prop · G80336 · 1984-12-31 00:00:00 — Detta utesluter dock inte alt en vissbegränsning av regeringens normgivningskompetens kan övervågas. reform innebar all normgivningsmaklen på delkyrkliga området fördelades mellan , regeringen och kyrkomötet alltefter ämnets art. Vad gäller föreskrifter om centralstyrelsen framgår av övergångsbeståm-melsernatill RF endast alt kyrkomötet med stöd av föreskrifter i lagen om får meddela föreskrifter om verksamheten hos organ som tillsätts avkyrkomötet, dvs. verksamheten hos centralstyrelsen. Konstitutionellt innebärdetta att andra föreskrifter som rör centralstyrelsen ligger inom ramen förregeringens normgivningskompetens enligt 8 kap. 13 § RF, den Prop.1984/85:36 12 s. k. restkompetensen. har emellertid i lagen omsvenska kyrkan meddelat föreskrifter om centralstyrelsens uppgifter iförhållande till kyrkomötet och om dess sammansättning. 1 lagen om kyrkomötethar dessutom meddelat föreskrifter om val av ledamöter icentralstyrelsen, om sammanträden saml om beslutförhet vid handläggning avärenden i styrelsen. Med hänsyn till bestämmelsen i 8 kap. 17 § RF om den s.k. formella lagkraftens princip har därigenom regeringens kompetens i praktikenredan begränsats. Ett sått att även i formell mening åstadkomma enbegränsning av regeringens normgivning beträffande centralstyrelsen är attgenom en grundlagsändring helt eller delvis föra över normgivningsbefogenheternatill . 1 samma utsträckning som föreskrifter om centralstyrelsen förstill beslutsområde begränsas regeringens restkompetens enligt 8 kap.13 § RF. De föreskrifter om centralstyrelsen som redan har meddelatkan sammanfattande betecknas som grundläggande föreskrifter om organisationen.1 likhet med arbetsgruppen anser jag att detta är en naturlig utgångspunkt förövervägandena om vilka föreskrifter som hör undantas från regeringenskompetensområde. Regeringens restkompetens kan alltså begränsas genom attgrundläggande regler om centralstyrelsens organisation förs till riksdagensbeslutsområde. Jag föreslår att punkt 9 övergångsbestämmelserna till RFkompletteras med en bestämmelse av denna innebörd. Som formkrav bör gälla attgrundläggande föreskrifter i ämnet - i likhel med vad som faktiskt redan harskett - ges i lagen om eller i annan lag, efter yttrande avkyrkomötet. Jag återkommer till den närmare utformningen av bestämmelsen i specialmoliveringen(avsnitt 4). Centralstyrelsen har vid remissbehandlingen avarbetsgruppens förslag förespråkat att regeringens normgivningskompetensbegränsas ytterligare och att kyrkomötet i stället får utökade normgivningsbefogenheterbeträffande centralstyrelsen. Enligt centralstyrelsen är det naturligt attregeringen måste kunna meddela föreskrifter om verkställighet av lag som berörcentralstyrelsen. Centralstyrelsen ifrågasätter inle heller regeringens befogenhetalt meddela föreskrifter som rör förvaltningen och användningen av anslagnastatsmedel. Däremot anser styrelsen att det inte finns något behov förregeringens del att generellt reglera styrelsens angelägenheter i frågor somomfattas av regeringens restkompetens. För egen del vill jag sätta in frågan om regeringens normgivningsbefogenheterbelräffande cenlralstyrelsen i ett större sammanhang. En bårande tanke i 1982års reform var all inom ramen för ett bevarat samband mellan staten och åstadkomma en rimlig fördelning mellan statens och kyrkans befogenheteratt meddela föreskrifler i kyrkliga ämnen. 1 förarbelena lill reformen (prop.1981/82:77 s. 30) uttalade föredragande statsrådet att kyrkan, så länge dessorganisation och verksamhet år offentlig-rättsligt reglerad, måste godtaprinciperna för den offentliga maktens 1984/85:36 13 utövande, såsom dessa har kommit lill uttryck i vårförfattning. Enligt min mening kan det i förevarande ärende inte komma i frågaatt rubba denna grundsals som del råder politisk enighet om. Del innebår bl. a.att regeringen med slöd av sin restkompetens måsle kunna meddela föreskriftersom rör centralstyrelsen i dess egenskap av statlig förvaltningsmyndighet. Enannan sak är att kompetensen inle bör utnyttjas på ett sätt som kan uppfattassom ett intrång i kyrkans självbestämmanderätt i internt kyrkliga frågor. Dethela bygger enligt min mening på ett fortsatt ömsesidigt förtroende mellanstaten och kyrkan. Under hänvisning till vad jag nu har sagt ser jag det somnaturligt all centralslyrelsen omfattas av vissa föreskrifter som regeringenmeddelar. Helt klart är del all regeringen bör kunna meddela föreskrifter somrör förvaltningen och användningen av anslagna stals- och kyrkofondsmedel.Centralstyrelsen har inte heller riklat invändningar häremot. Vidare bör detenligt min mening finnas möjligheter för regeringen att genom normgivning föraöver förvallningsuppgifler på centralslyrelsen. Som exempel vill jag nämna alldet f. n. övervägs all till cenlralstyrelsen föra över uppgiften att prövafrågor om fördelning av bidrag lill viss rikskyrklig verksamhei. Om regeringenpå della sätt för över en förvaltningsuppgift lill centralstyrelsen, måste del enliglmin mening finnas en möjlighel för regeringen att i samband därmed föreskrivahur uppgiften skall fullgöras. Det kan gälla regler om förfarandet vid ansökan,skyldighet att höra andra myndigheter, underrättelse om beslut m. m. Jag menaratt regeringen över huvud taget med stöd av restkompetensen skall kunna meddelasådana föreskrifler beträffande styrelsen, som avser dess förhållande lillandra myndigheter eller lill enskilda. Ett behov av sådana föreskrifler kanfinnas når del gäller t. ex. arkivvård, upphandling och utgivande avförfattningssamling. Ett annat exempel är detaljföreskrifter om offentligaanställningsförhållanden. Inom de ämnesområden som jag nu har beskrivit finns detalltså enligl min mening alltjämt etl behov för regeringen att med slöd av sin restkompetenskunna meddela föreskrifter som berör cenlralstyrelsen. Om man därutöver villbegränsa regeringens restkompetens krävs det att man noga anger de ämnen sombör uteslutas från kompetensområdet. Det skulle närmast vara fråga om ämnen somformellt ligger inom regeringens kompetensområde, men som närmast rör interntkyrkliga frågor. Arbetsgruppen har inte ansett sig kunna ange och medtillräcklig klarhet beskriva några ämnen av della slag. Inte heller cenlralstyrelsenhar givit några sådana exempel. Arbetsgruppen har i stället förordat attregeringen, på samma sätt som i fråga om regleringen av den kommunala verksamhelen,visar stor återhållsamhet när det gäller alt utnyttja sin normgivningskompetens.Jag delar arbetsgruppens bedömning av denna fråga. En sådan återhållsamhet år enliglmin mening angelägen med hänsyn till all kyrkan inom ramen för ett bevaratsamband med staten bör få åtnjuta en så stor självständighet som möjligt. Jagvill särskill poängtera att strävandena all begränsa regeringens normgivninginte Prop.1984/85:36 14 bara bör avse nya författningar utan även redan beslutaderegeringsförfattningar. Det är därför angeläget alt en genomgång av författningsmaterialetpåbörjas . Självfallet måste detta ske i nära samarbete med centralstyrelsen. För att undvika tillämpningsproblem är det angeläget attgränsen mellan regeringens och kyrkomötets kompetens att meddela föreskrifterom centralstyrelsen blir så klart angiven som möjligt. Av särskild betydelseär beskrivningen i punkt 9 övergångsbestämmelserna till RF av de ämnen i vilkakyrkomötet efter delegation från får meddela föreskrifter. Systemetår nämligen så utformat att regeringen inte får meddela föreskrifter i de ämnensom enligt grundlagsbestämmelserna kan delegeras till kyrkomötet. Enligt punkt 9 fjärde stycket övergångsbestämmelserna tillRF får kyrkomötet med stöd av föreskrifter i lagen om meddelaföreskrifterom bl. ""verksamheten hos organ som tillsatts avkyrkomötet". Härmed avses enligt förarbetena till bestämmelsen (prop.1981/82:77 s. 32 f) detaljregler rörande arbetsformer m. m. framhåller i sitt remissyttrande avses närmastsådana regler som normalt återfinns i statliga myndigheters instruktioner.Kyrkomötet har också i kyrklig kungörelse (SKFS 1983:4) med arbetsordning förkyrkomötet och i kyrklig kungörelse (SKFS 1983:9) med instruktion för centralstyrelse meddelat sådana regler om centralstyrelsen. Arbetsgruppen anser att uttrycket "verksamhetenhos" år oklart och kan ge utrymme för framtida tolkningssvårigheter.Arbetsgruppen föreslår i förtydligande syfte att ultrycket ersätts av"arbetssättet hos"". Mot detta har centralstyrelsen ochytterligare någon remissinstans invant att en sådan ändring skulle medföra enbetydande inskränkning i kyrkomötets befogenheter att meddela föreskrifter förorgan under kyrkomötet. 1 likhet med arbetsgruppen anser jag att det kanifrågasättas om ""verksamheten hos" är ett lämpligt uttryck förvad som innefattas i kyrkomötets normgivningskompetens beträffandecentralstyrelsen. Jag anser emellertid inte att man behöver hysa någrafarhågor för framtida tolkningssvårigheter i förhållande till regeringenskompetensområde. Enligl min mening står det nämligen helt klart alt kyrkomötetsnormgivningskompetens endast omfattar detaljbelonade regler rörandecentralstyrelsens arbetsformer av det slag som brukar meddelas i instruktionerför statliga myndigheter. Som jag redan har berört vid behandlingen av fråganom regeringens normgivningskompetens måste regeringen i samband med attförvaltningsuppgifter förs över till centralstyrelsen kunna meddela föreskrifterom handläggningen av de ärenden som förs över. Regeringen måsle över huvudtaget kunna meddela föreskrifter om styrelsens förhållande till andramyndigheter eller lill enskilda. Jag anser därför att det inte är nödvändigtalt ändra den berörda grundlagsbestämmelsens ordalydelse. Jag föreslår följaktligeningen lagstiftningsåtgärd i denna del. Prop.1984/85:36 15 2.2.3 Vidareddegution av kyrkomötets normgivning Mitt furslag: En möjlighet öppnas för kyrkomötet altdelegera normgivning till stiftsmyndigheter, kyrkliga kommuner eller kyrkokommunalaförvaltningsmyndigheter i fråga om böcker, svenska kyrkanssakrament, gudstjänst och övriga handlingar samt kollekier. Arbetsgruppen: Överensstämmer med mitt förslag(promemorian s. 52 - 53). Remissinstanserna: Förslaget godtas allmänt avremissinstanserna. Några framför dock detaljsynpunkter på utformningen avlagförslaget (se bilaga 3 avsnitt 4.3). Skäl för mitt förslag: Enligt punkt 9 femte stycket övergrmgsbestämniel-sernatill RF kan , om den bemyndigar kyrkomötet att meddela föreskrifter iett visst ämne. medge att kyrkomötet överlåter åt organ, som det tillsätter,att meddela bestämmelser i iimnet. Kyrkomötet kan alltså under vissaförutsättningar vidaredelegera sin normgivningskompetens till centralstyrelsen.Riksdagen har i 7 § andra stycket lagen om öppnat en sådanmöjlighet för kyrkomötet i fråga om kollekier. I kyrklig kungörelse (SKFS1983:2) om kollekier har kyrkomötet utnyttjat den sålunda givna möjligheten. Före ikraftträdandet av reform kunde domkapitlenoch kyrkoråden fatta beslut av författningskaraktär eller förfatiningsliknandebeslut i vissa ämnen. t. ex. i fråga om kollekier och ordningen för vissagudstjänster. De nya normgivningsreglerna innebår att föreskrifler i de ämnensom ligger inom kyrkomötets normgivningsområde inte liingre kan beslutas aeller delegeras vidare till domkapitlen eller kyrkoråden. Detta innebär i sintur att beslut om föreskrifter i de aktuella ämnena endasl kan fattas avkyrkomötet och i vissa fall av centralstyrelsen, även om föreskrifterna endaströr ett visst stift eller en viss församling. Sålunda har t. ex. under hösten1983 centralstyrelsen utfärdat 13 olika kyrkliga kungörelser (SKFS 1983:11-23)med föreskrifter om riks- och stiftskollekter för , nämligen en förvarje sfift. Syftet med reform var att föra över vissa interntkyrkliga ämnen från regeringens till kyrkomötets normgivningsområde. Däremotfanns det inte någon uttalad a\sikt att ändra pä handläggningsordningen i frågaom föreskrifter som tidigare kunde beslutas av domkapitel och kyrkoråd. Kyrkomötet har i en skrivelse till regeringen (EU1983:17. kskr45) fäst regeringens uppmärksamhet på problemet såvitt avserbeslut om ordningen för vissa huvudgudstjänsler. Under hand har också framförtsönskemål om att de konstitutionella hindren för kvrkoniöiet att vidaredele- Prop.1984/85:36 16 gera normgivning i fråga om kollekter till domkapitlen ochkyrkoråden undanröjs. De ämnen i vilka det kan finnas behov av att vidaredelegeranormgivning till domkapitlen, de kyrkliga kommunerna eller de kyrkokommunalaförvaltningsmyndigheterna är böcker, sakrament,gudstjänst och övriga handlingar samt kollekter. Det kan gälla frågor om gudstjänster eller andra förrättningar inom ett stift eller inom enförsamling använda vissa kyrkliga böcker, la upp kollekter för vissa ändamåleller bestämma dagar då kollekter skall las upp för särskilda ändamål. Vad jag nu har sagt ger vid handen att det föreliggervissa oönskade effekter av reform när del gäller möjligheterna fördomkapitlen och kyrkoråden att besluta föreskrifter i vissa ämnen. För atträtta till detla föreslår jag, i likhel med arbetsgruppen, altövergångsbestämmelserna till RF ändras så att det blir möjligt för kyrkomötetatt vidaredelegera normgivning i de förut angivna ämnena lillstiftsmyndigheter, kyrkliga kommuner och kyrkokommunala myndigheter. Enmotsvarande ändring får göras i lagen om . 1 del sammanhanget fårövervägas om de angivna organen behöver preciseras närmare. Jag har för avsiktalt återkomma till regeringen i denna fråga. 2.2.4 Formerna för ändring eller upphävande av äldre lag Mitt förslag: Äldre lag som har trätt i kraft före den 1januari 1983 och som reglerar ämnen inom kyrkomötets normgivningsområde skallkunna upphävas av genom etl enkelt beslut och ulan krav på yttrandeav kyrkomötet. Arbetsgruppen: Överensstämmer med mitt förslag(promemorian s. 53 -54). Remissinstanserna: Endast några få remissinstanser kommenterarförslaget i denna del. anser att de föreslagna ändringarna göralt reglerna, vilka enligl hovrättens mening redan nu är komplicerade, blir änsvårare all överblicka och förslå. Hovrätten ifrågasätter om del frånprincipiella synpunkter kan godtas att beslut om upphävande av föreskrifter isådana för kyrkan grundläggande ämnen som lära, gudstjänster,dop m.m. skall kunna fattas utan all kyrkomötets mening inhämlas. iLund har vissa synpunkter på utformningen av den föreslagna lagbestämmelsen (sebilaga 3 avsnitt 4.4). Skäl för mitt förslag: Vissa äldre lagar innehåller föreskrifleri ämnen som ligger inom kyrkomötets normgivningsområde. Som exempel påen sådan lag kan jag nämna kyrkolag. Avsikten är att kyrkomötet, inom 1984/85:36 17 ramen för dess normgivningskompetens, med egnaföreskrifter skall ersälla sådana äldre lagheslåmmdser. Med hånsyn lill den s.k. formella lagkraftens princip (8 kap. 17 § RF) måsle emellertidförst upphäva de föreskrifler som finns i lag. Reglerna om upphävande av äldre lag på del kyrkligaområdet år relativt komplicerade och svårtillgängliga. I korthet gällerföljande. Den grundläggande bestämmelsen om ändring eller upphävandeav lag på det kyrkliga området finns numera i punkt 9 sjätte stycket övergångsbeslåm-mdsernalill RF. Där sägs att i fråga om ändring eller upphävande av lag som avses ipunktens första - tredje slycken gäller vad som är föreskrivet om stiftande avsådan lag. Enligt punkt 2 övergångsbestämmelserna lill 1982 årsändringar av punkt 9 gäller delsamma i fråga om ändring eller upphävande aväldre lag. Om äldre lag skall upphävas skall alltså iakttas de formkrav somnumera gäller för stiftande av sådan lag. I sak innebär detla bl. a. alt äldrelag som reglerar ämnen som kan delegeras till kyrkomötet endast kan upphävasgenom föreskrifter i lagen om . Enligl min mening kan det inle vara rikligt med en sådanordning som den beskrivna för upphävande av viss äldre lagstiftning på delkyrkliga området. Myckel av del författningsarbete som återstår för attgenomföra kyrkomötesreformen avser just upphävande av föreskrifler i ämnen somkyrkomötet självt får besluta om. tvekan blir det otympligt att tyngalagen om med föreskrifter om upphävande av äldreförfattningsbestämmelser som ligger inom kyrkomötets normgivningsområde.I och för sig har fog för den synpunkten alt en ändrad ordning kansägas ylleriigare komplicera reglerna. Enligl min mening överväger dock depraktiska skälen för en ny ordning i fråga om upphävande av äldre lag. Som också har påpekat kan del renlprincipiellt vara tveksamt med en ordning som innebär all äldre föreskrifter iför kyrkan grundläggande ämnen kan upphävas utan att kyrkomötets mening inhämlas.För egen del anser jag dock alt kyrkomötets yttrande knappasl behövs när detgäller all upphäva lagbestämmelser i sådana ämnen där kyrkomötet har egen normgivningskompetens.Genom att kyrkomötet självt har kompetens all besluta om föreskrifterna harkyrkomötet alllid garantier för att nödvändiga beslämmdser kommer all finnaspå ifrågavarande områden. Kyrkomötet kan alltså ersätta en upphävd föreskriftmed en egen föreskrift. Jag ser det som självklart alt inle kommeratt upphäva äldre bestämmelser inom detta område innan kyrkomötet för sin delär berett alt ersälla dessa med egna föreskrifler. Givetvis förutsätter detlaen samordning mellan regeringen, och kyrkomötet. 1981/82:192om ett reformerat kyrkomöte m.m. förutsattes det alt en sådan samordning kommertill stånd. Jag föreslår alltså alt äldre lag som reglerar ämnen inomkyrkomötets normgivningsområde inte längre behöver upphävas genom föreskrifteri 2 1984/85. Prop.1984/85:36 18 I stället bör sådana lagar kunnaupphävas av genom ett enkelt beslut och utan krav på yttrande avkyrkomötet. Detta bör gälla för lagar som har trätt i kraft före den 1 januari1983. I enlighet med vad jag nu har anfört har inomcivildepartementet upprättats förslag till lag om ändring i regeringsformen. Förslaget har upprättats efter samråd med chefen för justiiiedeparle-mentet. Av vad jag har anfört i del föregående framgår, att detkrävs grundlagsändringar om skall få ställningsom förvaltningsmyndighet under kyrkomötet. Flera av förslagen i fråga om normgivningenpå det kyrkliga området kräver också grundlagsändringar. Jag föreslår att denya reglerna tas in i övergångsbestämmelserna till RF. I lagförslaget tas upp ändringar av de bestämmelser omsvenska kyrkan som finns intagna i punkt 9 övergångsbestämmelserna till RF. 1982 av punkt 9övergångsbestämmelserna till RF innehåller denna punkt sammanlagt nio stycken.Av dessa reglerar förstasjätte styckena normgivningen på det kyrkliga området.I det sjunde finns bestämmelser om bekännelsekravet för föredragande statsråd ikyrkoärenden. Åttonde stycket reglerar de kyrkliga kommunernas konstitufionellaställning. I nionde stycket finns slutligen en bestämmelse om statschefens tro. Mina förslag innebär all de nuvarandegrundlagsbestämmelserna om måste ändras och byggas ut. Punkt 9är i sin nuvarande lydelse redan lång och svåröverskådlig. Den bör därför delasupp i olika punkter. Förutom en ändrad lydelse av punkt 9 föreslås sålunda attdel i övergångsbestämmelserna förs in fem nya punkter till vilka en del av denuvarande grundlagsreglerna flyttas över. I förslaget har reglerna fördelats på skilda punkter alltefter deras inbördes samband. Därvid har i punkterna 9-10 tagits in regler somrör normgivningen på det kyrkliga området. I punkt 11 finns bestämmelser ommyndigheter under kyrkomötet. Punkt 12 innehåller en bestämmelse ombekännelsekravet för föredragande statsråd i kyrkoärenden. De kyrkligakommunernas konstitutionella ställning regleras i punkt 13. Punkt 14 innehållerslutligen en bestämmelse om statschefens tro. Prop.1984/85:36 19 Första och andra slyckena I dessa stycken återfinns de nuvarande första och andrastyckena i punkt 9 övergångsbestämmelserna till RF. I första slyckel finnssålunda bestämmelser om vilka föreskrifter som skall meddelas i lagen omsvenska kyrkan och hur denna stiftas. I andra stycket regleras lagsliftningsförfarandelnär det gäller föreskrifter om medlemskap i . Tredje stycket innehåller bestämmelser om normgivningenbeträffande grundläggande föreskrifter om prästerliga tjänster, om sfiftsmyndighe-teroch om den egendom som är avsedd för verksamhet. Vidareinnehåller del bestämmelser om normgivningsförfarandet när det gäller föreskriflerom kyrkomötet, som inte är av grundläggande karaktär, och föreskrifter sominnebär ändring av det ändamål för vilket den kyrkliga egendomen är avsedd. Till de nuvarande bestämmelserna i tredje stycket harlagts regler om normgivningsförfarandet i fråga om grundläggande föreskrifterom organisationen av myndigheter under kyrkomötet. I likhel med vad som enligttredje stycket redan gäller i fråga om grundläggande föreskrifter om bl. a.prästerliga tjänster och stiftsmyndigheter skall grundläggande föreskrifter omorganisationen av myndigheter under kyrkomötet meddelas genom lag. Sådana föreskriflerkan las in i lagen om eller i annan lag. Om föreskrifterna tasin i lagen om , gäller de formkrav som anges i första stycket.Även om föreskrifterna inle tas in i lagen om , skall yttrande inhämlasav kyrkomötet innan lagen stiftas. De nya bestämmelserna i stycket tar sikte på dengrundläggande regleringen av bl. a, centralstyrelsens organisation. avses sammansättning, beslutförhet, omröstningo.d. Utanförbegreppet organisation faller t.ex. arbetsuppgifter. I likhet med vad som nugäller kan regeringen således även i fortsättningen med slöd av sin restkompetensgenom normgivning föra över förvaltningsuppgifter på t. ex. cenlralstyrelsen.I den mån föreskrifterna inle är av grundläggande karaktär eller rörcentralstyrelsens arbetssätt (jfr punkt 10) kan regeringen med stöd av sin restkompetensockså meddela andra föreskrifter som kan beröra centralstyrelsens förhållande fillandra myndigheter eller enskilda. Avsikten är emellertid inte att regeringensärskilt ofta skall gripa in med bestämmelser. Som fidigare har anförts(avsnitt 2.2.2) torde det nämligen kunna förutsättas att regeringen iakttar denåterhållsamhet i fråga om regleringen av centralstyrelsen som påkallas avhänsynen till kyrkans önskemål att inom ramen för ett bevarat samband medstaten få åtnjuta så stor frihet som möjligt. Prop.1984/85:36 20 I detla stycke återfinns nuvarande sjätte stycket i punkt9 övergångsbestämmelserna till RF. Bestämmelsen reglerar formkraven förändring och upphävande av sådan lag som avses i första-tredje styckena. Till punkt 10 har med vissa ändringar förts över denuvarande bestämmelserna i punkt 9 fjärde-femte styckena. Punkten har delatsupp i tre olika stycken. Första stycket har sin motsvarighet i nuvarande punkt9 fjärde stycket och innehåller bestämmelser om att kyrkomötet, med stöd av föreskrifteri lagen om , kan meddela föreskrifter i de ämnen som anges istycket. Andra stycket har till en del sin motsvarighet i nuvarande punkt 9femte stycket. Bestämmelserna i slyckel reglerar möjligheterna för kyrkomötetatt delegera vidare normgivning lill vissa organ. Tredje stycket motsvaras avnuvarande punkt 9 femte stycket andra-fjårde meningarna. Stycket reglerarriksdagens och regeringens möjligheter att meddela föreskrifter i de ämnen somkan delegeras lill kyrkomötet. Som har sagts innehåller första stycket bestämmelserom alt kyrkomötet, med stöd av föreskrifter i lagen om , kanmeddela föreskrifter i de ämnen som anges i stycket. Stycket har med en vissändring sin motsvarighet i nuvarande fjärde stycket i punkt 9 övergångsbestämmelsernatill RF. Ändringen avser etl av de ämnen beträffande vilka normgivningskompetensnu kan delegeras lill kyrkomötet och innebär all orden "verksamhelen hosorgan som tillsätts" har bytts ut mot "verksamheten hos myndigheterunder". Terminologin har därvid anpassats till all del i forlsällningenskall finnas myndigheter under kyrkomötet. Sådana myndigheter konstituerasgenom att del i lag anges att myndigheten skall vara en myndighet underkyrkomötet (jfr punkt 11). En sådan myndighet är svenska kyrkanscentralstyrelse. Belräffande den närmare innebörden av uttrycket "verksamhetenhos" hänvisas till den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2.2).