolsverket, som förordar lagrådets förslag. Främst med hänsyn till riskenför motsatsslut vid rillämpningen biträder jag promemorieförslaget. För attden språkliga begripligheten skall underlättas bör ordet "förfallit"bytas ut mot "förlorat sin betydelse". Enligtpromemorian bör man inte i linje med lagrådets önskemål utsträcka stycketstillämpningsområde till att gälla alla former av löpande viten. Genom en sådanordning skulle den effekt man vill uppnå genom att införa en möjlighet tilllöpande vite försvagas. Förbudsviten särskilt om det gäller överträdelser av perdurerandekaraktär (t. ex. fortlöpande saluhållande av en viss vara trots förbud),skiljer sig emellertid enligt promemorian från andra former av viten. Vid tätaupprepanden kan vitesbeloppen snabbt bli orimligt stora. Vid perdurerandeöverträdelser uppstår också betydande rillämpningssvårigheter, om del intefinns någon särtcglering för dessa fall. Jag godtar dessa uttalanden ipromemorian, som lämnats utan erinran vid remissbehandlingen. De har giltighetockså i fråga om informationsälägganden och andra liknande föreskrifter somjagberört i anslutning till 4 §. Prop.1984/85:96 108 överensstämmelsemed vad jag uttalade där har paragrafen ändrats redaktionellt. Andrameningen bör tolkas pä sätt lagrådet anfört. Formuleringen har jämkats något iförtydligande syfte. Ipromemorian har i linje med lagrådets önskemål här tagils in en regel om attförsuttet vite bortfaller, om inte adressaten erhållit del av ansökan om dessutdömande från det vitet försuttits. Regeln överensstämmer med detställningstagande som har gjorts i rättsfallet NJA 1974 s. 243. Liksomremissinstanserna rillstyrker jag promemorieförslaget. Jag föreslår dock alt regelnjämkas redaktionellt för att den språkliga begripligheten skall underlättas. Ipromemorian har den avsedda tillämpningen av denna preskriptionsregel närmareberörts för vissa typfall. Jag ställer mig bakom de uttalanden som har gjorts idel sammanhanget. Paragrafenhar inte ändrats i förhållande fill avfattningen enligt lagrådsremissen. Jaghänvisar rill de uttalanden som gjordes i denna. 3Förslagen till lagar om ändring i lagen (1976: 666) om påföljder ochingripanden vid olovligt byggande m. m. (LPI),bostadssaneringslagen (1973:531), hälsoskyddslagen (1982: 1080) och naturvårdslagen (1964: 822). Jaggodtar lagrådels uppfattning att bestämmelser om vitets övergång på ny ägarebör begränsas till överiåtelsefall. I resp. lagrum (19§ LPI, 13§ bostadssaneringslagen,20 § hälsoskyddslagen och 39 a § naturvårdslagen) har därför gjorts dettillägget att förvärvet skall ha skett genom köp, byte eller gåva. Lagrådethar vidare uttalat att förslaget att löpande vite skall kunna övergå till ägaretill byggnad på ofri grund är alltför långtgående. Som skäl anges att detknappast är realistiskt att utgå från alt den som förvärvar en byggnad på ofrigrund tar del av vad fastrghetsboken innehåller. och har i delta hänseende anslutit sig till lagrådets uppfattning.Domstolsverket har påpekat att i detta fall i stället kan tillämpas förfarandetmed ett vitesföreläggande mot ägaren till byggnaden att vid överlåtelsemeddela efterträdarens namn och adress, varefter ett nytt vitesföreläggande känutfärdas mot denne. Vidövervägande av vad lagrådet och remissinstanserna anfört vill jag -rillskillnad frän vad som har uttalals i promemorian - för egen del ansluta migtill lagrådets uppfattning. Bestämmelserna i 19 § LPI och 39 a § natur- 1984/85:96 109 vårdslagenbör därför formuleras om så att de inte blir tillämpliga med avseende pålöpande vite när fråga är om byggnad på ofri grund. Även 13 § bostadssaneringslagenoch 20 § hälsoskyddslagen bör omformuleras så att regeln om alt löpande viteövergår på ny ägare inte blir tillämplig på ägare till byggnad på ofri grund. Ilinje med vad lagrådet har föreslagit ett förslag som vid remissbehandlingenbiträtts av , kommunförbundet och domareförbundet - har de nuaktuella paragraferna kompletterats med regler om all försuttet vite som avseren får tas ut endast av den som vid periodens början ägde eller innehadeden fastighet som är i fråga. 4 Förslagen till lagar om ändring i marknadsföringslagen (1975: 1418)och konkurrenslagen (1982: 729) Enligt17 § marknadsföringslagen gäller f. n. att allmän åklagare får väcka talan omutdömande av vite enligt marknadsföringslagen endast efter anmälan avkonsumentombudsmannen eller, i fråga om vite som avses i 5§, av annan som hosmarknadsdomstolen har ansökt om förbudet eller åläggandel. Därmed avses (jfr prop.1975/76: 34 s. 131 och prop. 1970:57 s. 99) att KO allrid skall vara behörigatt göra anmälan, även om förbudet eller åläggandet har meddelats på ansökan avannan än KO. Har domstolens beslut grundats på ansökan av annan än KO harockså den som har" gjort denna ansökan behörighet alt begära att åklagareför talan om utdömande av vitet. I38 § konkurtenslagen behandlas motsvarande situarion på det konkurrensrättsligaområdet. Den laglekniska konstruktionen är likartad. Enligt förarbetena (prop.1981/82:165 s. 301) skall regeln tolkas så att, om annan än NO har ansökt omprövning i , anmälan eller medgivande krävs av sökanden. Idetta läge har NO f. n. således inte behörighet att göra anmälan eller lämnamedgivande. Medanledning av ett påpekande från sida vid remissbehandlingenhar avfattningen av de berörda lagrummen liksom 7 § lagen om förbud motoskäliga avtalsvillkor jämkats i förhållande till förslaget i lagrådsremissen.Det har därvid synts vara principiellt riktigast att vederbörande ombudsman fårbehörighet all föra talan om utdömande av vite även i den situarionen att annanhar gjort den ansökan som har föranlett föreläggandet. I linje med vad somgäller f n. bör också den sistnämnde ha sådan behörighet. Det förslag somjaghär lägger fram och som också innebär att redaktionell överensstämmelse mellanlagrummen uppnås har utformats i samråd med chefen för . Prop.1984/85:96 110 5 Förslag till lag om ändring i lagen (1971: 289) om allmännaförvaltningsdomstolar Ienlighet med lagrådets förslag bör i 14 § lagen om allmänna förvaltningsdomstolarföras in en hänvisning till 6 kap. 21 § . Tillägget bör görastill punkt 2. 6 Förslag till lag om ändring i lagen (1984: 292) om avtalsvillkor mellannäringsidkare Riksdagenhar numera antagit en lag (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare somträtt i kraft . I lagens 5§ andra stycket föreskrivs alt talanom utdömande av vite skall föras vid allmän domstol av åklagare. Som harförordats i promemorian och under remissbehandlingen av harstycket ändrats så att talan i stället skall föras av den som hosmarknadsdomstolen har ansökt om förbudet, dvs. sammanslutning av näringsidkareeller enskild näringsidkare (3 §). 7Förslag till lag om ändring i lagen (1963: 193) om samarbete med ,, och angående verkställighet av stralT m.m. Ipromemorian förordas att vissa lagändringar genomförs för att man skall få tillstånd ett internordiskt samarbete för verkställighet av utdömda viten enligtmarknadsrättsliga författningar. Förslaget har godtagits vid remissbehandlingenoch jag biträder det också själv. De bestämmelser del här gäller bör i enlighetmed promemorieförslaget placeras i nordiska verkställighetslagen som fillägg rilldess 4§. Paragrafens tillämpningsområde bör utvidgas till alt omfatta ävenutdömda viten som i har förelagts av konsumentombudsmannen,eller . Vidare bör föras in enbestämmelse om att lagen även skall avse utdömda viten som har dömts ut iFinland av , eller efter överklagande av ett avgörande avdenna domstol, högsta domstolen. Den lagändring som det här gäller är av såokomplicerad natur att det är uppenbart alt lagrådets yttrande skulle saknabetydelse. Övrigai lagrådsremissen upptagna lagförslag har i princip godtagits av lagrådet. Ifråga om dem föreslår jag ingen ändring i förhållande rill lagrådsremissen. 1984/85:96 111 Utöverde i lagrådsremissen upptagna förslagen bör en följdändring till lagen om vitengöras i 23 § lagen (1974:13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder. Enligtlagrummet gäller f n. alt talan om utdömande av vite enligt den aktuella lagenförs vid allmän domstol av åklagare, och att sådan talan får väckas endastefter anmälan av länsarbetsnämnd eller eller, i visstfall, arbetstagarorganisation. I fortsättningen bör gälla att talan skallföras vid länsrätt av länsarbetsnämnd, ellerarbetstagarorganisation. Dennya lagstiftningen bör träda i kraft den . Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag alt regeringen föreslårriksdagen alt antaga delsde av lagrådet granskade lagförslagen 1-14 med vidtagna ändringar, delsinom upprättade förslag till 15. lag om ändring i lagen(1984:292) och avtalsvillkor mellan näringsidkare, 16. lag om ändring i lagen(1963:193) om samarbete med , , och angåendeverkställighet av straff m. m. 17. lag om ändring i lagen(1974:13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. Prop.1984/85:96 112 angående propositionen med förslag till lag om viten m.m. Medstöd av regeringens bemyndigande tillkallade dåvande chefen för justitiedepartementeti en kommitté för att bl. a. göra en översyn av vitesinstitutet.Kommittén, som antog namnet viteskommittén, avlämnade betänkandet (SOU1982:21) Eu effektivare vite. Sedanefter remiss yttranden över betänkandet avgivits av ett femtiotal instanser harett förslag till lag om viten jämte förslag till vissa andra lagändringar genombeslut av regeringen remitterats till lagrådet.Föredragande departementschefen uttalade vid sin anmälan av frågan omlagrådsremiss alt, med hänsyn till att förslagen i olika hänseenden skilde sigväsentligt från kommittéförslaget, särskilt samråd under ärendets beredninghade ägt rum med bl. a. vissa myndigheter som berördes av förslagen. Vidarehade en genomgång gjorts av de författningar med bestämmelser om viten somfinns registrerade i det rättsdataregister som statrådsberedningen för. Iyttrandet över lagförslagen uttalade lagrådet att enbedömning av det i förhållandet till kommitléförslaget mera vittsyftande förslagsom remitterats rill lagrådet var vansklig, eftersom del inte hade blivitföremål för remissbehandlig i sedvanlig omfattning. Lagrådet hänvisade iyttrandet särskilt till att del vad gäller frågan om prövningsinstans förutdömande av vite syntes önskvärt med ett förnyat övervägande grundat påsynpunkter som erhållits efter sedvanlig remissbehandling. Med hänsyn härtilloch med hänvisning till åtskilliga synpunkter av teknisk natur som utveckladesi yttrandet förordade lagrådet att förslaget inte i det remitterade skicketförelades till ställningstagande. Medbeaktande av vad lagrådet sålunda har anfört har beslutats att genom remissinhämta yttranden över lagrådsremissen jämte lagrådets yttrande. För attremissinstansernas granskning skall underlättas har föreliggande promemoriamed förslag till slutligt ställningstagande av regeringen upprättats inomjustitiedepartementet. Ett ytterligare skäl för en ny remissbehandling är attännu en fråga rörande viten avses bli upptagen i ärendet, nämligen om nordisktsamarbete i fråga om verkställighet av marknadsrättsliga viten. Med hänsyntilldet omfattande material som redan föreligger i ärendet har remissbehandlingenbedömts kunna begränsas. yttrande över del remitterade förslaget till lag om viten har upptagilsåtskilliga anmärkningar av mera allmän natur. I det följande kommer dessa attbehandlas först och därefter de särskilda lagbestämmel- Prop.1984/85:96 113 serna.Slutligen kommer den nyssnämnda frågan om nordiskt samarbete i fråga omverkställighet av marknadsrättsliga viten att tas upp. 2 Allmänt beträlTande förslaget till lag om viten allmänna delen av sitt yttrande har lagrådet främst diskuterat i vad mån endel bestämmelser om viten i andra författningar liksom vissa principer som harslagils fast i praxis bör tas upp i en ny allmän lag om viten. huruvuda så börske eller ej synes väsentligen vara en formell fråga utan någon avgörandesaklig betydelse. I flera avseenden torde lagrådets förslag böra följas, medandet ter sig mer tveksamt i andra fall. Idetta hänseende bör först nämnas att lagrådet har föreslagit att de bestämmelsersom nu finns i 25 kap. 8§ och 35 kap. 7§ skall föras över tilllagen om viten. Enligt det förstnämnda av dessa båda lagrum gäller beträffandevite som har förelagts i särskilt fall genom beslut av domstol eller annanmyndighet, att det utdömda vitet tillfaller staten, om ej annat är föreskrivet,samt att verkställighet och förvandling av utdömda viten följer bestämmelsernai bötesverkställighelslagen (1979:189). I fråga om annat vite, dvs. sådant somriktar sig till envar (generellt vite), gäller nyssnämnda bestämmelser och därtillvad som i övrigt är stadgat i 25 kap. om böter, däribland regelnom att böter som huvudregel skall ådömas i dagsböter. Enligt 35 kap. 7 §brottsbalken har bestämmelserna om preskriprion av ådömda böter tillämpning påutdömt vite, liksom också bestämmelserna om att ådömda böter bortfaller när dendömde dör. Fråganom dessa bestämmelser lämpligen bör föras över till en ny lag om viten ellerstå kvar i synes vara väsentligen beroende av ställningstagandettill ett annat spörsmål som lagrådet har tagit upp, nämligen om en ny lag om vitenbör göras tillämplig även på generella viten. Med hänvisning till att dennaform av viten är underkastad bötesreglerna förordades i remissen att endastvissa allmänna bestämmelser i lagen om forum m. m. skulle gälla viten av sådantslag. Enligt lagrådet utgör detta en brist. Yttrandet synes i denna del vara såatt förstå att lagrådet förordar att lagen i sin helhet - eller åtminstoneflera bestämmelser i denna - görs tillämpliga på generella viten. Främstgenom att de generella vitena som huvudprincip följer reglerna för dagsböterföreter emellertid dessa sådana olikheter gentemot andra former av viten att deinte lämpligen bör regleras i samma lag. Ett generellt vitesföreläggande har irealiteten karaktären av en slraffsanklionerad norm. Flertalet av debestämmelser som upptagits i lagen om viten och som har ansetts motivera att ensådan lag införs - t. ex. om beloppets bestämmande, om löpande vite och om deallmänna reglerna för utdömande - kan sålunda inte tillämpas på generella viten,eftersom utdömandet skall ske enligt vanliga straffmätningsprinciper. Medhänsyn till att de 8 1984/85. 1984/85:96 114 generellavitena helt omfattas av bestämmelserna om böter i 25 kap. synesregleringen höra hemma i detta kapitel. Meddenna utgångspunkt bör bestämmelserna i 25 kap. 8 § och 35 kap. 7 §, som juavser såväl generella viten som andra viten, stå kvar i balken. Lagrådetsönskemål kan emellertid tillgodoses så tillvida att en hänvisning tillbestämmelserna i - liksom i enlighet med vad lagrådet förordattill bötesverkställighelslagen - tas in i lagen om viten, lämpligen i dess 1 §. Lagrådethar också föreslagit all en hänvisning i lagen om viten görs till lagen(1964:168) om förvandling av böter. Sistnämnda lag har emellertid upphävts medverkan fr. o. m. .