prop · G80389 · 1984-12-31 00:00:00 — Detär också parterna på arbetsstället, som har att överenskomma om sammansättningoch uppgifter för grupper som bedriver anpassningsverksamhet. I förarbeten tilllagen (1974: 13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder och arbetsmiljölagenhar dock föredraganden bl. a. framhållit betydelsen av att det blandledamöterna i anpassningsgrupperna ingår personer som tillhör den lokalaskyddsverksamheten. Sådana personalunioner är också vanligt förekommande. som ansvarig för verksamheten bör det enligt min bedömningvara naturligt att skyddskommittén och anpassningsgruppen eller motsvarandeorgan har gemensamma ledamöter, bl. a. därför att skyddskommittén därigenom fårbättre inblick i verksamheten. harsärskilt betonat betydelsen av att parterna i gruppen är företrädda av personeri ansvarig ställning. Arbetsgivaren bör enligt kommittén representeras av någonsom har tillräckliga beslutsbefogenheter. För att få den lämpliga anknytningentill linjeorganisationen bör det också finnas en företrädare för denna.Arbetstagarorganisationerna bör enligt kommittén vara företrädda av ledamöter iden lokala fackliga styrelsen, eller, om lokal facklig organisation inte finnspå arbetsstället, av någon som arbetstagarna har utsett. Kommitténs synpunkter idenna del överensstämmer i hög grad med vad LO har anfört i sitt remissyttrandeom kännetecken på ett bra anpassningsarbete. Enligt LO är det i första handbetydelsefullt att de som ingår i anpassningsgruppen har god förankring iföretagets ledning, resp. i den organisation som de företräder. Fackligaföreträdare som arbetar som skyddsombud eller huvudskyddsombud har en bredarebas att arbeta från. Vidare är det, enligt LO, viktigt att gruppen arbetarlångsiktigt och förebyggande, att man möter problemen innan de blir akuta. LObetonar dessutom vikten av att man har ett öppet samarbete med arbetsförmedlingenoch utnyttjar alla dess resurser. Samverkanskommitténhar särskilt framhållit vikten av att en enskild arbetstagare alltid skall gesmöjlighet att delta i överläggningar som gäller honom/henne själv. Vederbörandebör också ha gett sitt medgivande till de åtgärder som vidtas. Samverkanskommitténhar vidare givit vissa exempel på uppgifter som bör kunna fullgöras av organsom arbetar med anpassningsverksamhet pä Prop.1984/85:89 57 arbetsställena.Även om detta är en fråga för parterna att komma överens om, har kommitténönskat framhålla vissa uppgifter. Verksamheten skall, enligt kommittén, syfta tillatt medverka till arbetsanpassning, rehabilitering och eventuell omplaceringav anställda till upgifter som är lämpliga med hänsyn till den anställdesarbetsförmåga. På eget eller arbetsförmed-Hngens initiativ skall gruppen även rriedverkatill att äldre och arbetshandikappade kan beredas anställning. Vidare skallgruppen genom attitydpåverkan verka för en positivare inställning till äldreoch handikappade pä arbetsstället. Betydelsenav att man i anpassningsarbetet också behandlar frågor som rör nyanställning avarbetshandikappade och äldre har betonats av flera remissinstanser. Jagåterkommer i det följande till denna fråga. Samverkanskommitténberör också frågan om kamratstödjande verksamhet på arbetsställena. Dennaverksamhet syftar till att förhindra utslagning av anställda med främstpsykiska och sociala problem, missbruksproblem etc. Genom stöd och hjälp frånarbetskamrater har människor kunnat hjälpas ur sina svårigheter. Sådanverksamhet bedrivs på vissa arbetsplatser, främst efter initiativ från defackliga organisationerna. En arbetsgrupp inom ()har i en rapport (PM 1983: 3) Kamratstöd socialt ansvar tagit upp dessafrågor. BRA har överlämnat rapporten till chefen förarbetsmarknadsdepartementet och därvid bl. a. framhållit företagshälsovårdensbetydelse för det sociala rehabiliteringsarbetet. Verksamhet med psykosocialinriktning inom företagshälsovården är betydelsefull för arbetet med kamratstödframhåller BRÅ. I sammanhanget kan också nämnas att BRÅ har tagit initiativtill att en verksamhet utarbetas med ekonomisktstöd från arbetarskyddsfonden. Ilikhet med samverkanskommittén bedömer jag att kamratstödjande verksamhet börkunna ingå i den anpassnings- och rehabiliteringsverksamhet som parternabedriver på arbetsstället om parterna finner det lämpligt. 2.3.3Skyddskommitténs ansvar bör regleras i arbetsmiljölagen Samverkanskommitténhar föreslagit att skyddskommitténs ansvar för att arbetsanpassning ochrehabiliteringsverksamhet bedrivs på arbetsstället skall skrivas in iarbetsmiljölagen. bör ett tillägg göras i lagens föreskrifter om samverkan mellanarbetsgivare och arbetstagare. 9§ bör kompletteras med en föreskrift omatt skyddskommitté skall verka för att en på lämpligt sätt organiseradarbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet bedrivs på arbetsstället. Förslagetlämnas utan erinran av flera remissinstanser, bl. AD, arbetarskyddsstyrelsen,SAV, SAF, och . Några avremissinstanserna, bl. a. SHR, anser dock att lagstiftningen borde ändras såatt arbetsgivarna ges ett reellt ökat ansvar. 1984/85:89 58 SHRföreslår att anpassningsfrågorna skall ges en egen paragraf under kapitletallmänna skyldigheter i arbetsmiljölagen. I denna skulle arbetsgivarens ansvarspeciellt betonas liksom arbetsgivarens skyldighet att se till att verksamhetenkom i gång, att medel anslås och att verksamheten bedrivs i lämpliga former. LOstöder kommitténs förslag om att skyddskommittén får ansvar för arbetsanpassnings-och rehabiliteringsverksamheten, men kräver ett till-lägg, som gerarbetsgivaren ansvar för att se till att sådan verksamhet sker i samverkan medarbetstagarna i de fäll skyddskommitté inte finns. Med hänvisning till ettyttrande från LO: s förordar LO en ytterligare prövning avlagstiftningen för att öka arbetsgivarens ansvar. I sitt yttrande har LO: sRättsskydd AB framhållit att samverkanskommitténs förslag "står ochfaller" med om arbetsgivaren önskar vidta rehabiliteringsåtgärder ellerinte. Jagkan konstatera att flertalet remissinstanser inte invänder mot kommitténsförslag om ett tillägg i arbetsmiljölagen. Några remissinstanser villemellertid gå längre än kommittén och förordar en lagreglering av arbetsgivarensansvar för anpassnings- och rehabiliteringsfrågorna. Ett skäl härför som bl. a.anförs av LO är att därigenom också de mindre arbetsställena utanskyddskommitté skulle komma att omfattas av en lagreglerad anpassnings- ochrehabiliteringsverksamhet. Att som SHR har föreslagitreglera anpassnings- och rehabiliteringsfrågorna i 3 kap. arbetsmiljölagen därbl. a. arbetsgivarens allmänna skyldigheter behandlas finner jag mindreändamålsenligt. Detta skulle bl. a. innebära att anpassnings- ochrehabiliteringsfrågorna kom att omfattas av föreskrifter frånarbetarskyddsstyrelsen och tillsyn av yrkesinspektionen. Att så skall ske har f.ö. förordats av TCO. För egen del har jag dock samma uppfattning somarbetarskyddsstyrelsen i denna fråga. inspekterandeverksamhet måste i första hand gälla miljöerna, inte individerna. Inspektionenskall tillse att arbetstagarna inte blir handikappade på grund avarbetsförhållandena. Denna verksamhet är betydelsefull också för dehandikappade som är verksamma i arbetslivet. Yrkesinspektörerna måste därförockså ha kunskaper i anpassningsfrågor. Detär dessutom enligt min mening förenat med utomordentligt stora svårigheter atti lagstiftning eller föreskrifter närmare reglera vad som skall krävas avarbetsgivaren när det gäller anpassnings- och rehabiliteringsät-gärder, bl. a.därför att behovet av insatser varierar i de enskilda fallen. Däremot är dessafrågor av den arten att de bör kunna behandlas av parterna pä arbetsstället isamverkan. Detta hindrar självfallet inte att parterna i avtal kommer överensom riktlinjer för anpassningsarbetet eller att berörda myndigheter genominformation och allmänna råd vägleder parterna och underlättar för dem attbedriva en bra verksamhet. Jag förordar mot dennabakgrund att det föreslagna tillägget i arbetsmiljölagen görs i lagens sjättekapitel om samverkan mellan arbetsgivare och arbetstagare i enlighet med vadsamverkanskommittén har föreslagit. Prop.1984/85:89 59 har framhållit kan skyddskommittéer inrättas också påarbetsställen som har färte än 50 anställda, om arbetstagarna begär det. Denföreslagna lagregeln om skyddskommittéernas ansvar för anpassningsfrågor m. m.kan således gälla också för de mindre arbetsställena, om arbetstagarna säönskar. Enligt min mening bör man i första hand använda sig av denna möjlighetför att vidga anpassningsverksamheten till de mindre arbetsställena. Att införaett åliggande för små arbetsställen att bedriva sådan verksamhet också i sådanafall då arbetstagarna inte särskilt har begärt det, medför en uppenbar risk föratt verksamheten i dessa fall inte får något reellt innehåll. Vadsedan gäller LO: s synpunkter på behovet av mer kraftfulla regler för atttvinga fram konkreta åtgärder från arbetsgivarnas sida vill jag erinra om denlagstiftning som redan finns för att stärka äldres och handikappades ställningpå arbetsmarknaden. Som jag har hänvisat till ålägger arbetsmiljölagen(3 kap. 3 §) arbetsgivaren att ta särskild hänsyn till arbetstagarenssärskilda förutsättningar. Lagen om anställningsskydd ger handikappadearbetstagare betydande anställningstrygghet. Vidare ger lagen om vissaanställningsfrämjande åtgärder arbetsförmedlingen möjlighet att begäraöverläggningar om åtgärder för att främja anställning av äldre arbetstagareoch arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga. Arbetsgivaren är således skyldigatt överlägga med företrädare för arbetsmarknadsverket bl. a. om åtgärder föratt förbättra arbetsförhållandena för redan anställda äldre ellerarbetshandikappade arbetstagare. I de fall en arbetsgivareinte självmant vidtar de anpassnings- och rehabiliteringsåtgärder som behövs idet enskilda fallet bör således arbetsmarknadsverket pä eget initiativ ellerpä begäran av arbetstagarorganisationen eller kunna begäraatt arbetsgivaren överlägger med företrädare för verket om sådana åtgärder. Envägran från arbetsgivarens sida att medverka i en överläggning eller att följade anvisningar som arbetsmarknadsmyndigheten lämnar, kan småningom leda tillatt myndigheten förordnar att arbetsgivaren, inte får anställa andraarbetstagare än dem som den offentliga arbetsförmedlingen har anvisat ellergodtagit. Jag kommer senare attlägga fram förslag som syftar till att tillförsäkra arbetsförmedlingen ettinflytande på anpassningsverksamheten. Jag kommer också att föreslå attförsäkringskassorna ges möjlighet att delta i överläggningar ianpassningsgruppen eller annat partssammansatt organ på arbetsstället, sombehandlar frågor rörande enskilda försäkrade, som är anställda påarbetsstället. Därigenom bör förutsättningarna för att konkreta åtgärderfaktiskt vidtas i det enskilda fallet kunna förbättras. 2.3.4Företagshälsovårdens betydelse för anpassnings- och rehabiliteringsverksamheten Arbetsanpassnings-och rehabiliteringsverksamhetens betydelse i företagshälsovårdens arbete harsärskilt betonats av företagshälsovärdsutred- 1984/85:89 60 Utredningen konstaterar bl. a. attföretagshälsovården i mänga företag medverkar mycket aktivt i det arbete, somanpassningsgrupperna utför. Detta gäller både anpassning vid omplacering inomföretagen och vid inplacering med stöd av främjandelagen, framhållerutredningen. är anpassningsverksamhet en viktig uppgift för företagshälsovården,antingen den tar sin utgångspunkt från arbetsmiljölagen, medbestämmandelageneller främjandelagen. Företagshälsovården som specialistresurs när det gälleranpassning måste därför kunna medverka till att anpassningsgruppens arbete blirframgångsrikt genom att föreslå, planera för och följa upp önskvärdaanpassningsåtgärder. Vidare skall företagshälsovården, enligt utredningen, somopartisk expertfunktion kunna medverka till att närmast ansvariga somarbetsledare m. fl. kan förverkliga främjandelagens intentioner påarbetsplatserna. Som exempel på uppgifter för företagshälsovården ianpassningsverksamheten nämner utredningen - kartläggning avförändringar i arbetsmiljön, som skulle underlätta för arbetshandikappade attbli omplacerade eller fä anställning, - individ- och gruppinriktadeåtgärder i förebyggande syfte samt för anpassning av arbetsförhållandena tillenskilda arbetstagare, - vägledning ochträning av enskilda arbetstagare, medverkan i rehabilitering och uppföljningsamt - stöd vidinformation till kamrater och arbetsledning om arbetshindret och åtgärder somkan underlätta arbetet eller rehabiliteringen. Åtgärder av detta slag passarenligt utredningen väl in i den inriktning motförebyggande verksamhet som företagshälsovården skall ha. Samverkanskommitténhar gjort samma bedömning. Föietagshälsovärdsutred-ningen har studerat de olikaavtalen om företagshälsovård på det privata, kommunala resp. statliga området. a. konstaterat att samtliga avtal tar upp företagshälsovårdensuppgifter med arbetsanpassning och rehabilitering samt att några väsentligaskillnader i inställningen i de olika avtalen inte finns. Flera avde remissinstanser, som har yttrat sig över företagshälsovårdsutredningensbetänkande, har särskilt tagit upp anpassnings- och rehabiliteringsverksamheten.SHR understryker vikten av att företagshälsovården engagerar sig ianpassningen av arbetsmiljön till arbetshandikappade. Enligt SHR borde enutbyggd företagshälsovård framöver kunna spela en mycket aktivare roll än f. n.i anpassningsgrupp och skyddskommitté. Med sina unika kunskaper om arbetet,miljön och dess fysiska och psykiska förutsättningar kan företagshälsovårdenbli en betydelsefull faktor när det gäller att höja medvetenheten omarbetshandikappades situation, anser SHR. Också HCK och DHR betonar företagshälsovårdensbetydelse för den företagsinterna delen av den yrkesinriktade rehabiliteringen.DHR framhåller särskilt uppgiften att granska arbetsmiljö och arbetsuppgifter isyfte att motverka förslitning, som är en följd av ensidiga Prop.1984/85:89 61 rörelseroch olämpliga arbetsställningar samt att bevaka att arbetslokaler och andrautrymmen är tillgängliga för arbetstagare med handikapp. Viktenav att företagshälsovården samverkar med samhällets övriga rehabiliteringsorgan- försäkringskassa, socialtjänst, arbetsförmedling, hälso- och sjukvård harockså särskilt framhållits både av företagshälsovårdsutredningen ochremissinstanserna. pekar dock på svårigheternaatt finna lämpliga handläggningsrutiner, när många intressenter är inblandade -personalfunktion, anpassningsgrupp, fackliga organisationer, företagshälsovårdoch i vissa fall andra myndigheter som statens arbetsmarknadsnämnd, statenspersonalpensionsverk eller . Om företagshälsovården skall gesen viktig roll när det gäller kontakter med andra organ måstemyndigheten/arbetsgivaren och företagshälsovården tillsammans finna rutiner somgör att handläggningen kan förenklas och påskyndas, framhållerlantbruksuniversitetet. Iflera andra rernissyttranden har liknande synpunkter förts fram. Det är enligtdessa, i mänga fall svårt för rehabiliteringsorganen att veta vem eller vilkapå arbetsplatsen, som de skall ta kontakt med i rehabiliteringsärenden. Också företagshälsovärdsutredningenhar berört problem, som den nuvarande splittrade organisationen kan föra medsig. Enligt utredningen medför den nu oklara ansvarsfördelningen mellananpassningsgrupp och skyddsorganisation i en del fall att företagshälsovårdeninte kommit att arbeta särskilt mycket med de frågor som främjandelagen berör. har påpekat att det har vuxit fram ett stort antalpartssammansatta grupper på arbetsställena, som kommer i kontakt medarbetsmiljö- och arbetsanpassningsåtgärder. I remissyttranden över kommitténsbetänkande förs samma synpunkter fram, bl. a. av RFV, som anser att en mersamlad syn behövs på dessa frågor. Enligt RFV har försäkringskassorna oftasvårt att fä kontakt med rätt forum i företagen, där frågor om anpassningbereds och beslutas. Deförslag som jag har lagt fram om en anpassnings- och rehabiliteringsverksamhetunder skyddskommitténs överinseende bör enligt min mening kunna leda till enklarare ansvarsfördelning mellan olika berörda organ. Arbetsgivaren är primärtansvarig för att anpassnings- och rehabiliteringsverksamhet bedrivs påarbetsstället. Parterna på arbetsstället bör, inom ramen för skyddskommitténsverksamhet, vara ett stöd för linjeorganisationens arbete med dessa frågor.Skyddskommittén blir således ansvarig för den verksamhet som behöver behandlasav ett partssammansatt organ. Företagshälsovården är skyddskommitténs opartiskaexpertorgan i bl.a. dessa frågor. Genom den nära anknytningen mellanskyddskommittén och företagshälsovården bör det bli lättare att finna formerför anpassnings- och rehabiliteringsverksamheten, liksom för kontakterna medexterna organ. Målsättningen bör vara att rehabiliteringsarbetet kan påbörjas tidigareän vad som normalt är fallet. 1984/85:89 62 Jag har med stor tillfredsställelse noterat att såvälföretagshälsovårdsutredningen som remissinstanserna anser att anpassnings- ochrehabilite- ' ringsverksamheten är en central uppgift för företagshälsovården.En utbyggnad av företagshälsovården bör därför pä sikt kunna leda till minskadutslagning och bättre förutsättningar att ta emot människor som har någonbegränsning av arbetsförmågan. Jag kommer senare att lägga fram förslag om ettnytt ersättningssystem för företagshälsovården och därvid bl. a. föreslåsärskilda stimulanser till företagshälsovård för anställda pä mindrearbetsställen samt till nyetablering av företagshälsovård. Jag kommer ocksåatt föreslå att bidragsgivningen till företagshälsovården skall förknippas medvissa krav. I dessa krav bör ingå att företagshälsovårdsenheten i nödvändigutsträckning har resurser och kompetens för att ombesörja individ- och gruppinriktadeinsatser bl. a. för anpassning av arbete och arbetsplatser samtrehabiliteringsverksamhet. Också detta skall ses som ett led i strävandena atthindra utslagning och förbättra förutsättningarna för att människor med olikaförutsättningar skall kunna få och behålla ett arbete och fungera väl i dettaarbete. De nuvarande anpassningsgrupperna har inrättats påarbetsställen med minst 50 anställda. Enligt det förslag som jag har lagtfram skall skyddskommittéerna verka för att arbetsanpassnings- ochrehabiliterings-verksamhet bedrivs på arbetsställena, vilket innebär att sådanverksamhet kommer till stånd i första hand på arbetsställen med minst 50anställda. Som jag har erinrat om kan emellertid arbetstagarna begära attskyddskommitté inrättas också på mindre arbetsställen. Om så sker blirföreskriften om anpassnings- och rehabiliteringsverksamhet tillämplig också pådessa arbetsställen. har pekat på en ytterligare möjlighetatt fä till stånd sådan verksamhet på mindre arbetsställen utan skyddskommitté.I den mån sådana arbetsställen är knutna tiH en företagshälsovårdscentral, bör,enligt kommittén, de partssammansatta företagshälsovårdskommittéerna kunnaverka för att anpassnings- och rehabiliteringsverksamhet kommer till stånd inomoch mellan i centralen ingående arbetsställen. Förslaget tillstyrks bl. a. avSAF, som anser att företagshälsovårdscentralens styrande kommitté bör kunnaikläda sig skyddskommitténs roll i anpassningsfrågor. Som jag har redovisat har flera remissinstanser förtfram önskemål om en lagreglering av anpassnings- ochrehabiliteringsverksamheten på de mindre arbetsställena. TCO anser attkommitténs uppfattning att företagshälsovårdscentralerna skall kunna spela enaktiv roll i anpassningsarbetet är sympatisk, men bedömer också attföretagshälsovårdens möjligheter till Prop.1984/85:89 63 insatserär begränsade, om inte aktiviteter och beredskap finns för anpassningsarbetepå resp. arbetsställe. Jagdelar TCO: s uppfattning i denna fråga. Självfallet är förutsättningarna föratt få till stånd en verksamhet med ett reellt innehåll större på de arbetsplatserdär en skyddskommitté redan finns inrättad. Skyddskommittéer finns emellertidinte på alla arbetsplatser och jag anser därför att samverkanskommitténsförslag att låta företagshälsovårdskommittéerna verka för att anpassningsverksamhetkommer till stånd innebär en förbättring i förhållande till vad som gäller.Det är vidare troligt att intresset för dessa frågor härigenom kommer att ökaoch kanske i många fall kommer att leda till att skyddskommittéer inrättas påarbetsställen där sådana saknas. Frågan om företagshälsovårdskommittéernas rolli anpassningsarbetet är emellertid en fråga för parterna att besluta om. Den reglerasenligt min uppfattning därför bäst i deras avtal om arbetsmiljö ochföretagshälsovård. Mot bakgrundav att anpassnings- och rehabiliteringsarbetet blir en förutsättning förersättning till företagshälsovård finns det enligt min mening starka skäl attanta att företagshälsovårdskommittéerna genom sädana avtal kommer att gesfunktioner av det slag som samverkanskommittén har föreslagit. Eftersomföretagshälsovårdscentralerna drivs som juridiska personer utanför partsförhällandenapå arbetsplatserna, finns däremot inga förutsättningar att reglera derasåtaganden på annat sätt än genom att ange statsbidragsförutsättningar. 2.3.6Arbetsförmedlingens roll i anpassningsverksamheten Denuvarande anpassningsgrupperna är i princip arbetsförmedlingens organ. Igrupperna bedrivs en trepartssamvérkan mellan arbetsgivare, fackligaföreträdare och arbetsförmedlingen. Gruppernas verksamhet syftar till attfrämja äldres och handikappades möjligheter att få och behålla ett arbete. Anpassningsgrupperhar främst inrättats vid arbetsställen med minst 50 anställda. Det är i förstahand arbetsförmedlingens behov av att placera äldre och handikappade, som avgörom en anpassningsgrupp skall bildas. I vilken omfattning grupperna har bildatshar självfallet också varit beroende av arbetsförmedlingens resurser ochmöjligheter att arbeta med anpassningsfrågorna. Antaletanpassningsgrupper uppgår till ca 5000. Aktiviteten i gruppernavarierar i omfattning. AMS har efter samråd med bl. a. arbetsmarknadens parterutfärdat riktlinjer för arbetet i anpassningsgrupperna. Enligt dessa riktlinjerskall grupperna i första hand verka för ökad nyanställning av äldre ochhandikappade. De skall också verka för en positivare inställning tillhandikappade och äldre i arbetslivet och föreslå åtgärder som underlättar förredan anställda äldre och handikappade att behålla sin Prop.1984/85:89 64 Som LO noterar i sitt remissyttrande hargrupperna i huvudsak sysslat med interna omplaceringar. Detta har varitsärskilt markant med en svag nyrekrytering tillföretagen. ,Arbetsgivaren och de fackliga organisationerna utserledamöter i anpassningsgruppen. Enligt AMS handledning föranpassningsgrupperna är det önskvärt att arbetsgivaren utser en person som haransvar för personalrekrytering samt att det ingår en person som tillhör denlokala skyddsverksamheten. Arbetsförmedlingens representant bör varakontaktperson med företaget också i andra förmedlingsfrågor. Anpassningsgruppernas verksamhet bygger pä lagen om vissaanställningsfrämjande åtgärder - främjandelagen. I lagens förarbeten (prop.1973:129 med förslag till lag om anställningsskydd m.m.) understrykerföredragande statsrådet att verksamheten med anpassningsgrupper - som vid dennatidpunkt hade varit i gång förhållandevis - givit mycket positivaresultat och att den borde kraftigt understödjas. Föredraganden anför vidare: "Verksamheten har igångsatts och bedrivitspå frivillighetens väg. Detta innebär dock inte att det skulle vara obehövligtatt ge verksamheten stöd i lag. Tvärtom är det av stort värde om det finns enlag i bakgrunden som kan ge myndigheterna erforderlig auktoritet i deras handlande.Jag biträder därför utredningens förslag att arbetsgivarna i lagen föreskrivsskyldighet att delta i överiäggningar som sker i anpassningsgrupp. funnit bör man däremot inte närmare lagreglera denna verksamhetutan den bör även i fortsättningen kunna bedrivas i de former som allt efteromständigheterna framstår som lämpligast i varje särskilt fall."