prop · G80393 · 1984-12-31 00:00:00 — Det ankommer i stället pä dessa - i likhet med vadsom gäller andra grupper - att visa arten och omfattningen av driftkostnadernaoch i förekommande fall att det faktiskt är fråga om utgifter för intäkternasförvärvande och bibehållande. RRV tillstyrker kommitténs förslag att riksskalteverket isin "Handledning för rörelse- och jordbruksbeskattning" fästeruppmärksamheten på att resor är ett normalt inslag i kulturarbetarnasverksamhet. Syftet att generellt hos taxeringsmyndigheterna skapa större förestäelseför kulturarbetarnas beroende av resor bör härigenom kunna bli rillgodosett. Däremotär verket tveksamt när det gäller kommitténs förslag att komplettera bestämmelsernai 29 § 1 mom. kommunalskattelagen sä att exemplifieringen angående avdrag fördriftkostnad även innefattar kostnader för "resor". i län anför: Beträffande förslaget att utöka exemplifieringen avavdragsgilla kostnader med kostnader för resor finns ej skäl till erinringar.Länsstyrelsen noterar därvid att tillägget i och för sig inte medför någonförändring av de omständigheter som kan föranleda rätt rill avdrag. Inte hellerändras kravet pä den skattskyldige att visa att grund för det yrkade avdragetföreligger. har i och för sig ingen erinran mot dessa förslag.De kostnader som det här är fråga om, resekostnader och ökade levnadskostnader,innefattar i sig både sådana kostnader som är att hänföra till avdragsgilladriftkostnader och sådana som i taxeringshänseende utgör inte avdragsgillaprivata levnadskostnader. Gränsdragningen mellan dessa båda slag av kostnaderär svår i det prakriska taxeringsarbetet. är av denuppfattningen att man med den föreslagna lagstiftningen inte kommer tillrättamed dessa gränsdragningsproblem. Även i detta avseende saknas anledning förtaxeringsnämnderna att 1984/85:93 77 Om tillräckliga uppgifter lämnas av de skattskyldiga ochdessa uppgifter bekräftas av en sakkunnig, bör kulturarbetarnas deklarationerkunna bedömas både likformigt och rättvist utan att någon ändring görs i nugällande bestämmelser. Delagförslag som kommittén lämnat beträffande de rubricerade frågorna synes intesyfta till att ändra de nuvarande reglernas innebörd. Avsikten med förslagensynes i stället vara att de skall tjäna rill att underlätta tolkningen avgällande rätt. delar kommitténsuppfattning att enhetligheten vid rättstillämpningen av de aktuella frågornabör kunna förbättras. De brister som kan påvisas bör till stordel kunna undvikas genom att t. ex. RSV:s handledning överarbetas i berördaavsnitt. kan däremot inte se att några fördelar skulle följa med kommitténsförslag till ändring av lagstiftningen. Förbundet avstyrker därför förslagen. Remissinstansernapå kulturområdet tillstyrker kommitténs förslag. Erfarenhetenvisar att resor ofta är en förutsättning för fortsatt kreativ verksamhet. anslutersig vidare rill de resonemang som förs av kommittén beträffande behovet avresor i verksamheten och anser att riksskatleverkets taxeringsanvisningar börutformas enligt dessa resonemang. Kulturarbetarnasrätt till avdrag för kostnader för sådana resor som är nödvändiga för deraslitterära och konstnärliga verksamhet är ett av de områden därtaxeringsmyndigheternas tillämpning av lagreglerna om beskattning av rörelseidkaremånga gånger uppenbarligen dikteras av bristande kännedom om kulturarbetarnasspecifika situation. Kommitténs otvetydiga uttalande att resor är nödvändigaför många kulturarbetares verksamhet är därför synnerligen välkommet. Styrelsentillstyrker förslaget att det såväl i lagtexten som i riksskatleverketshandledning särskilt markeras att avdragsgilla kostnader för resor är normallförekommande i kulturarbetarnas verksamhet. Styrelsen, som bl. a. haratt utdela resestipendier till författare, översättare och bokillustratörerför sådana uriandsresor som är av betydelse för vederbörandes litterära ochkonstnärliga verksamhet, vill i detta sammanhang nämna, att det t. o. m. harhänt att taxeringsmyndigheterna ansett att ett sådant resestipendium skall tasupp till beskattning, trots att det endast täckt kostnader för resa ochuppehälle i det främmande landet och trots att mottagaren givetvis inte yrkatavdrag i sin deklaration för dessa kostnader. Först efter överklagande tillhögre instans har sådana uppenbara felbedömningar från taxeringsmyndigheternassida kunnat rättas till. Enligt styrelsens mening är det därför myckelangeläget att genomföra alla åtgärder för att underlätta en riktig bedömning avdessa frågor vid taxeringen. Prop.1984/85:93 78 Kommitténs förslag och argumentering utgör ett nödvändigtförtydligande av en ofta ifrågasatt avdragsrätt. I kombination med införandetav särskilda taxeringsnämnder bör det skapa förutsättningar för en rättvisbedömning. KLYS tillstyrker således förslagen dels att 29 § 1 mom. kommunalskattelagenkompletteras, dels att RSV uppmärksammar frågan i sin handledning. Utredningens syn på avdrag för resor tyder på en ökadförståelse för den avgörande betydelse en resa kan ha för en tecknare. Våraillustrationsuppdrag kräver ofta kunskaper om olika miljöer. Att erhålla dessaerfarenheter är något som vi själva måste bekosta. Frilansande artister vägras avdrag för dessakostnader och även här vore det väl motiverat alt tydligt markera enavdragsrätt för resor och ökade levnadskostnader som varit nödvändiga förintäkternas förvärvande, inte enbart i anslutning till ett särskilt engagemang(resor i tjänsten), utan en ofrånkomlig förutsättning för artisten ellerregissörens yrkesverksamhet. Frilansande dansare står i dagens arbetssituation undervissa tider utan arbete, men kravet på daglig träning kvarstår . Endansare som inte kan fullfölja träningen har små möjligheter att få arbete närsådant erbjuds. är del vanligt alt dansare deltar i dansträningi utlandet. i har som regel medgivit avdrag för dennakostnad, men en sådan insikt i dansares arbetssituation förekommer inte alltid.Och det här är bara ett exempel på frilansartisters utgifter, som enligtTeaterförbundets mening måste anses som kostnader för fullgörande av yrkesverksamhetenoch därmed berättiga till avdrag. Det förefaller självklart att författare som arbetar medläromedel skall ha rätt rill avdrag för resor i anslutning till sitt arbete.Det kan gälla studier av främmande kulturer, miljöfrågor, teknisk utveckling,pedagogiska metoder etc. Rätten till avdrag är givetvis också oberoende avvilket inkomstslag del gäller, det centrala är att utgiften är en förutsättningför intäkten. Ytterligare några remissinstanser kommenterar förslaget.Lantbrukarnas skattedelegation anför: Även delegationen efterlyser en mera nyanserad ochinsiktsfull bedömning från taxeringsmyndigheternas sida när det gäller attbedöma avdragsrätten för resekostnader m. m. Det är dock tveksamt om denföreslagna markeringen i lagtexten om avdrag för resor skulle komma att fånågon Prop.1984/85:93 79 Det handlar mera om att informeramyndigheterna om kulturarbetarnas arbetsförhållanden m.m. Som tidigareframhållits bör RSV utarbeta en informationsskrift om kulturarbetare ochuppfinnare. Denna skrift bör kunna vara till god hjälp i sammanhanget. Delegationen anser det därför inte behövligt med någonlagstiftning i denna del. Svenska revisorsamfundet SRS anför: Samfundet delar kommitténs uppfattning men vill dockpåpeka, att det fortfarande föreligger svårigheter att skilja den avdragsgillaresan i verksamheten från den icke avdragsgilla privata resan. Det kangivetvis icke bortses frän att även de yrkesutövare varom här är fråga har istort sett samma behov av semester- och andra nöjesresor som andra medborgare,och kommitténs förslag kan självfallet inte tolkas sä att avdragsrätt skulleföreligga även för dylika resor. har inga invändningar motkommitténs förslag. återkommer i sitt remissyttrandetill siu krav att musiker med upprepade kortvariga anställningar hos olika artangörerskall få räkna bostadsorten som den vanliga verksamhetsorten och fä tillämpaden s.k. schablonmetoden vid avdrag för ökade levnadskostnader. Kammarrätten iJönköping anser i likhet med kommittén att frågan bör uppmärksammas vidbehandlingen av traktamentsbeskattningssakkun-nigas förslag. Svenska artistersoch musikers intresseorganisation konstaterar att frågan återstår att lösa.Svenska teaterförbundet anser det otillfredsställande att kommittén så lättfärdigtavlägsnat sig från problemet. tar i sitt yttrande upp ocksåandra avdragsposter än kostnader i anledning av resor. Förbundet erinrar omatt avdrag för omkostnader tidigare medgavs efter vissa schabloner. En sådan schablonberäkning godtas inte . Detta kansjälvfallet vara rimligt med hänsyn till att arbetsgivaren enligt flerakollektivavtal på området har skyldighet att bekosta många av dessateaterutensilier. En hel del av nödvändiga hjälpmedel måste den engageradeemellertid själv betala och det finns många artangörer och arbetsgivare, somslår utanför kollektivavtalen. Videobandspelare, som används i instuderings-och övningssyfte, anses som regel utgöra privat levnadskostnad. Däremot medgivesavdrag för anskaffande av ljudbandspelare, som används på samma sätt.Yrkesverksamma inom området har också skäl att ta del av andras teaterföreställningar,se filmer och göra olika arbetsstudier för att fullgöra sitt arbete. Förfrilansarna uppgår sådana utgifter för intäkternas förvärvande till betydandebelopp. förslag om särskilda taxeringsnämnder borde idet här sammanhanget fä en positiv betydelse. Men det skulle dessutom behövasen särskild skrivning om avdrag för kostnader i verksamheter inomartistområdet. Prop.1984/85:93 80 Blandde speciella faktorer som utmärker kulturarbetarna är den stora arbetsvolymenutanför själva anställnings- eller uppdragsförhållandena. Även musiker,skådespelare etc. som innehar fast anställning har i kollektivavtal inskrivenskyldighet att förbereda sig enskilt. Vidare är frilansupp-dragen utbredda.Följaktligen är behoven av avdrag för olika kostnader stora och med de högareella marginalskatterna omöjliga att finansiera om avdrag ej beviljas. Det äringen tvekan att taxeringsmyndigheterna i sin praxis gör mycket hårdarebedömningar av kulturarbetarnas avdragsyrkanden än i förhällande till företagenskostnader för motsvarande utgifter. Man måste därför hälsa medtillfredsställelse den uppmjukning beträffande kulturarbetarna som utredningensförslag innebär. 9 A-inkomst och B-inkomst Kommitténföreslär att de ifrågavarande bidragen och sfipendierna skall räknas somA-inkomst och inte som B-inkomst. Förslagethar mottagits positivt. Kammarrätten i Jönköpingtillstyrker förslaget liksom länsstyrelserna i , och Bohussamt . Kommitténsförslag att konstnärsstipendier o. dyl. skall utgöra A-inkomst i stället för B-inkomstgrundas pä den uppfattningen att sådana bidrag kunde ses som en ersättning förutebliven inkomst även om konstnärernas verksamhet i detta hänseende inte haransetts som förvärvsarbete i traditionell mening. RSV kan ansluta sig tilldenna uppfattning, men ifrågasätter om enbart detta slag av periodiskaunderstöd skall omfattas av den föreslagna undantagsregeln. I själva verkettorde denna uppfattning kunna anses gälla alla de slag av periodiska understöd,som anges i punkt 5 av anvisningarna till 46 § KL. Möjligen kan s. k.egendomslivränta, som träder i stället för realisationsvinst, undantas. Rätten tillavdrag för sådana livräntor har emellertid ifrågasatts i annat sammanhang. Detanförda leder till tanken att all inkomst av tjänst således även såsomperiodiskt understöd betecknad intäkt borde utgöra A-inkomst. Vid sidan avatt detta möjligen skulle medföra materiellt riktigare beskattning skulle delmedföra en förenkling för både den skattskyldige och beskattningsmyndighelerna.Denna tankegång torde också ligga i linje med skatteförenklingskommitténsdirektiv. Verket har även i annat sammanhang (se RSVs yttrande den 12 januari1982 över betänkandet Reformerad inkomstbeskattning. Ds B 1981:16) pekat påförenklingar som kan vinnas genom att uppdelningen på A- och B-inkomster heltavskaffas. RSV föreslår därför att all inkomst av tjänst - således ävenperiodiskt understöd eller därmed jämförlig periodisk intäkt skall utgöraA-inkomst. 1984/85:93 81 Nämndenhar vid upprepade tillfällen framhållit att nuvarande regler medför icke önskvärdakonsekvenser för den enskilde. Dåbidragen är avsedda att ge arbetsmöjligheter ät kulturarbetare - bör reglernaför beskattning utformas så att syftet med bidragsverksamheten inte motverkas. Ibetänkandet tillmötesgår kulturskattekommittén styrelsens önskan såtillvida,att kommittén föreslår att femåriga arbetsstipendier från författarfonden(liksom även konstnärsbidrag och grundersättningar) skall taxeras somA-inkomst. Kommittén anser att detta skall ske genom en ändring i lagen omstatlig inkomstskatt av innebörd att de ifrågavarande stipendierna ochbidragen även fortsättningsvis skall vara att hänföra till inkomst av tjänstmen förklaras vara att anse som A-inkomst. Styrelsennoterar med stor tillfredsställelse kommitténs positiva inställning till enlösning av detta problem, som direkt berör författarfondens verksamhet. Dockkan styrelsen inte underlåta att uttrycka ett visst beklagande av attkommittén så kategoriskt uttalat att författarfondens femåriga arbetsstipendierinte kan hänföras till inkomst av författarverksamheten. Styrelsens avsikt medutdelandet av de femåriga arbetsstipendierna är nämligen att mottagarna - som iallmänhet är yngre författare, översättare och bokillustratörer i början av sinverksamhet - skall kunna basera sin litterära yrkesverksamhet pä denna inkomst,vilket även bör innebära att rörelseavdrag skall kunna göras på grundval avinkomsten. Vadhär sagts får dock bli en fråga . Det viktiga är att statsmakterna nusnarast vidtar den lagändringen att stipendierna förklaras vara A-inkomst. Deaktuella fleråriga bidragen från och femårigalångtidsstipendierna frän Författarfonden (i fortsättningen gemensamt betecknadelångtidsbidrag) har till syfte att bereda mottagarna en flerårig bastrygghet.Tanken har varit att dessa bidrag skulle täcka vissa baskostnader både föruppehälle och för den kulturella verksamheten. När de första infördes avFörfattarfonden , gällde generellt sambeskaltning för makar och dessabidrag fungerade vid sådan beskattning som vilken annan inkomst som helst.Eftersom marginalskatten för dessa grupper var tämligen låg,spelade det då relativt liten roll om mottagaren var gift eller inte. Allttalar också för att fondens långtidssripendier avtaxeringsmyndigheterna accepterades som "författarin-komster" =rörelseinkomster, mot vilka kostnader i verksamheten kunde avdras före beskattning. Ioch med att generell särbeskattning infördes blev läget ett annat -längtidsbidragenkom att i egenskap av "periodiska understöd" hänföras till B-inkomst,varigenom de dels blev föremål för sambeskattning, dels explicit kom attställas utanför rörelsen. Därmed kunde de ej skattemässigt användas förtäckning av kostnader i den litterära eller konstnärliga verksamheten utanföll till under beskattning. Mycket tyder visserligen 6 Riksdagen1984/85. 1984/85:93 82 på att dessa långtidsbidrag ännu förstahälft av en hel del taxeringsnämnder behandlades som rörelseinkomster. Detdröjde således någon tid innan de utdelande organen blev varse konsekvenserna avatt bidragen skall anses som B-inkomst. KLYS och dess medlemsorganisationer har kririseratsituationen och påvisat vilka förödande konsekvenser den får för enskildamottagare av långridsbidrag. Även för de fall att den utdelande myndighetenvid själva utdelningen ser till att bidraget , kan densituationen snabbt ändras utan att myndigheten kan göra något för attkorrigera den; om ttAottagarens make får drastiskt högre inkomster, får detavsevärda marginaleffekter för långridsbidraget; om en ogift mottagare ingåräktenskap kan det komma att innebära att långtidsbidragets nettovärde minskartill mindre än hälften av vad det har varit. Med hänsyn till syftet med dessa långtidsbidrag kan manbeklaga, att kommittén redan i detta sammanhang avvisar Författarfondensförslag att bidragen skall hänföras till inkomst av rörelse (betänkandet sid112). Denna fråga är inte just nu aktuell. KLYS delar uppfattningen att bidragen i vart fall ej skallvara B-inkomst. Mot bakgrund av det sagda tillstyrker KLYS den föreslagnaändringen av 9 § 3 mom lagen om statlig inkomstskatt. KLYS vill framhålla attdet för en del nuvarande innehavare av dylika längtidsbidrag är av ytterstavikt, att denna förändring kommer . Eftersom KLYS anser denvara en av de mest lätthanterliga reformerna hemställer KLYS att den - omåterstoden av "paketet" skulle vålla komplikationer -införes separatmed verkan från och med . Vi anser det viktigt att en omedelbar förändring kommertill stånd beträffande skattebestämmelserna när det gäller bidrag ochstipendier så att de absurda effekter som uppstår vid t. ex. sambeskattningundviks. Med syfte att kompensera de mycket låga ersättningar somkompositionsarbetet ger i förhällande rill den nerlagda arbetstiden utnyttjartonsättarna i stor utsträckning de femåriga konstnärsbidragen frän konstnärsnämnden. Trots att bidragen avser en viss ersättning förkompositionsarbetet behandlas de i skattehänseende som arbetsfria B-inkomster.Förslaget om att dessa bidrag i fortsättningen skall betraktas som A-inkomst ärmycket rillfredsställande. Fst vill dock samridigt fästa uppmärksamheten pä atti framtiden kan även andra källor än enbart författarfonden och konstnärsnämndenkomma i fråga till utdelning av bidrag och stipendier av nämnda slag. Fstförutsätter att alla skattepliktiga bidrag och stipendier, oavsett desshärkomst, kommer att betraktas som A-inkomster . tillstyrker förslaget och yrkaratt de ändrade reglerna skall tillämpas redan för . Sverigesadvokatsamfund tillstyrker förslaget. Några remissinstanser tillstyrker medvissa reservationer. Lantbrukarnas skattedelegation anför: 1984/85:93 83 Delegationenifrågasätter om behov av lagändring föreligger mot bakgrund av attregeringsrätten ansett att s.k. egendomslivränta utgör A-inkomst(RÅ8I 1:67). Fördet fall lagändring skulle visa sig erforderlig har delegationen inget atterinra mot att bidrag och stipendier av förevarande slag hänförs till A-inkomst. SHIO-Familjeföretagenhemställer att även sådana fleråriga bidrag eller långtidsstipendier somförekommer på andra områden bör betraktas som A-inkomst. Videlar uppfattningen att det är principiellt felaktigt att behandla sådana bidragsom avses i 11 kap. 2 § första stycket m) lagen om allmän försäkring som B-inkomst.Emellertid anser vi inte att man bör begränsa sig till sådana bidrag. Vi villdärför ifrågasätta om inte även andra former av bidrag, stipendier och andraperiodiska utbetalningar också bör behandlas som A-inkomst. Kommitténförordar att de fria kulturarbetarna skall taxeras av speciella taxeringsnämnder. Inrättandetav speciella taxeringsnämnder får inget stöd från administrativt håll. Istället förordas åtgärder av annat slag. Kammartättendelar inte kommitténs uppfattning att särskilda taxeringsnämnder bör inrättas.Detta kan ej anses befogat med beaktande av det begränsade antaletskattskyldiga, kostnadsaspekterna samt andra yrkesgruppers eventuella krav pälikvärdig behandling. Däremot delar kammarrätten kommitténs grundläggandeönskemål, nämligen att deklarationsgranskarna bör ha särskilda erfarenheteroch insikter pä området. Kammartätten förordar att kulturarbetarnasdeklarationer förblir hos de lokala taxeringsnämnderna medan förarbetet medgranskningen sker av tjänstemän specialiserade på området. Dessa kan varaknutna till länsstyrelsernas skatteavdelningar. Denna ordning i kombination medsärskild utbildning av granskarna torde, på sätt kammarrätten tidigare anfört,i viss utsträckning undanröja de problem i taxeringshänseende som med rättapåtalats av kulturarbetarna. Kommitténuttalar sig för inrättande av särskilda taxeringsnämnder för granskning avkulturarbetarnas deklarationer. RRV vill peka på risken för att ettförverkligande av förslaget kan komma att leda rill motsvarande krav från andrayrkesgrupper. RRV förordar i stället att kulturarbetarnas deklararioner istörsta möjliga utsträckning sammanförs till särskilda granskare. Prop.1984/85:93 84 RRVanser att det är viktigt att en likformad praxis vid taxeringen tillämpas ihela landet. I och med att riksskalteverket nu skall ges ökade möjligheter ifråga om styrning och samordning av skatteadministrationen torde enligt RRVsmening förutsättningarna för en enhetlig praxis öka. Länsstyrelseni län anför: Länsstyrelsenkan dela utredningens uppfattning att av kulturarbetare och uppfinnare bedrivenverksamhet medför särskilda problem såväl vid upprättandel av deklarationer somgranskning av desamma. Skäl kan därför föreligga för förenkling i vart fall avde regler som gäller till kategorierna hänförliga fysiska personer. (Sammaförhållande torde däremot inte föreligga därest kulturell verksamhet elleruppfinnarverksamhet bedrivs i aktiebolagsform. Hänsyn till detta bör las vidlagtextens utformning. Mera härom nedan.) För att erhålla en likartad ochinsiktsfull bedömning av aktuella deklarationer föreslår utredningen inrättandeav särskilda taxeringsnämnder för granskning av kulturarbetares ochuppfinnares deklarationer. Frågan om den framtida taxeringsorganisarionen ärföremål för översyn inom skatteförenklingskommitténs (SKF) ram. Enligt direktiventill denna utredning bör tjänstemän i normalfallet besluta om taxeringen. Prövningenav en nämnd bör inskränka sig till fall där en omprövning begärs av enskattskyldig eller när särskilda skäl finns för en granskning av en nämnd. Motdenna bakgrund finner att inrättande av särskilda nämnder förkulturarbetare och uppfinnare (där sådana nämnder inte redan finns) inte utgören för framtiden bra lösning. Länsstyrelsenvill istället förorda att kulturarbetares och uppfinnares deklarationer granskasav ett fåtal tjänstemän inom varje län som därigenom kan erhålla särskildakunskaper om de särskilda problem som kan uppkomma. Härigenom torde problemenatt erhålla en likformig och rättvis taxering kunna lösas på etttillfredsställande sätt. Tillkulturarbetare räknas författare, bildkonstnärer, tecknare, konsthantverkare,formgivare, fotografer, tonsättare, musiker, skådespelare, regissörer,danspedagoger, journalister, arkitekter m.fl. Kulturarbetarna utgör inte enhomogen grupp från taxeringssynpunkt. Gruppen uppvisar inom sig högst olikataxeringsproblem. För flertalet är säkerligen bedömningsprinciperna ganskaklara och vållar inga problem. finner därför anledning inteföreligga inrätta särskilda taxeringsnämnder för kulturarbetare. Dessutom ärantalet kulturarbetare med undantag av storlänen så få att tillräckligt underiagför särskilda nämnder inte finns. Särskilda nämnder är dessutom kostsamma ochkräver betydande mertesurser. Deproblem som kan finnas för kulturarbetare får anses mer som skatte-rältsligaproblem än som granskningsproblem. vill därför förorda ett systemsom innebär att svårbedömbara deklarationer lämnas över till någon sakkunnigexpert pä för att på så sätt bli föremål för en ordentliggenomgång. Här skulle det konsultsystem som tillämpas vid fastighetstaxeringenkunna tjäna till förebild. Detta innebär att föredragningen i taxeringsnämndenkan skötas av den ordinarie granskaren som lägger fram konsulentens förslagtill beslut. 1984/85:93 85 mening bör särskilda taxeringsnämnder inrättas med ledamöter, somhar god kännedom om kulturarbetarnas speciella förhållanden. Länsstyrelsenanser att detta förslag inte är praktiskt genomförbart i de län, där antaletkulturarbetare är litet. I detta sammanhang bör också erinras om Skatteförenklingskommitténsförslag att antalet taxeringsnämnder i riket skall nedbringas, varigenom varjetaxeringsnämnd skulle komma att handlägga deklarationer frän betydligt flerskattskyldiga.