prop · G803155 · 1984-12-31 00:00:00 — Det ärdärför naturligt atl riktlinjerna för verksamheten fastställs av organ som harså bred representation som möjligt i de olika grupper som berörs avinstitutionens verksamhel. Med dessa förutsättningar är det inte rimligt atlsärbehandla arbetstagare med konstnärliga arbetsuppgifter genom all ge dem ettstörre inflyiande över verksamhelens mål och inriktning än övriga arbelslagare. Mycketmer kan kanske inle sägas om detta resonemang än alt det anknyter till den liteotydliga analys om det demokratiska beslutsfattandets betydelse som finns i dentidigare texten, utan någon ändring av sakligl inlresse. Man iakttar detreservationslösa uttalandel som görs inledningsvis, att 2 § MBL inte är avseddall gälla för kommersiella företag. Någonriktigt kvalificerad analys av den gräns kring MBL:s tillämpningsområde somdras genom 2 § har knappast blivit gjord i den juridiska litteraturen. Facklig arbetsrätt, 2 uppl. 1979, s. 119 ff, återges mycketöversiktligt laglexl och några förarbelsutialanden, varefter författaren föregen del tillägger: innehåll skulle enligt min mening gränsen grovt få dras så, att frånmedbestämmande undantas vad som skrivs på ledar- och kultursidor men inlefrågor vilka annonser som skall tas in och dessas innehåll. Ytterst börbedömningen likväl bero på tidningens ambition. Del kommersiella faller inom,det ideella utanför MBL. Fotnot:Tidningen skulle inte vara skyldig att förhandla, om den av politiska skälvägrar att ta in en annons. Delminsla man kan säga om della uttalande är alt det gör en gränsdragning somverkligen är, med författarens egel uttryckssält, grov. Frågan är väl i självaverkel om den över huvud är praktiskt lillämpbar, för den händelse den skullekunna anses ha tillräckligt stöd i lagtext och förarbeten, 5.2.2.2Rättspraxis syn på innebörden av 2§ MBL Iavsnitt 5.1 konstaterade vi alt starka skäl lalar för atl elt anspråk påredaktionellt medinflytande inte är någol som ligger inom ramen för "förhållandetmellan arbetsgivare och arbetstagare", sådant detta uttryck an- Skr.1984/85:155 53 vändsi 1 § MBL. Avslulningsvis anmärkte vi emellerlid att frågan leder över un 2 §MBL. Dethar i sammanhanget sill intresse atl notera att lagrådet vid granskningen avförslagel till 2 § MBL för sin del hävdade, all 2 § borde uppfattas som en ilagen utförd definition av vad som i del aktuella avseendet borde anses höra inunder begreppet förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Lagrådetföreslog en omformulering av lagtexten i syfte att göra detta klart (prop. Föredragande departementschefen anslöt sig dock inte till delta förslag.Motiveringen för det ställningstagandet är dock föga upplysande (s. 527): Enligttexten i det remitterade förslaget har genom 2 § från lagens tillämpningsområdeuttryckligen undantagits vissa verksamheter i närmare angivna avseenden. Molden bakgrunden saknas anledning alt avgöra om del undantagna området i och försig skall anses falla uianför förhållandet mellan arbelsgivare ocharbetstagare. Jag finner därför inte anledning alt ansluta mig till den avlagrådet föreslagna omformuleringen av lagtexten på denna punkl. Alltnog,den fråga som vid den fortsatta analysen bör ställas är hur ett anspråk påmedbestämmanderätt sådani som det av SJF framförda principiellt sett bör ansesförhålla sig till 2§ MBL. Skulle del kunna göras gällande all della anspråk,med tanke på de skäl på vilka det grundas, / och för sig är elt anspråk påinflytande över "verksamhetens mäl och inrikl-ning"1 (Vi bortser dåfrån tillkommande tolkningsproblem som t.ex. vad som utgör"opinionsbildande" verksamhet.) Finns del med andra ord slöd för denuppfatlning som antyds i avsnitt 5.1? Syfiar 2 § MBL egenlligen fill alt dragränsen mellan beslut om "mål och inrikining" och företagsledningsbeslutav den art som lika väl kan förekomma i andra verksamheter än de som åsyftas i2§ (dvs. förelagsledningsbeslut av ekonomisk betydelse och därmed av betydelseäven för arbetstagarna i den egenskapen), liksom vissa beslut avarbelsledningskaraktär? Tvåavgöranden ur arbetsdomstolens praxis har sill intresse för denna fråga. Delena är det lidigare (avsnitt 4.1.2) nämnda avgörandet i det s. k. GefleDagbladsmålet (AD 1981 nr 22), det andra ett avgörande som gällde tillämpningenhos av 39 § MBL om facklig vetorätt (AD 1983 nr 2). IAD 1981 nr 22 gällde tvisten huruvida hade åsidosatt 11 § MBLgenom att utan föregående initiativ till förhandling med personalklubb hos företaget besluta att ändra försia sidan frånatt ha varil en ren annonssida till atl innehålla redaktionell text och bilder.Arbetsgivarsidan invände i målet i första hand all beslutet föll utanför MBLenligt 2 §. Arbetsdomstoleninledde sina domskäl med en allmän redogörelse för 2 § MBL och dess förarbeten.Domslolen konstaterade bl. a. alt två skilda förutsättningar skall varauppfyllda för att undantagsregeln i 2 § skall vara 1984/85:155 54 tillämplig.Verksamhelen skall vara av viss angiven speciell nalur eller tjäna ett visstangivel särskilt ändamål. Därjämte skall saken gälla verksamhelens mål ochinrikining. Såvitt gäller den första förutsättningen fann domstolen, att detslod utom tvivel att den var uppfylld. tjänar GefleDagblad etl opinionsbildande och nyhetsförmedlande ändamål. Däremot var dettvistigt mellan parterna huruvida ändringen av tidningens förstasida kundeanses gälla verksamhetens mål och inrikining. Vidsin behandling av den frågan konstaterade domstolen bl. a. att del iförarbetena görs en åtskillnad mellan beslut om rikllinjer för verksamheten ochbeslut som avser genomförandet av dessa riktlinjer. Enhgt domstolens meningkunde det antas atl även andra beslut om riktlinjer för en tidningsopinionsbildande och nyhetsförmedlande verksamhel än frågan om tidningenspartipolitiska inriktning kan vara att hänföra till verksamhetens mål ochinriktning, såsom beslut om tidningens hållning i nyklerhetspoli-tiskt ellerreligiöst hänseende eller beslut att lägga tonvikten på lokal nyhetsbevakningeller att ägna speciell uppmärksamhet åt en viss aktuell miljöfråga. I fråga omgenomförandebeslut ger enligt domstolen förarbetena det allmänna intrycket alllagstiftaren har anlagt etl restriktivt synsätt. Lagstiftaren har emellertidockså velat lämna en belydande frihet ål rättstillämpningen när del gäller altmed beaktande av lagstiftningens allmänna syften dra gränsen i de enskildafallen kring det undantagna beslutsområdet. Domstolen sade sig också viljaframhålla alt ett beslut om rikllinjerna för en tidnings verksamhet eller omgenomförandel av sådana rikfiinjer kan falla inom undantagsområdet enligt 2 §MBL, även om beslutet har belydande ekonomiska konsekvenser för företagel. Parternasståndpunkter i målet kunde enligt domstolen sammanfattas på följande sätt.Enligt arbetsgivarsidan hade övergången till redaktionell text på förstasidanföranletts av en strävan alt markera tidningens karaktär av nyhets- ochopinionsbildningsorgan. Etl beslut som på detta sätt gäller avvägningen mellanannonser och redaktionell text i tidningen faller enligt arbetsgivarsidansmening inom tillämpningsområdel för 2 § MBL. Beslutet rörde genomförandet av enriktlinje för tidningens verksamhel, nämligen den att vara ett nyhets- ochopinionsbildningsorgan. På arbetstagarsidan framhöll man att beslutet att ändraförstasidan hade varil ekonomiskt betingat och att beslutet, även om det skulleanses huvudsakligen röra tidningens mål och inriktning, dock hade haftekonomisk betydelse och medfört risk för ogynnsamma ekonomiska verkningar förtidningsföretaget. Arbetsdomstolenfann atl beslutet inte var ett sådani beslut om rikllinjer för verksamheten somdel lalas om i förarbetena. Frågan var då om beslutet borde betraktas som ettbeslut om genomförande av någon riktlinje som är fastlagd för tidningen.Domstolen fann atl beslutet onekligen hade betydelse för tidningen sompressorgan. Genom atl utnyttja förstasidan för redaktionell text och bildermåste redaktionen antas ha fått möjlighet att på elt effekiivare säll spridainformation, varigenom tidningens ställning som opinionsbildare ochnyhetsförmedlare hade stärkts. Domstolenfortsatte: "kan emellertid göras gällande att vatje beslut av etttidningsföretag som på ett eller annat sätt påverkar tidningens ulseende ellerinnehåll kan vara av betydelse för tidningen som pressorgan. Ett sådantopreciserat samband mellan ett aktuellt beslut och tidningens målsättning attvara ett organ för opinionsbildning och nyhetsförmedling kan inte ansestillräckligt för alt lagens krav om att beslutet skall avse verksamhetens måloch inriktning kan anses uppfyllt. 1984/85:155 55 ellerlagens förarbeten ger något slöd för att vatje beslut som kan sägas vara avredaktionell karakiär skulle vara undantaget från medbestämmandelagenstillämpningsområde. - Utredningen ger vid handen att frågan om ändring av GefleDagblads förstasida övervägts sedan en lång följd av år i syfte atl markeratidningens roll såsom nyhetsförmedlande och opinionsbildande organ.Genomförandet av förändringen sköts emellertid av del skälet attändringen ansågs ha en ogynnsam inverkan på tidningsföretagels annonsintäkter.Följden härav blev atl det utredningsarbete som direkt föregick beslutet omändringen hell inriktades på de ekonomiska konsekvenserna av denna. Även omförelaget bedömt ändringen av förstasidan som angelägen för tidningen sompressorgan, har sålunda de ekonomiska frågorna kommil all dominera inför detgenomförandebeslut som det här varil fråga om. Med hänsyn härtill och då delinte gälll att förändra ulan endast att understryka tidningens nyhetsförmedlandeoch opinionsbildande roll finner varbetsdomstolen att beslutet alt ändratidningens förstasida från atl vara annonssida till atl innehålla redaktionelltmaterial inle har haft sådan särskild betydelse för tidningen såsomopinionsbildare och nyhetsförmedlare atl beslutet direkt eller indirekl kananses ha gälll tidningens mål och inrikining." Domslolenunderkände därmed arbetsgivarsidans invändning all det omtvistade beslutet varundantaget från MBL:s tillämpningsområde enligt 2§. Domenger anledning till ett flertal iakttagelser av intresse. Vi skall återkommatill några av dem. Här har del emellertid särskilt intresse alt parternasargumentation och domstolens prövning tog sikte på en avvägning mellan de"redaktionella" aspekterna på tidningsföretagels beslut och deekonomiska verkningarna av beslutet. Arbetstagarsidans anspråk påmedbestämmanderätt grundades på dess intresse av de ekonomiska verkningarna.Avgörande för ställningstagandet i målet blev den dominerande betydelse förbeslutet som de ekonomiska aspekierna hade hafl. Till detta kom enligtdomskälen atl det inte hade gällt "att förändra utan endast attunderslryka tidningens nyhetsförmedlande och opinionsbildande roll". I det mål som avgjordesgenom domen AD 1983 nr 2 hade SIF lagl in veto under åberopande av 39 § MBL molen av lilUänkl samproduktion och gjort gällande allåtgärden kunde antas medföra åsidosättande bl. a. av kravet på opartiskhet iradiolagen. Arbetsgivarsidan väckte talan hos abelsdomstolen och hävdade altdet saknades laga grund för vetot. Det gjordes gällande bl. a. att vetorättenöver huvud inte står till buds när ett påstått lagstridigt handlande gäller enlag av radiolagens karaktär. Domstolen fann att vetorättens tillämpningsområdeinte har avgränsats till något vissl slag av lagstiftning och fortsatte: --- Detanförda betyder emellertid inle alt domstolen menar att vetorättenstillämpningsområde skulle sakna gräns i den riktning som arbetsgivarsidan harantytt med sin nu ifrågavarande invändning. Däremot anser domstolen alt fråganom vetorättens avgränsning knappast torde kunna angripas med utgångspunktdirekt från karaktären hos den lag som blir akluell. I stället blir det deövriga förutsättningar för vetorättens 1984/85:155 56 utövandesom uttrycks i eller eljest får anses följa av 39 § medbestämmandelagen somblir bestämmande för vetorättens tillämpningsområde. följande fann domslolen att del lag- eller kolleklivavialsbroll som åsyftasi 39 § måsle vara knutet till själva del förhållandel att arbetsgivaren anlitarej anställd arbetskraft i stället för anslälld, lill utförandel av detifrågavarande arbetet eller till vad som har samband med detta ellermed uppdragsförhållandet i övrigt, såsom t, ex. den skattemässiga redovisningenav för arbetet utgiven och erhållen ersällning. Detta samband saknades i detomtvistade fallet. OmSIF skulle anses ha rätt atl utöva vetorätt i etl fall som det förevarande,innebär detta i själva verkel principielll sett alt en facklig organisationtilläggs befogenheten all via vetorätlsreglerna rent allmänt övervakalagenligheten av arbetsgivarens verksamhel. En sådan allmän övervakningsuppgiftkan enligt domstolens mening inle grundas på medbestämmandelagens vetorättsregler. Delligger nära lill hands all i detla se elt uttryck för uppfattningen attutövandet av medbeslämmanderäliigheler enligt MBL skall ha en anknytning lålvara ibland av ganska allmän natur till arbetslagarnas intressen i denegenskapen och atl man då syftar i varje fall i det huvudsakliga på ekonomiskaintressen. Ettanspråk på redaktionellt inflyiande skulle alltså, med lanke på denprincipiella grund för anspråkel som SJF har anfört, få betraklas som ellanspråk på inflytande över vad som utgör verksamhelens mål och inriktning (2 §MBL). Det nalurliga är rimligen atl behandla saken som en fråga omtillämpningen av 2 § MBL, eftersom trots allt det lagrummet enligt sinaförarbeten är avsett alt reglera det här aktuella problemet i slort ocheftersom lagstiftaren inte har velal binda sig för att 2 § skall betraktas somen regel om innebörden av ultryckel "förhållandet mellan arbetsgivare ocharbetstagare". I alla händelser kan man emellertid inte gärna komma tillskilda resultat beroende på om man för etl resonemang kring I § MBL ellerväljer atl knyta analysen till 2 §. Maniakttar emellertid nu alt lagen, sådan den är avfattad i 2 §, inte låler detavgörande vara i vilket syfte ell anspråk på medbestämmanderätt förs fram. Istället gäller det att fastställa vad som utgör en viss verksamhels mål ochInriktning. Det förutsätts all arbetsgivaren fattar beslut rörandeverksamhetens mäl och inriktning och att det är dessa beslut som undantas frånlagens tillämpningsområde. Omvi återvänder till förarbetena och till domskälen i Gefle-Dagblads-målet AD1981 nr 22 kan vi börja med att följa det där angivna mönstret och göra denskillnad mellan "riktiinjebeslut" och "genomförandebeslut"som antyds i förarbetstexlen (a prop. s. 329) och som något närmare ulvecklas idomen. Det exempel på ett rikllinjebeslui som anges i propositionen är beslutom en tidnings partipolitiska inriktning. 1 skälen till AD Skr.1984/85:155 57 1981nr 22 anförs som ytterligare exempel beslut om tidningens hållning i nyklerhelspolitiskteller religiöst hänseende och beslut all lägga tonvikten på lokalnyhetsbevakning eller att ägna speciell uppmärksamhet ål viss aktuellmiljöfråga. Vad som mer i detalj ligger i att beslutet gäller "rikllinjer"för verksamheten framgår inte med någon tydlighet i förarbelslext ellerdomskäl. Det naturliga är väl dock alt däri lägga in all del skall vara någotslags mer generelll policybeslut eller fastställande av ett program förframliden eller . 1 Gefle-Dagbladsfallet fann arbetsdomstolenatt tidningsföretagets beslut att ändra förstasidan från annonssida lill ensida med redaktionellt malerial inte innebar att någon riktlinje eller allmänmålsättning för tidningens opinionsbildande eller nyhetsförmedlande verksamhelhade lagls fast; vad som kunde komma i fråga var på sin höjd att beslutet varett beslut om "genomförande" av nägon riktlinje som var fastlagd förtidningen. Manfår enligt vår mening förslå förarbeten och AD-dom så all beslui om rikllinjerför en tidnings redaktionella verksamhet skall betraktas som sådana beslut ommål och inriktning som åsyftas i 2§ MBL. Arbetsdomstolen påpekar i sinadomskäl bl. a. alt beslut om riktlinjerna för en tidnings verksamhet (eller omgenomförandet av sådana rikllinjer) kan falla inom undanlagsområdet enligt 2 §MBL även om beslutet har belydande ekonomiska konsekvenser för företaget. Iförarbetstexlen lycks det emellerlid inte finnas något som antyder att manskall göra något slags avvägning mellan motstående intressen, på arbetstagarsidant.ex. inlressel av all få öva inflyiande över beslut av betydelse förföretagels ekonomi, när del skall avgöras om ett riktiinjebeslut faller uianförMBL. Inle heller domskälen i AD-domen ger slöd för det, lål vara atl domstolenhar lagl sig vinn om försiktighet i formuleringen av sina uttalanden omrättsläget i stort. Det avgörande skulle då i stället bli vad som är ell"riktiinjebeslut" och vad som inte är det. Kanske skall manprincipielll sett ställa ganska slränga krav pä begreppet. Meddetla synsätt kan del knappast göras gällande alt journalisterna och derasfackliga organisalion har slöd i MBL för anspråk på medbestämmande i fråga omredaktionella riktiinjebeslut, när anspråket motiveras på det sätt som SJF hargjort. Journalisterna kan då givetvis invända all beslut om rikllinjer av deltaslag får en direkt och betydelsefull återverkan på deras arbetsuppgifter ocharbetsförhållanden, på ett sätt som skiljer dem från alla andra yrkesgrupperhos tidningsföretagen. Man skulle kunna uttrycka saken så att i alla händelserarbetsledningsaspekterna på ett riktiinjebeslut borde vara underkastade bl.a.förhandlingsrätt enligt MBL. Delär emellerlid svårt att se att 2§ MBL ger någol utrymme för en sådaninvändning. I sammanhanget har AD: s dom 1981 nr 150 sitt intresse som ellslags parallell. Målet gällde förhandlingsrätten inom den offenlliga sektorn.Domslolen hade all pröva om hade varit skyldigt attförhandla med TCO-S rörande två avsnitt i en blivande propo- Skr,1984/85:155 58 sition med förslag till läroplan för (bruketav graderade betyg inom tillvalssystem och antalet veckolimmar iämnet hemkunskap). Målet avgjordes på grundval av en uttolkning av begreppelförhållandel meHan arbetsgivare och arbetstagare beslut av övervägandepolitisk art hör inte dit. TCO-S ansågs inte ha haft förhandlingsrätt i frågaom de båda avsnitten i propositionen. AD betonade emellertid avslulningsvisatt delta inte uteslöt de fackliga organisationerna från rätlen att (iefterhand) förhandla om konsekvenserna för deras medlemmar av elt politisklbeslut som i sig självt inte var förbundet med förhandlingsskyldighet förslaten. Med tanke bl. a. på skiUnaderna mellan reglerna för tillämpning av MBLinom den offentliga sektorn och 2§ MBL, synes samma synsätt ha sintillämplighet även såvitt gäller den här senast behandlade frågan (jfr ävenanalysen i AD 1981 nr 8). Vi menar alltså atl övervägande skäl lalar för attprincipiellt uppfatta 2 § MBL så att vad som är att betrakta som"rikllinjebeslui" med avseende på verksamhetens särskilda mål ochinrikining faller utanför lagen oavsett om beslutet får ekonomiska eller andraverkningar av betydelse för de anställdas arbets- elleranställningsförhållanden. Det återstår då atl avgöra vad som hör in underbegreppet riktiinjebeslut. Det kan som vi sade te sig nalurligl att i begreppetlägga in atl del skall vara något slags mer generellt policybeslut ellerfastställande av ett program för framliden eller för viss lid framöver.Sannolikt finns del åtskilliga fall där det inte gärna kan råda någon tvekan omatl man har att göra med riktiinjebeslut i den här diskuterade meningen. 1 allahändelser står det klart att det saknas stöd i MBL för anspråk på avtal om medbestämmande,när anspråken lar sikte jusl på riktlinjerna för den redaktionellaverksamhelen hos en tidning eller t. ex. på valet av politisk linje eller avallmän linje i någon viss samhällsfråga eller liknande. En mer diskutabel frågaär i vad mån del skall anses möjligl att träffa avtal med kollektivavtaletsrättsverkningar (jfr under 5.4 i det följande om avtal med andrarättsverkningar) om medbestämmande vid utseende av den redaktionella ledningeneller vid beslämmande av l.ex. chefredaktörens befogenheler, underförulsättning att den redaktionella ledningen tankes inbegripa fattande avriktlinjebeslut i den mening som just antyddes. Sannolikt rör man sig redan härsnarare med beslut som skall anses gälla genomförandel av rikllinjerna än medegentliga riktlinjebeslut. TA och TU har drivil uppfattningen att TF och/eller 2 §MBL utesluter de fackliga organisationerna från rält lill medbestämmande i enrad avseenden (se redogörelsen för remissvaret till arbetsmarknadsutskottet iunderbilaga 1). Till det "fredade" områdel räknar TA och TUsåväl beslut om publicering eller icke-publicering i det enskilda fallet sommer övergripande och långsiktiga beslut t.ex. om vilka slags material som skallförekomma i tidningen eller tidskriften, avvägningen mellan olika slagsmaterial m.m. Skr.1984/85:155 59 Man talar också om beslut l.ex. om disposilion av delredaktionella utrymmet för olika ämnesområden, fördelningen av redaktionellaresurser, redigeringsprinciper, utgivningsperiodicitet, målgrupper och spridningsområden,utgivning av editioner och av bilagor av olika slag. Vidare tänker man påbeslut om rekryteringen av redaktionell personal tillhörande olika kalegorier. Så myckel kan ganska säkert sägas som att vissa - men inlealla - av de beslut som åsyftas av TA och TU bör uppfattas som riktiinjebesluti den bemärkelse som avses i förarbetena och i AD 1981 nr 22. Alt mer i delaljange hur gränsen skall dras är dock inte någol som låter sig göra inom ramenför etl sådani ulredningsuppdrag som vårt (jfr kap. 5 i det föregående). Detär ytterst en uppgifl för rältslillämpningen att avgöra hur saken skall bedömasi vatje enskill fall. I sammanhanget kan erinras om följande avsnitt urdomskälen lill AD 1981 nr 22: Arbetsdomstolen finner det inte vara möjligl att ulövervad som har anförts göra några allmänna uttalanden om gränserna kring detområde avseende beslut om genomförande av fastställda rikllinjer för entidnings verksamhet som bör anses undantaget från medbestämmandelagens tillämpningsområde.I försia hand måste det ankomma på branschens parter atl utveckla ett gemensamtsynsätt i dessa frågor. Ätminstone i nuvarande läge är rättstillämpningensuppgift att finna en lösning på det enskilda tvistefallel. Uttalandet tar snarasl sikte på "genomförandebesluten"men bör vara giltigt även för riktlinjebesluten. På sätt och vis kan det te sigegendomligt atl branschens parter i första hand är de som har uppgiflen attreda ut begreppen och söka sig fram till etl synsätt som kan ge ledning ålrättstillämpningen, när själva rättsfrågan är var gränsen går för MBL: stillämpningsområde. Med de allmänna utgångspunkterna för den kollekliva arbetsrättenoch med MBL: s natur av en s. k. ramlag som i stor utsträckning bygger på allarbetsmarknadens organisationer medverkar i normbildningen, är della vidnärmare eftertanke dock inte så konstigt. Förmår arbelsmarknadsparlerna nåfram lill en gemensam uppfallning är del naturligt att den får en styrandeverkan på rättstilllämpningen; lyckas de inte blir det slulligen arbetsdomstolensuppgifl atl med ledning av det bristfälliga rätts-källematerial som finns dragränsen från fall till fall. Specialmotiveringen till 2 § MBL (a. prop. s. 329) talarockså om undantag från lagens tillämpningsområde även för "beslut rörandegenomförandel av verksamheten som kan sägas vara omedelbarl beroende av denfastställda målsättningen". I molivtexten ges härulöver jusl inte någonledning för del närmare bestämmandet av denna kategori genomförandebeslut. Detnyss återgivna uttalandel liksom andra lalar dock för alt lagstiftaren allmäntsett har anlagt etl restriktivt synsätt på denna aspekt av undanlagsregeln i 2§(jfr även ullalandet att "del enbart är frågor som omedelbarl hängersamman med verksamhelens särart som blir undan- 1984/85:155 60 tagna"). Elt exempel som väl får uppfattas somåsyftande genomförandebesluten (jfr ovan) är del som gäller utseende avchefredaktör: