prop · G803181 · 1984-12-31 00:00:00 — Kommiltén anser att enmöjlighel är att införa en särskild påbyggnadslinje avseende cancersjukvård förde sjukskölerskor som genomgått hälso- och sjukvårdslinjens utbildning medinriktning på allmän hälso- och sjukvård. Den linje som har inriktning molonkologi, och som har en viktig funklion för strålbehandlingen vid cancer, harför få utbildningsmoment som behandlar omvårdnadsaspekter. Detta minskar möjlighelernaatt fiexibelt använda denna yrkesgrupp i onkologivården. Kommittén anser atlUHÅ bör fä i uppdrag att särskilt utreda denna fräga. På kort sikt är delangeläget all öka antalet efterutbildningskurser för sjukskölerskor som äranställda i cancersjukvården. Remissinstanserna: Dessa instämmer genomgående iutredningarnas bedömningar av den avgörande betydelsen av innehållet ipersonalens utbildning för att förverkliga de hälso- och sjukvårdspoliliskamålsättningarna och tillstyrker i regel en bred översyn av grundutbildningarnainom värdsektorn. De instämmer också i bedömningarna av nödvändigheten avfortbildnings- och efterutbildningsinsalser på korl sikl. Förslaget atlundersköterskekompetens skall vara baskompelensnivån i vårdarbetet mottas ocksåpositivt av dem som berör denna fråga. Förslaget om en särskild översyn av läkarnasvidareutbildning tillstyrks i regel av remissinslanserna. Skälen för min bedömning: Hälso- och sjukvård är, ochkommer enligt min bedömning atl förbli, en myckel personalinlensiv verksamhel.Jag delar helt synsättet att personalen är hälso- och sjukvårdens nyckelresurs.Personalens kunskaper och färdigheter och - inte minst - dess förhållningssätttill vårdarbetet och patienten liksom dess syn på hälso- och sjukvärdens rolloch uppgifier i samhällel är av avgörande betydelse för att den inriktning avhälso- och sjukvården, som jag förordat i det föregående, skall kunnaförverkligas. Värdarbetet - såväl de sjukvärdande åtgärderna somåtskilligt av det förebyggande arbetet - är en verksamhet för och i närakontakt med medmänniskorna, ofta i en siluation då den vårdsökande har ettsärskilt 1984/85:181 120 behov av medmänskligt stöd och ett förstående bemötande.Jag vill betona den utpräglade servicenaturen i vårdarbetet och de särskildakrav detla innebär pä att personalen bemöter och behandlar den vårdsökande medförståelse och insikt i vilka särskilda behov den har som är sjuk eller ärorolig inför t.ex. en hälsoundersökning och dess resultat. Detla måsle vara dengrundläggande utgångspunkten vid utformningen av innehållet i flertalet av deulbildningslinjer som finns för hälso- och sjukvårdsutbildning. Självfallelmäste personalen också ha goda kunskaper och färdigheter i biologiska ochtekniska frågor, t.ex. när del gäller hanteringen av all den tekniskautrustning och alla de metoder för diagnostik och behandling som är nödvändigaför en vård av hög medicinsk kvalitet. Jag ansluter mig till HS 90:s bedömningar att ellförebyggande arbetssätt måsie få ell ökat ulrymme i framlidensvårdyrkesulbildningar. Alltfler av hälso- och sjukvårdspersonalen kommer attarbela med arbetsuppgifter av hälsofrämjande och sjukdoms- ellerskadeförebyggande natur. De måste därför ha goda kunskaper om hälsans villkoroch om hälsoriskerna och deras fördelning i befolkningen. Personalen måsteförstå hur man inom hälso- och sjukvården och ofta i en tvärsektoriellsamverkan kan medverka till att reducera eller eliminera hälsorisker och tillatl utveckla de hälsofrämjande krafterna saml hur man kan påvisa eller ökakunskaperna om vilka hälsorisker som finns i samhällel. Vid sidan av patient-och individperspektivei måste befolknings- och samhällsperspektiven ocksäframhållas i vårdyrkesutbildningen. Jag vill i detla sammanhang erinra om deförslag lill utveckling av och ell ökal samarbetemellan samhällsmedicinskt inriklade institutioner i som f.n. bereds inomden nordiska socialpolitiska kommillén. Jag delar hell HS 90:s och remissinstansernas uppfatlningom nödvändigheten av att innehållet i grundutbildningarna för vårdyrkenakontinuerhgt bringas i samklang med den värdpolitiska och hälsopolitiskautvecklingen. Såväl läkarutbildningen som de s.k. medellånga värdutbildningarnahar reformerats. De nya utbildningsplanerna har en målsättning som välstämmer överens med HS 90:s intentioner. Jag har även erfarit atl universitets-och högskoleämbetet avser alt inom ramen för sitt reguljära arbete följa uppoch utvärdera utbildningsreformerna mol bakgrund av HS 90:s underlag. Delankommer på UHÄ alt göra de förändringar av utbildningsplanerna som man därvidfinner anledning till. Enligt min mening behöver dock vårdpersonalensarbetsuppgifter och kunskapskrav ytterligare analyseras mol bakgrund av dehälsopolitiska målsättningarna och den nya vårdstrukturen. Uiifrån ett sådantmer detaljerat underlag bör en översyn av innehållet i vårdutbildningarnagöras. HS90:s underlagsstudie om personal- och utbildningsfrågor beräknas attredovisas försl . Detla underlag kommer att vara enutgångspunkt för en sådan översyn. Vad avser de förslag beträffande utbildningav personal för cancervård 1984/85:181 121 som cancerkommittén fört fram vill jag anföra följande.Jag har erfaril atl UHÅ redan arbetar med all förändra innehållet i hälso- ochsjukvårdslinjens inrikining mot onkologi för all lillgodose kravel på ökadekunskaper i omvårdnaden. Jag får också erinra om alt regeringen haruppmärksammat problemen med att rekrylera studerande till denna ulbildning ochdärför medgivit en försöksverksamhet i landsling med enny utbildningsmodell och ändrade tilllrädesbestämmelser. I anslulning härlilluppdrog regeringen åt UHÅ atl inkomma med förslag till en påbyggnadslinje ionkologisk omvårdnad för bl.a. sjuksköterskor för att tillgodose dekunskapskrav den förändrade cancervården släller. En sådan påbyggnadslinjeavses kunna starta . HS 90 och cancerkommittén, liksom remissinslanserna,läggersior vikt vid fortbildningen och efterutbildningen som instrument för allmera kortsiktigt förbättra personalens kompetens och möjligheter alt arbela ienlighet med de fastlagda hälso- och sjukvårdspolitiska målen. Jag inslämmer idenna uppfatlning. Med fortbildning brukar avses den utbildning som den somhar genomgått grundutbildning och eventuell vidareulbildning för vissspecialiietsgren behöver för att vidmakthålla sin kompetens, dvs, tillägna signya kunskaper om utvecklingen inom silt område så att man vidmakthåller sinförmåga att väl utöva sitt yrke. Med efterutbildning brukar avses enkompetenshöjande, i motsats till kompetensbevarande, utbildning som gerförutsättningar för att inneha högre tjänster. Någon fast gränslinje torde intekunna anges mellan dessa begrepp. Jag behandlar i del följande väsentligenfortbildningen i kompeiensbevarande syfte och i syfte alt anpassa kompetensenlill akluell kunskap och inriktning av vården, I huvudsak är det ett ansvar för berörd arbelsgivare attlillse alt den anställda personalen erhåller den fortbildning som behövs föratt tillägna sig de kunskaper och färdigheter som behövs med hänsyn lillutvecklingen inom hälso- och sjukvården. Huvudmännen själva organiserar ochbedriver i egen regi en betydande fortbildningsverksamhet. Det är vidare vanligtall personalens fackliga och andra organisationer arrangerarfortbildningsakti-viteler. För läkarnas del och även för andra personalgrupperär detta en vanlig form av fortbildning. Åven staten bedriver genom t.ex.arbetarskyddsslyrelsen och m.fl. fortbildningsverksamhetriktad lill hälso-och sjukvårdspersonal. bedriverframför allt kompetenshöjande efterutbildning inom folkhälsoområdet, menerbjuder också kurser som har karakiär av fortbildning för bl.a. adminislralivpersonal inom hälso- och sjukvården. Omfattningen av och villkoren för fortbildningen ärnärmasl en fråga för parterna på arbetsmarknaden att beslämma om.Efterutbildning är i regel mera en fråga för den enskilde att svara för. Förmin egen del vill jag understryka angelägenheten av att huvudmännen bedrivereller på annat sätt tillhandahåller och understödjer forlbildning för hälso-och sjukvärdsperso- 1984/85:181 122 nålen sä alt denna får kompelens atl arbeta i enlighet medde vårdpolitiska målsättningar som jag behandlal i del föregående. Slalen börslödja huvudmännens forlbildningsverksamhet genom att tillhandahålla underlagför del innehåll som fortbildningen avser. Den fortbildning som de slalligaorganen erbjudit bör beslå och fortlöpande anpassas till devårdpoliliska målsättningar som statsmakterna beslular om. HS 90 har aktualiserat frågan om all s.k.underskölerskekompetens skulle vara baskompeiens i del egenlligasjukvårdarbetet. Jag har erfaril att flera landsting arbeiar på att successivtomvandla sjukvårdsbiträdetjänsier lill underskölerskebefaliningar främsl medhänsyn lill de kvalificerade och tunga uppgifter som finns förelrädesvis inomlångtidssjukvården. En övergång till mer hemsjukvård skärper också kraven pä personalensutbildning och förmåga att arbela självständigt. I framför alll långtidssjukvårdoch hemsjukvård ulgör en höjning av baskompetensen en viklig grund för arbete iolika former av vårdlag. Denna utveckling förutsäller en kompletterandeulbildning av redan anslällda sjukvårdsbiträden. Jag anser alt denna fräga börövervägas i samband med den översyn av vårdpersonalens arbetsuppgifter ochkunskapskrav som jag berört i del föregående. Den översyn av läkarnas vidareulbildning till olikaspecialistområden, som HS 90 förordat och som remissinstanserna i regeltillstyrkt, har jag funnit väl moliverad. Jag vill erinra om att jag redan harerhållit regeringens bemyndigande alt tillsätta en sådan ulredning och attregeringen ställt sig bakom milt förslag lill direkliv (Dir 1985:2).Utredningens arbete skall vara avslulat . 7.3 Forsknings- och utvecklingsarbete (FoU) Min bedömning: Inriktningen av FoU-arbetel mot prevention,allmänmedicin, epidemiologi, omvårdnad och rehabililering behöver stärkas.Särskild uppmärksamhel bör ägnas forskning inriklad mot atl belysa risker föroch orsaker till ohälsa och dess fördelning mellan olika befolkningsgrupper.Forskning om arbetslöshetens hälsomässiga konsekvenser är mycket angelägen.Detta kräver ett tvärdisciplinärt angreppssätt och en ökad samverkan mellanmedicin, samhälls- och beteendeveienskaper, teknik och andravetenskapsområden. hälso- och sjukvårdsberedning börbehandla forskningsfrågor i sitt arbete. Utredningarnas (HS 90 och cancerkommittén) förslag: HS 90framhåller atl den svenska medicinska forskningen har en internationelltframstående ställning och att det är angelägel att denna ställning, ävenframledes kan hävdas. HS 90 drar emellertid slutsatsen atl del är nödvändiglatt förändra och 1984/85:181 123 anpassa FoU-arbelel till de utvecklingsslrävanden som HS90 ger uttryck för. Bl.a, hävdar utredningen att FoU-arbetet bör ske ianslutning till de problem som möler i del praktiska vårdarbetet inomprimärvård och länssjukvård. En viss orientering mot denna typ av forskning harskett genom en ökad inriktning mot förebyggande insatser, allmänmedicin ochpsykiatri samt långvårdsmedicin. Detta FoU-arbete måste vidareutvecklas. Densocialt och ekonomiskt inriktade forskningen kring hälso- och sjukvärdensproblem måste stärkas liksom omvårdnadsforskning relaterad lill de medellångavårdutbildningarna. Den epidemiologiska forskningen behöver också förstärkas.Särskild uppmärksamhet bör ägnas forskning inriktad mot att belysa orsaker lillohälsans omfattning och fördelning mellan olika befolkningsgrupper. HS 90 anser vidare att landslingen själva måste fördjupasitl engagemang i forskningsfrågorna och bygga upp kunskaper och kompetens.Hälso- och sjukvårdsberedningen bör ta upp forskningsfrågor i sill arbele frånhälso- och sjukvårdspolitiska utgångspunkter. framhåller alt forskning spelar enavgörande roll för ansträngningarna att begränsa cancersjukdomarnasskadeverkningar. Svensk cancerforskning, såväl grundforskning som tillämpadforskning och cancerepidemiologisk forskning är internationellt slarktuppmärksammad. Kommittén föreslår inle nägra förändringar förcancerforskningens organisalion och finansiering. Forskarsamhället och deforskningsfinansierande organen bör som , med hänsyn lillforskningsprojektens kvalilet, själva avgöra vad som bör prioriteras inom ramenför tillgängliga resurser. Kommittén anger dock att ökade forskningsinsatser ärsärskilt önskvärda inom epidemiologi, toxikologi i relalion tillverkningsmekanismer och genetik saml forskning beträffande risk- ochåtgärdsproblematik. Remissinstanserna: Åtskilliga remissinstanser ansluter sigtill den forskningssyn som HS 90 ger utlryck för. Flera hävdar dock att någonomfördelning frän grundforskningen till annan forskning, som HS 90 föreslagil,inte är lämplig. anser att en omfördelning av resurserfrån den etablerade och enligt HS 90 så framgångsrika medicinska forskningenenligt dess bestämda mening skulle kunna få allvarliga konsekvenser för denfortsaita medicinska utvecklingen i landet. För alt de förebyggande åtgärdernainom hälso- och sjukvården skall bli framgångsrika krävs ytterligare kunskapersom enligt sällskapet endasl kan uppnås genom fortsatt salsning på kvalificeradmedicinsk grundforskning. , medicinska forskningsrådei ochUHÅ anför liknande synpunkter på utvecklingen av forskningen inom hälso- ochsjukvården. Skälen för min bedömning: Forsknings- ochutvecklingsarbetet inom medicinen och angränsande vetenskaper och disciplinerär av avgörande betydelse för hälso- och sjukvårdens utveckling. Del gäller försåväl sjukvårdsarbetet som det hälsofrämjande arbelet, t.ex. underiagel för altpåvisa hälsorisker och orsaker lill ohälsa. Jag delar uppfattningen att den 1984/85:181 124 så framgångsrika grundforskningen och tillämpademedicinska forskningen skall ges stöd och atl dess arbetsmöjligheter inomhälso- och sjukvårdsorganisationen om möjligt förbättras. Forskningen tillför emellertid inte endasl ny kunskap somkan omsättas i bättre meloder för alt påvisa och behandla skador och sjukdomaroch underlätta livet för dem som är handikappade och långvarigt sjuka.Forskningen innebär ocksä en kritisk prövning av metoderna inom hälso- ochsjukvården. Detla kan leda till att mindre verksamma eller olämpliga metoderersätts av mera verksamma och säkrare. Forskningen har också ell ansvar atlpåvisa orsakerna och riskfaktorerna bakom sjukdom och skada och därigenom ge grundför förebyggande insalser som eliminerar ohälsa eller fördröjer uppkomsten avsjukdomar och skador och därigenom förbättrar befolkningens hälsoförhållanden. Jag vill därför understryka viklen av all vi slår vakl omforskningens slällning och utveckling inom hälso- och sjukvården och villframhålla atl den svenska medicinska forskningen och annan forskning inomhälso- och sjukvårdsområdet har en inlernationellt framstående slällning. HS 90 har föreslagit en viss omfördelning avforskningsresurser från grundforskning och klinisk forskning till områden somsamhällsmedicin, epidemiologi, omvårdnadsforskning m.m. Flera remissinslanservarnar för negativa effekler - även inom de av HS 90 priorilerade områdena - aven nedskärning av resurserna för den grundläggande medicinska forskningen. Deanser atl ökade resurser måste tillföras för utvecklingen av dessa områden.Samtidigt framhålls att den av HS 90 förordade utvecklingen har påbörjais ochatl säväl delegationen för social forskning som medicinska forskningsrådetgenom olika iniiiativ och anslag till forskningsprojekt prioriterar sådanforskning. För egen del anser jag det nödvändigt att denhälsopolitiska markering som görs i HSL också får etl genomslag iforskningspolitiken, utan atl därför eftersätta den medicinska grundforskningenoch den lillämpade forskningen. Detta är i samklang med de forskningspolitiskaställningstaganden som statsmakterna gjort i anslutning till propositionen1983/84:107 om forskning. Jag vill betona att de områden som HS 90 fört fram ärangelägna. Jag anser att särskild uppmärksamhet mäste ägnas forskning inriktadmol alt belysa risker för och orsaker till ohälsa och dess fördelning mellanolika befolkningsgrupper, dvs. forskning som identifierar de hälsomässigariskgrupperna i samhället. Chefen för har i propositionenom forskning (prop. 1983/84:107 bil. 3) särskilt tagit upp dessa frågor. Ilikhel med flera remissinstanser vill jag också framhålla den sloraangelägenheten av en intensifierad forskning om arbetslöshetens hälsomässigakonsekvenser. Jag vill här hänvisa till vad chefen förarbetsmarknadsdepartementet anförde i sin bilaga till nämnda proposilion. Prop.1984/85:181 125 Detta kräver ell tvärdisciplinärl angreppssätt och en ökadsamverkan mellan medicin, samhälls- och beieendevetenskaper, leknik och andravetenskapsområden. HS 90 har föreslagit atl hälso- och sjukvårdsberedningenbehandlar forskningsfrågor i sill arbete. Beredningens direkliv innefattardelta uppdrag. Jag räknar med atl den expertgrupp som kommer atl knytas tillberedningen kan ulnyttjas i delta sammanhang. 1 linje med vad jag anmäll i detföregående kommer föreirädare för forskningens intressen all knytas lillberedningen. Inom sitt verksamhetsområde har medicinska forskningsrådeilill uppgifl all främja och slödja vetenskapligt betydelsefull forskning.Enligt beslut i anledning av propositionerna omforskning (prop. 1981/82:106 och 1983/84:107) har medicinska forskningsrådettilldelats ett huvudansvar för forskning inom följande priorilerade områden:medicinskt inriktad hälso- och sjukvårdsforskning, epidemiologi. forskning omprimärvård, forskning om missbruksfrågor saml miljömedicinsk forskning. Jagvill i del sammanhanget erinra om att det vid universiteten har inrättatsprofessurer i bl.a. allmänmedicin och långvårdsmedicin. Jag har också erfarit atl landstingen på senare lid ökaloch fördjupat sill engagemang i forskningsfrågor. Landsiingsförbundei har bl.a.rekommenderat landslingen atl inrätta s.k. utvecklingsenheter för FoU-arbete iprimärvården där t.ex. nya metoder i vårdarbetet kan prövas och uivärderas. Jaganser atl denna pågående ulveckling är värdefull och bör forlsälla. 8 Hälso- och sjukvårdsstatistiken m.m. 8.1 Inledning HS 90 framhåller atl den slarka markeringen i HSL av allplaneringen och genomförandel av hälso- och sjukvårdens insalser skall ulgåfrån befolkningens behov och leda liil en vård på lika villkor ökar kraven påden statistik och övrigl informationsunderlag som hälso- och sjukvårdenförfogar över. Del är därför angeläget atl utveckla denna slalistik.Del gäller den egentliga hälsoslatistiken över de sjukdomar, skador ochhälsorisker som finns i befolkningen och hur de är fördelade och förändras. Detgäller ocksä statistiken över de resurser som hälso- och sjukvården disponeraroch över de prestationer som utförs. HS 90 pekar pä vissa utvecklingsbehov idessa hänseenden. Cancerkommitlén framhåller allmänt att för all få kunskapom en sjukdoms förekomst, orsaker och effekter i en befolkning behövs informationssystemmed dala såväl om de av sjukdomen drabbade grupperna (l.ex. s.k. incidens- ochmortalitetsregisler) som övriga individer i befolkningen (t.ex. demografiskabasdata). För den särskilda cancerstalistiken (regionala och centraltcancerregister) föreslås inga principiella förändringar men vissa förbättringarbeträffande tillgänglighet m.m. Remissinstanserna ansluter sig i regel lill HS 90:s ochcancerkommilléns 1984/85:181 126 allmänna syn pä hälso- och sjukvårdsstatistikens storabetydelse för all utveckla en bältre hälso- och sjukvård och fä underlag förförebyggande åtgärder. Bl.a. LO anför atl en förutsättning för atl ettmiljöinriktat synsätt skall kunna elableras är att i hela vården få lillgång lillaktuella dala om ohälsans fördelning på olika socioekonomiskabakgrundsvariabler. Överhuvudtaget är det mycket viktigt atl ettorsaksorienteral och miljöinriktat stalisliksystem när det gäller ohälsa finnslillgängligl. finner HS 90:s förslag om ulvecklingav hälsoslatistiken värdefulla, inle minsl för den epidemiologiska forskningen.Landslingen konstaterar genomgående att en förbätlrad och ulbyggd statistik ären förutsättning för såväl hälsopolitiskl som vårdstruklurelli utvecklingsarbete. Jag ansluter mig till utredningarnas allmänna syn påhälso- och sjukvårdsstatistikens stora betydelse. Statistiken är nödvändig förall vi skall lyckas utveckla en behovsbaserad planering av hälso- ochsjukvården. Slalisliken behövs bl.a. för all kunna genomföra hälsoekonomiskaanalyser och ulvärdering av hälso- och sjukvårdens produktivitet ocheffektivitet. Den är också viktig i arbetet med atl spåra hälsorisker som kanbli föremål för förebyggande insatser. Självfallet skall statistikproduktionenske så rationellt som möjligl och når del är möjligl baseras på urval istället för på löpande insamling av data. Jag vill slarkt underslryka hälsoslalistikens slorabetydelse som underlag för den epidemiologiska forskningen. Jag vill också allmänlframhålla alt HS 90:s och cancerkommitiéns förslag lill bällre ulnylljande avbefintlig slalistik och att öka dess tillgänglighet måste tas till vara avberörda myndigheter m.fl. HS 90 föreslår atl en sammanslällning och analys redovisasl.ex. vart iredje är av innehållel i de grundläggande hälso- ochsjukvårdsstalisliska informationskällorna l.ex. om levnadsnivå, sjukfrånvaro,vårdutnyttjande, dödsorsaker och cancerfrekvens. Den bör kunna ulgöra ellvärdefullt underlag för överväganden om inriklningen av den framlida hälso- ochsjukvärdspolili-ken. Flerlalel remissinslanser har inte kommenterat förslaget,men bl.a. LO och ställer sig i allmännaordalag bakom det. Även SCB släller sig positiv lill tanken på en samladpublicering av statistik över hälsoförhållanden samt hälso- och sjukvården. Denbör enligt SCB i likhel med årsböckerna över l.ex. miljön publiceras i serienSveriges Officiella Statistik och SCB bör delta i framställningen. Del hälso- och sjukvårdslatistiska området år omfallandeoch delvis svåravgränsbart. Del har slarka samband med andra statistikområden.Hälsoriskstalislik hör l.ex. också hemma på de miljöslalisliska och päarbelsmiljöstatisliska områdena. 1984/85:181 127 Statistik av betydelse för hälso- och sjukvården och dessplanering inhämtas, bearbetas och publiceras genom många olika kanaler ochformer. Även bland dem som professionellt arbetar med hälso- ochsjukvårdsstatistik, t.ex. i samhällsmedicinskt arbete, kan statistiken te sigsvåröverskådlig och svårhanterlig. För de politiskl ansvariga och andra som haratl se till helheten och fördelningen av insalser och resurser mellan olikaområden ler det sig närmast omöjligl all få en helhetsbild. Jag ser del som utomordentligt angeläget atl söka skapa ensådan helhelsbild av hälsoutvecklingen inom befolkningen - en folkhälsorapporl.Delta är nödvändigt för au statsmakterna skall kunna följa hur intentionerna iHSL blir förverkligade och för atl problem skall kunna övervägas av dem som hardet yttersta demokratiska ansvaret. Jag släller mig därför hell bakom HS 90:sförslag om en periodisk sammanslällning i detta syfte. Denna folkhälsorapporl bör lämpligen publiceras vartiredje år. Därutöver kan årliga statistiska sammanställningar redovisas.Folkhälsorapporten bör innehålla beskrivningar av de resurser som läggs ned påhälso- och sjukvårdande insalser, vilka prestationer som uiförs. levnadsvanorav betydelse för hälsan samt hälsorisker, sjuklighel och dödlighet som finns ibefolkningen i olika hänseenden. Den skall ulgå från de många källor som redanfinns l.ex. LKELP, dödsorsakssiaiistik, , cancerslalistik.arbels-skadeslalisliken () etc, saml den särskilda skadestaiistik som jaglagl förslag om i del föregående och frän andra källor. Avgörande år atlpresentationen görs lättillgänglig och överskådlig. Den får inle begränsas tillendasl labellariska redovisningar ulan skall belysa utvecklingen och innehållaen analys av förändringarnas innebörd och orsaker. Detla år ell krävande och svårt arbete.