prop · G803181 · 1984-12-31 00:00:00 — HS 90 föreslär, inom ramen för det hälsopolitiskahandlingsprogrammet mot skador (SOU 1984:42), dels atl det lokalaskadeförebyggande arbetet förslärks och får fastare former genom att miljö- ochhälsoskyddsnämnden (MHN) mera uttryckligt än får ett lokalltillsynsansvar för skaderisker i boende- och fritidsmiljön m.m. och att detta läggsfast i hälsoskyddslagen, dels atl en mera systematisk registrering som underlagför planering och uppföljning, med som centralt ansvarig,genomförs av inträffade skadefall som söker sjukvård. Flera remissinstanser tillstyrker dessa förslag, t.ex.socialstyrelsen. SCB anser att olycksfallsregistrering enligt utredningensförslag bör påbörjas, varvid SCB är bereU a« medverka. Konsumentverkettillstyrker att MHN får ett klarare tillsynsansvar inom skadeområdet, varviddet är naturligt att även den kommunala konsumentverksamheten blir inkopplad.Verket tillstyrker även det föreslagna skaderapporteringssystemet ochunderstryker nödvändigheten av att fasta former skapas för ett samarbetemellan Prop.1984/85:181 39 Spri instämmer i behovet avnågon form av olycksfallsregislrering. 1 ett lill UHÅ:s remissvar fogatyllrande anger i att maninslämmer i lämpligheten att MHN ges ett ansvar inom det skadeförebyggandeområdet. Man bedömer alt möjligheterna är goda all utan allt för storaförändringar i grundutbildningen av hälsovårdsinspektörer tillgodose etlevenluellt behov av ytterligare inslag av skadeprevenlion. Samma bedömninggörs beträffande att tillgodose ett snabbt behov av fortbildning föryrkesverksamma hälsovårdsinspektörer, varvid dock eventuellt särskildaekonomiska tillskott kan vara nödvändiga. Några remissinstanser avstyrker eller har en tveksaminslällning lill förslagen. Landsiingsförbundei lillslyrker vidare utredning omdet löst skisserade förslaget om vidgat tillsynsansvar för MHN och uppbyggnadav en bältre olycksfallsslatisiik, varvid det är nödvändigl attprimärkommunerna är representerade i utredningsarbetet. Svenska kommunförbundelanför i fråga om förslagel all kommunernas miljö- och hälsoskyddsnämnd skallåläggas att utöva tillsyn beträffande skaderisker med befogenhel att krävaåtgärder mot skaderisker följande: "Styrelsen kan väl förslå de bakomliggande molivenoch ansluta sig lill uppfattningen all samhällsorganen bör ägna ökaduppmärksamhet åt det skadeförebyggande arbelel men kan inle tillstyrka deformer härför som utredningen anvisar. Man rör vid mycket känsliga och svårhanterliga problem närman vill ge samhällsorgan vidgade befogenheter atl ingripa mot skaderisker ihemmet, i bostadens närmiljö och under fritidsverksamhet ulomhus. En mångfaldexempel kunde anföras för atl illustrera detta. Tillräckligt klargörande lordevara att erinra om atl många former av idroltsulövning innebär mycket pålagligaskaderisker. Styrelsen motsätter sig bestämt alt ulredningens förslag idenna del läggs lill grund för lagstiftning. En evenluell klarare reglering avtillsyns- och åtgärdsansvar belräffande denna typ av skaderisker måste föregåsav grundlig analys och seriösa överväganden där självfallel även de avulredningen hell förbisedda kostnadskonsekvenserna för kommunerna beaktas. Däremol är styrelsen posiiiv till del arbetssätt somredovisas i avsnittet om ulveckling av landstingens förebyggande insatser (s218 f). Där förutsätts arbelel ske i mer traditionella former med en bredsamverkan mellan de många myndigheler som har etl delansvar förskaderiskerna". De tre landsting som berör frågan om MHN;s ansvar är i principposiiiva lill förslaget. Belräffande ansvar för skador som inträffat i hemmetuttrycks dock tveksamheter och anför alt "delkonslaleras i propositionen till HSL och landstingels hälso- ochsjukvårdspoliliska program all den samhällsmedicinska verksamhelen måsle varastarkt förankrad i primärvården där personalen har god kännedom om människor- 1984/85:181 40 nas levnadsförhållanden och miljö. Primärvårdens nalurligasamverkanspart blir på denna nivå primärkommunen. stöder därförförslaget att primärkommunernas miljö- och hälsoskyddsnämnder samt byggnadsnämnderåläggs ell tillsyns- och åtgärdsansvar för skador som inträffar i bostadensnärmiljö. Förslaget all kommunens hälso- och miljöskyddsnämnd ävenskulle åläggas etl tillsyns- och ålgärdsansvar för skaderisker i hemmel ler sigur inlegritetssynpunkl ytterst tveksamt"'. De lio landsting som uttalat sig i frågan om enregistrering av skadefall är i princip posiiiva och flera av huvudmännenförklarar sig villiga all medverka. läns landsting anför dock att"överhuvudtagel andas HS 90-underlagel en viss övertro på slora ceniralaregistreringar och deras möjligheter atl avslöja hälsorisker och ge underlagför planering. Som exempel på detta kan las området beträffande skador. Denlypen av mer omfatlande olycksfallsregistrering har säkerligen sin betydelseför alt kunna peka pä viktiga olycksfallsrisker t.ex. i boende ochfritidsmiljö, irafik elc. och ge underlag för generella förebyggande åtgärderav typ ändrade byggnormer, ändrade krav på fordon, trafiklösningar ochliknande. Vad som ur olycksfallsförebyggande synpunkt är minst lika väsentligt,är atl man arbetar lokalt med fungerande lokala olycksfallsregistreringar, därhela lokalsamhället kan engageras i både uppläckt av skador och tillbud ochdär också lokalsamhällets olika offenlliga och frivilliga organisationer kanengageras i det förebyggande arbelet. I detta arbele kan kanske intestatistiskt säkerställda och generelll giltiga risker uppiäckas, men för enutveckling av den lokala skadeprofylaxen myckel väsentliga kunskapervinnas". HS 90 lägger i underlagsstudien (SOU 1984:43) Attförebygga hjärt- och kärlsjukdomar fram underlag för ell hälsopolitiskthandlingsprogram för detla hälsoproblem, som innefattar förslag om åtgärder påolika plan mot de riskfaktorer som finns i arbetslivets psykosociala miljö ochandra sociala förhållanden, mot rökning, högt blodtryck och fettrik kost m.m. Som angetts i avsnittet 6.5 är remissinstansernagenomgående positiva till hjärt-kärlprogrammet. Några kriliska kommenlarerförekommer knappasl med undanlag av från som vändersig mot den syn på reklamens negativa effekter på ett hälsosamt kostval somförbundet anser atl HS 90 ger utlryck för. livsinedelsindustriförbundanför liknande synpunkler och har också invändningar mot HS 90:s uppgifter omsamband mellan tandröta och kostvanor med hög sockerandel. 1984/85:181 41 har kritiska synpunkler på HS 90:sbehandling av kostfrågorna. anser att de tankegångar rörandekosten som förs fram i bl.a. SOU 1984:43 och i huvudrapportens avsnitt 4.6.4Hälsopolitiska aspekler på kosl- och livsmedelspolitiken slär väl iöverensslämmelse med andra aktuella betänkanden, såsom Ds Jo 1984:9 och SOU1984:67 och som förs fram av internationella expertgrupper. Verkel anser delinle motiverat att vidta särskilda åtgärder för atl reglera marknadsföringenav livsmedel ur hälsosynpunkt. anför alt marknadsföringslagen i nuvarandeulformning inte öppnar möjlighel lill den skärpning såviit gällermarknadsföring av livsmedel och kosiinformaiion som HS 90 finner önskvärl.Verket förordar breda informationsinsatser från del allmännas sida i form avannonskampanjer och liknande i ställer för restriktioner. Verket anser delvara värt alt utreda om inte finansieringen av sådana informalionsinsalser kanklaras via marknadsförarna, ulan atl del därför behöver bli fråga omreklamskatt. 6.6 Sektorsprogram (boende, livsmedel, arbetsmiljö,arbetsmarknad) HS 90 har analyseral hälso- och sjukvårdssektornsmedverkan i samhällsplaneringen - det sektoriella riskperspekfivei (SOU1984:44). Man har således redovisat hälsopolitiska aspekler på boendemiljön,såväl den fysiska, sociala som psykiska. Vidare redovisas hälsopolitiskaaspekler på arbetslöshet och arbetsmarknadspolitik, varvid arbetslöshetensnegaliva hälsoeffekter betonas. Hälsopolitiska aspekter på arbetsmiljönredovisas med betoning av vikten av en god samverkan mellan landslingen,arbetsmiljöseklorn och företagshälsovården kring arbetslivels hälsorisker ochhälso- och sjukvårdsinsatserna därvidlag. Slulligen behandlas hälsopolitiskaaspekter på kosl-och livsmedelspoliliken med krav på alt hälsokraven ges stortyngd vid utformningen av jordbruks- och livsmedelspoliliken, ökadhälsoupplysning kring kostfrågor, information och måttfull reklam och högstandard på t.ex. skolmåltider saml återkommande kostvaneundersökningar påbefolkningsnivå. Endast några remissinstanser kommenterar direkl dessasektorsinriklade program. T.ex. säger att vad gäller sambandelmellan brister i boendemiljö och människors ohälsa har detla på ellförtjänstfullt sätt behandlats av arbelsgruppen. LO framhåller atl det av klart framgår atl små möjligheter att påverka sin egenarbetssituation kan förklara många hälsoproblem, t.ex. hjärtinfarkt. Därförmäste säväl samhällsorgan som arbetsmarknadens parter sälta in resurser för att 1984/85:181 42 omvandla arbetslivet så alt del inte medverkar lill ohälsaoch social ulslagning. menar alt det ärvikligt alt arbelet med sådana sektorsprogram fortsätter och inriklas på desärskilda riskgrupperna och s.k. hälsopolitiska jämlikhetsslrategier. En faktorsom enligi förbundel kräver väsenlligl ökad uppmärksamhel är sambandet ohälsa -arbetslöshet. 6.7 Förstärkt epidemiologisk bevakning HS 90 har haft uppdragel att i utredningsarbetet beaktaUMI-utredning-ens (SOU 1978:25) förslag om epidemiologisk bevakning avmiljöproblem i vissa industriområden. HS 90 har låtit statens miljömedicinskalaboratorium (SML) utarbeta en särskild rapport (13/1983)Epidemiologisk bevakning. Förslag till rikllinjer för en successiv ulvecklingav bevakningssyslem i . HS 90 konstaterar atl en mer omfattande epidemiologiskbevakning av många hälsorisker och hälsoproblem innebär betydande metodproblemdär myckel ännu är oprövat eller inle är ulvärderal. Därför måste etl fortsattutvecklingsarbete ske där det är angeläget atl landstingens samhällsmedicinskafunktioner engageras och med cenirala insalser från SML och socialstyrelsenm.fl. Det är angeläget atl den epidemiologiska bevakningen inte begränsas tillfysiska exponeringsdala utan också beaklar socioekonomiska och yrkesmässigaförhållanden i sin analys. Endast ett fåtal remissinstanser kommenterar direkl dessafrågor. I yttrandet från SML, som är fogat lill yttrande, sägsall den beskrivning av innebörden i begreppel epidemiologisk bevakning som gesi HS 90-rapporten ej till alla delar återspeglar slutsatserna från SML:sutredning. Bevakningens uppgift bör enligt SML väsentligen vara att registreraincidens- och mortalitetslrender och att "slå larm" om trendenuppträder på ett enligt uppställda kriterier ej acceptabelt sätl. Det tordeinte finnas skäl atl knyta för slora förhoppningar till möjlighelerna atl inomramen för bevakningen genomföra en analys av samband mellan miljöexponeringoch hälsoförhållanden. Några landsling berör frågan om epidemiologisk bevakning.Jämtlands läns landsling tillstyrker förslaget medan läns landstingkonstaterar att "en sådan satsning skulle kräva lämligenslora resurser. Det är på lång sikl en önskvärd ulveckling, men fortfarandefinns inte tillräcklig kvalitet på indata för att del ska vara meningsfullt atlutveckla ett sådant system." 1984/85:181 43 anger all"en prioriterad uppgifl inom delområdetepidemiologi är epidemiologisk bevakning. Statens miljömedicinska laboratorium(SML) har ett uppdrag alt utveckla meloder för detta. Vi anser att uppgiftenbör ges hög prioritet inom SML, då insatserna inom landslingen är beroende avdet centrala utvecklingsarbetet." 7 Vård på lika villkor (kap. 5) HS 90 analyserar HSL:s mål om en vård på lika villkor iavseende på bl.a. demografiska, geografisk, kulturell och socioekonomisklillgänglighet och konstaterar all del finns en bristande jämlikhel i vården.Orsaken härlill är faktorer som varierande läkartäthet, svårigheier att vetavart man skall vända sig i differentierade och specialiserade sjukvårdssystem,geografiska avstånd, brisl pä hemsjukvård, organisaioriska förhållanden,patientavgifter och sjukvärdens begriplighet. Som värdpolitiska jämlikhetsmålslälls upp krav på jämlikhet i resursutbud, i vårdutnyttjande, i tillgänglighetoch med avseende på vårdens effekt. Vårdpoliliska riskgrupper, dvs. grupper somkan förmodas ha störra svårigheier all få sina vårdbehov tillfredsställda änandra människor, är äldre, glesbygdsbor, invandrare, lägutbildade, förtidspensionäreroch långvarigt arbetslösa. HS 90 föreslär all åtgärder vidtas för alt uppnå devårdpolitiska jämlikheismålen. 7.1 Remissinstansernas allmänna synpunkter Flertalet remissinstanser som kommenterar detta avsnittger ultryck för att man instämmer i HS 90:s analyser. delarHS 90:s bedömning att en bättre planering och styrning av läkarresurserna ärnödvändig för alt värden skall motsvara HSL:s krav på en rättvis vård som ärfördelad efter behov och lillgänglig för alla. anser detangeläget inför kommande omstruktureringar av hälso- och sjukvården i enkrympande samhällsekonomi att bevaka att HSL:s intentioner om vård på likavillkor för hela befolkningen verkligen kommer att efterlevas. Uppmärksamhetbör därvid ägnas grupper med särskilt uttalade vårdbehov som t.ex. handikappadeoch långtidssjuka. UHÅ menar att HS 90 i sina analyser avvårdtillgänglighelen förbisett en statistisk felkälla, nämhgen attregionsjukhusen är undervisnings-och forskningssjukhus. Antaletläkarbesök per invånare är inte högre inom landsting med sådana sjukhus än inomövriga delar av landet. ställer sig frågande inför påståendet attstora otillfred-ställda, professionellt definierade värdbehov utgör en av destora vårdpolitiska frågorna mot bakgrund av den vid en internationelljämförelse goda allmänna tillgängligheten av värden i och de minskadeskillnader som HS 90 redovisar. Sällskapet kan dock med få reservalioner ställasig bakom 1984/85:181 44 ulredningens förslag till åtgärder för atl få till ståndytterligare förbätlrad jämlikhel: jämnare läkarförsörjning, utbyggnad avprimärvården inklusive utökad hembesöksverksamhei, främja begriplighet etc. Svenska kommunalarbelareförbundei anser atl en vård pålika villkor förutsätter ett samhälleligt huvudmannaskap där kostnaderna bäresgemensamt. TCO vill understryka att tillgänglighet inte bara handlarom geografiskt avstånd utan också om telefontider, väntetider elc. Invandrareskullurella problem måste särskilt uppmärksammas bl.a. genom alt personalen gesförutsättningar att sätta sig in i skilda kulturmönster. PRO delar HS 90:s tankegångar beträffande vård på likavillkor, men vill peka på att bristen på hembesök frän primärvärden, svårigheteri samverkan mellan hälso- och sjukvården och och behovet avsärskilda boendeformer förde äldre uppmärksammas liksom bevakningen av patientavgiftersinverkan på vårdutnylljandel. Ett flerlal landsting tillstyrker allmänt utredningens förslaglill ålgärder med anledning av HSL:s krav om vård på lika villkor för helabefolkningen. Flera landsting, framför alll glesbygdslänen, betonarslarkl utredningens konstaterande att en jämnare läkarförsörjning såväl ilandet som inom länen och mellan olika specialiteter är en av de grundläggandeförutsättningarna för vårdpolitisk jämlikhet. efterlyser härvid "enkraftfullare siyrning för att uppnå rättvis geografisk fördelning avläkarresurserna". Liknande synpunkter framförs även av länslandsting som anför att "förvallningsulskottei anser det somgrundläggande för en vård på lika villkor att läkare utbildas inom de fält därbehov föreligger och atl sådana arbetsvillkor kan skapas atl del gär attrekrytera läkare i erforderlig omfattning. Den permanenta krissituation somsedan länge rått och alltjämt råder inom mentalvården måste åtgärdas av såvälkvalitativa som ekonomiska skäl. Utgångspunkten måste härvid vara atlhittillsvarande åtgärder varit otillräckliga och att förhoppningarna om ensolidarisk läkarförsörjning har grusats. Läkarutbildningens omfattning,inriktning och förläggning måsle ses i delta perspektiv. Lagstifiningen ochlaglillämpningen måste la hänsyn till arbetsvillkoren inom verksamhetsområdet." Några landsting berör organisatoriska älgärder som kanvidias för alt förbättra vårdens tillgänglighet och instämmer med utredningenatt bl.a. servicetänkandet bör utvecklas i anslutning till organisationsarbeteinom hälso- och sjukvården. anger att de i utredningen nämndaorganisatoriska åtgärderna kan kompletteras med "vårdlagsindeladprimärvård, gruppvård och en förbättrad sjukvårdsupplysning". Patientavgifter och patientens kostnader berörs av någralandsting vilka i likhet med läns landsnng starkt betonar atl"vill Prop.1984/85:181 45 understryka vikten av alt uppmärksamhel rikias motavgifterna inom hälso-och sjukvården så att inle avgifterna blir styrande förvårdulnyttjandet. Del känns angeläget att framhålla atl vårdbehovet måsle varautgångspunkt för vårdulnyttjandet. Ekonomiska faklorer får inle lägga hinderivägen." Inte någol landsling föreslår en ökad avgiftsfinansieringav hälso- och sjukvårdstjänster och läns landsling anger atl det finnsskäl alt komplettera del nuvarande högkostnadsskyddet. Åven ochAlvsborgs läns landsling anser atl högkostnadsskyddet bör kompletleras.Landstingen pekar härvid på alt vård- och behandlingsresor bör ingå i systemetoch finner detta naturligt "eftersom glesbygdsbor uppmärksammas som envårdpolitisk riskgrupp"", 7.2 Utveckling av behovsbaserad planering HS 90 föreslår elt fortsatt utvecklingsarbete såvälnationellt som landstingskommunalt för atl få fram praktiskt användbaramodeller för en behovsbaserad planering och resursfördelning och olikabehovsindikatorer. I underlagssludien "Hälsopolitiska mål ochbehovsbaserad planering" (SOU 1984:40) redovisas en principmodell för enbehovsbaserad planering. De remissinstanser som kommenterar frågor kringbehovsbaserad planering inslämmer i regel i bedömningarna av angelägenhelenatt arbeta fram sådana planeringsinstrument. RRV anser all om behovsbegreppetskall användas i den konkreta hälso- och sjukvårdsplaneringen är del angelägetatt försöka identifiera relevanta variabler och mätmetoder som kan blipolitiskl accepterade. Härför krävs ytterligare diskussion och arbele.Läkaresällskapet påpekar svårighelerna att finna behovsindikatorer. Förulom demått som användes i andra länder borde i t.ex. långtidssjukskrivningoch långvarig arbetslöshet kunna användas. Del räcker dock inle med atldefiniera behoven. En intensiv forskning behövs för att spåra orsakerna lillbehoven. RFV menar att ett kompletterande eller allernativt synsätt dock är attdiskutera efterfrågan på vårdtjänster. Svensk epidemiologisk förening anser atl det ärutomordenlligl viktigt all man tar fram olika metoder att mäta eller uppskattavärdbehov. Emellerlid finns i ulredningen en näslan tolal kapitulation införbegreppet vårdbehov, som man inte anser sig ha några möjligheter atl direktmäta. menar föreningen, inle korrekt då metoder ulvecklats ochutvecklas inom både praktik och teori. Det är mycket angeläget attvårdbehovsundersökningar görs i aktivt samarbeie med forskarsamhället. Flertalet sjukvårdshuvudmän som berört förslagel till enmer behovsba- 1984/85:181 46 serad planering instämmer i au planeringen bör utvecklas idenna riktning. Kronoborgs läns landsling konstaterar: "I elt målmedvetet arbete med hälsoproblem krävs enbehovsbaserad planering, som innebär kartläggning av befolkningenshälsoförhållanden, normering av vilka vårdålgärder som krävs för att uppnåuppställda mål och beräkning av vilka resurser dessa åtgärder kräver". låns landsting anger alt"grundläggande äratt man siändigi kan anpassa resursutbudet bäde funktionellt och geografisktlill de fakiiska behoven. Om man lyckas med delta får man också en situaliondär produktivitet och effektivitet blir i huvudsak kongruenla begrepp. Dennaidealsiluation är svår atl uppnå på grund av de förändringar som alltid sker ivårdbehovens inrikining och karakiär. Det ställer ocksä mycket stora krav päöppenhet för förändringar". läns landsling konstaterar all elt delvis nyttsynsäll på hälso-och sjukvårdsplaneringen introduceras och anger att""den krafiigi markerade betydelsen av ett förebyggande synsäll ochresursstyrning uiifrån samhällets riskgrupper ger åt en nydimension i sin planering än den som lidigare huvudsakligen pläderats frän demedicinska företrädarna, vilka även tidigare var den huvudsakliga källan förstyrning och planering." Liknande synpunkter framförs även av kommun somanför alt det måsle framhållas au ""den bedrivnaresursbaserade planeringen mest avspeglat bristande modeller och meloder föratt planera vården. Man har även tidigare förespråkat en planering som utgårfrån individernas behov, men det är försl nu som man börjar skönja ellmeiodgenombrott till vilket HS 90-arbelet starki bidragit". Väsierboiiens läns landsling poängterar atl man sedanslulel av 1970-lalet bedrivit utvecklingsarbele inom området och anger attslutsatsen av det hittillsvarande arbelel är alt "del 'egentliga'vårdbehovet finns inga möjligheter alt mäta. Modellen får sinbetydelse främst som referensram vid diskussion om resursfördelning mellant.ex. geografiska områden eller primärvård och länssjukvård. Den kan vidareutgöra ett instrument för atl ta fram underlag för politiska beslut, men inteför all uppskatta vårdbehov i absolut mening, vilket också konstaleras i HS90:s huvudrapport". Flera sjukvårdshuvudmän efterlyser ell fortsall cenlrallulvecklingsarbete och framhåller i likhet med läns landsling att"vägen från en resursinriklad till en behovsinriktad planering är dockforlfarande lång. ser därför med stor tillfredsställelse attinitiativ las cenlrall för atl utveckla nya planeringsmodeller som ger ettbättre beslutsunderlag för en mer behovsinriktad planering." Göieborgs och låns landsling menar atl man utöver debehovsrelaierade faktorer som diskuteras i utredningen också bör låta""patienternas val av vart de vill vända sig för all fåsjukvårdsservice" påverka resursfördelningen. 1984/85:181 47 kommun framhåller särskilt atl man vidstatsbidragens fördelning lill sjukvårdshuvudmännen bör ta hänsyn lillsocioekonomiska variabler som beskriver vårdbehovens storlek och anger all"sjukvårdsstyrelsen anser atl storstadsregionernas problem borde habelysts i elt särskilt avsnitt av rapporten, även med vissa rikllinjer förhälso- och sjukvården." 7.3 Särskilda insatser för vårdpolitiska riskgrupper HS 90 förordar allmänl alt ytterligare insalser görs förde vårdpolitiska riskgrupperna, bl.a. genom atl primärvärden prioriterar dessai silt uppsökande arbete. Remissinstanserna synes i regel inte ha några invändningarmot HS 90:s synsätt och förslag när det gäller insatser för vårdpoliliskariskgrupper. Handikapporganisalionerna anser dock genomgående all HS 90 intetillräckligt beaktat handikappade och kroniskt sjuka som vårdpolitiskriskgrupp och poängterar de vårdbehov som finns inom dessa grupper. att HS 90 skall kompletteras med problembeskrivning om och analys avdessa gruppers vårdbehov och redovisning av hur vårdbehovet skall läckas.Svenska diabetesförbundel anser alt HS 90 i sitl arbeta helt har utelämnat debehov som föreligger hos den stora gruppen kroniskt sjuka och handikappade isamhället och upplever alt en mycket stor grupp människor åsidosätts i detföreliggande planeringsunderlaget. Några landsting berör särskilda vårdpolitiska riskgrupper.Hallands läns landsting tar upp handikappgrupperna och konstaterar att "idetta sammanhang vill vi framhålla de svårigheter som föreligger när detgäller atl få fram underlag som kan klargöra vad som är en rättvis fördelningav värdresurser mellan olika behovsgrupper såsom diabetiker, allergiker,reumatiker, hörselskadade och synskadade." Invandrare som vårdpolitisk riskgrupp berörs av Alvsborgsoch läns landsling och det senare betonar svårighelerna atlge begreppet '"lika villkor" en reell innebörd. anför all"'svårigheterna atl på kort sikt uppfylla målel kan illustreras medinvandrarproblematiken. Ofla har invandringen skell på ell sådant säll allhomogena invandrargrupper bosatt sig i enskilda orler.