prop · G803110 · 1984-12-31 00:00:00 — Organisationerna vill också särskilt påpeka olägenhetersom uppstår genom att lagen blir tillämplig både på fast och lös egendom. (seäven avsnitt 1.23) Handelskamrarnakan godta det föreslagna lillämpningsområdet men endast under fömtsättning attlagstiftningen utformas med beaklande av behovet av nyansering för olika typerav avtal och samordning med rättsreglerna utanför tillämpningsområdet. Lagförslagelhar blivit alll för kompliceral och borde ha uppdelals i ivå avdelningar, medolika regler för fast egendom och lös sak. Vad som är rimligt i en branschbehöver inte vara det i en annan bransch. En omfattande ombyggnad av en villakan inte regleras på samma sätl som en halvsulning av en sko. Vidareanser vi att konsullGänsler, åtminstone på byggnadsområdet, borde omfattas avlagen. KonsullGänsler i samband med en byggnadsentreprenad är svåra attsärskilja från själva entreprenaden, vilkel gör del svårt atl veta i vilkenutsträckning konsumentGänstlagen skall gälla. Beträffande§ 2, pkt 4, ansluter organisationerna sig lill experten yttrande påsid. 518-519 i betänkandet. Lagen bör således inte gälla uppförande av byggnadför bosladsändamål eller annat arbete som utförs i Prop.1984/85:110 87 samband med uppförandet. Eljesl skapas en omoliveradskillnad mellan två olika enlreprenadformer, vilkel kan medföra ålskilligförvirring på marknaden. Av lagförslagel framgår ej om"livsmedelsGänsler" skall omfatlas, ex.-vis middagsbeställningar ochbeställningar av bakverk, ibland inklusive servering m. m. Vid dessa falltillhandahåller näringsidkaren hell och hållet materialet, men enligt kundensspeciella önskemål. Delta har stor betydelse för frågan om resultatansvaret.Ett klarläggande på denna punkt är nödvändigt. Se avsnitt 1.25. 2.16 (): / kap. I § I st. I konsekvens med vad som gäller i Konsumenlköplagenifrågasattes om icke Konsumenttjänsllagen skall vara tillämplig i de fallnäringsidkare som ombud för privatperson förmedlar tjänst åt konsument. Vissuppmärksamhel bör måhända även ägnas ål den visserligen icke vanligen men dockförekommande situationen då en näringsidkare icke själv kan åtaga sig ulföra t.ex. etl renoveringsarbete men sänder objektet till annan näringsidkare påannan ort för bearbelning. I dessa fall synes det från konsumentsynpunkt ligganärmast till hands att avtalet ingåtts med den "förmedlande/anvisande"näringsidkaren. 1 kap. 2 § 3 p. M vill här fästa uppmärksamheten på atl konsumenlensmöjligheter lill hävning vid dröjsmål eller fel i samband med s. k. garantiarbdenenligt t.ex. nybilsgarantin är väsenlligt mer begränsade än motsvarande regleri förfatiningsförslagei. Frågan är därför om icke förslagel, i synnerhet somgarantiarbden ej sällan medför en viss självriskkostnad för konsumenien, böromfatta även sådana arbelen. 1 sådani fall skulle även den fördelen vinnas altkonsumentens reklamalionsmöjlighder enligi förslagel blir Ull-lämpliga pågarantiarbden. Se avsnitt 1.30. 2.18 Sjösportens samarbetsdelegation(SSD): Se avsnitt 1.32. 2.19 (): Se avsnitt 1.33. 1984/85:110 88 2.20Lantbrukarnas riksförbund (LRF): LRFdelar utredningens synpunkter på möjligheterna till analogisk till-lämpning aven konsumenttjänstlag på "konsumentliknande" förhållanden, där enlantbmkare ulgör näringsidkarens medparl. Här föreligger det ju urnäringsidkarens synvinkel typiskt sett ingen som helsl skillnad jämfört medden siluation alt hans medpart är en enskild konsumenl i förslagels mening. 3 Valet av lagstiftningsmodell 3.1 Hovrätten för avsnitt 1.1. (seäven avsnitt 1.9) Valetav lagstiftningsmodell och avvägningen mellan tvingande och dispositiva reglerutgör ytterligare frågeställningar som sammanhänger med lagens uppläggning.Spörsmålen har nära samband med varandra och bör behandlas i etl sammanhang. Ioch för sig kan anslula sig till utredningens målsättningaratl man skall i försia hand söka lagfäsla vad som bör gälla såsom normalreglerpå konsumenttjänslernas område och att normalreglerna i belydande ulslräckningmåsle göras Ivingande till konsumenternas förmån. Emellertid har marknadsdomstolensvårt att bilda sig en klar föreställning av hur ulredningen ser på denspänning som kan synas råda mellan de båda målsättningarna. uppfallning förhåller det sig nämligen så, att omlagstiftaren i visst fall bestämmer sig för tvingande lagregler måste deldärvid också bli fråga om minimiregler. Tvingande lagreglering lorde nämligenpå grund av sakens natur fömtsatta alt lagstiftaren håller anspråkenjämförelsevis låga. Väljer lagstiftaren i ställd atl låla lagreglerna få karaktärenav normalregler, dvs. vad som normalt bör gälla på vissl rättsområde, liggerdel därvid omvänl i själva begreppet att reglerna svårligen kan görastvingande. Beträffande utredningens nu föreslagna lagregler synes delföljdriktigt i själva verket vara så, att de flesta såsom normalreglerbetecknade beslämmelserna närmast är atl betrakta såsom minimiregler. Prop.1984/85:110 89 3.6 (): Seavsnill 1.10. 3.7 /KO: (se även avsnitt l.l 1) Ulredningen har avvisal tanken all införa en lag som,liksom konsumenlköplagen, innehåller tvingande minimiregler i frågor därbehovel av konsumenlskydd är särskili slort. Förslagel innebär i slället atldel införs ell samlal regelsystem med bestämmelser som uttrycker vad somnormalt bör gälla mellan parterna. Till sin innebörd skiljer sig normalreglernafrån konsumenlköplagens minimiregler väsentligen genom all uttrycka en frånkonsumenlsynpunkl högre skyddsnivå. I många fall innebär förslagel all konsumenlernasslällning malerielll förbättras i förhållande till vad som gäller . 1branscher där avtalsvillkoren redan nu ger konsumenterna ell gott rättsskyddkan lagen dock få lill följd alt villkoren delvis försämras (del införs t. ex.krav på reklamalion vid näringsidkarens dröjsmål). Del finns skäl all härerinra om vad KO anförde i sill remissyttrande över köplagsutredningens förslaglill konsumeniköplag (SOU 1972:28, Konsumeniköplag): Tvingande regler på detta område (köpområdel) måsleinnebära elt slags minimistandard avpassad bl.a. efler förhållandena ibranscher som har speciella svårigheter att lillgodose konsumenlkrav och i vissulslräckning även efler mera särpräglade undanlagssilualioner. Del ärsjälvklart all samma standardvillkor inte kan gälla vid försäljning av monteringsfärdigaträhus som vid försäljning av radioapparater. Tvingande regler i en köplagmåste genom sin generella form ofla bli oförmånligare för köparna än de reglersom kan uppnås vid branschvisa förhandlingar enligt avtalsvillkorslagen. Manbör vara medveten om att en ivingande reglering kan molverka en smidigtillämpning av avialsvillkorslagen... För att molverka en sådan len-dens är detenligt KO nödvändigl all del i konsumenlköplagen ul-iryckligen fastslås attlagens minimistandard inle skall vara avgörande för om en avlalsklausul skallbedömas som olillböriig enligi avialsvillkorslagen. Om en ivingandeminimiregel införs som håller en standard märkbart "under" köplagens,sett från köparens synpunkl, kan del enligt KO:s mening på goda grunder antasall tillämpningen av avtalsvillkorslagen försvåras. När del gällerulformningen av standardkonlraki lorde man nämligen på säljarsidan varabenägen atl söka sig till det minimum som kan ha uppställts. Det lorde iflertalel fall vara utomordentligt svårt för KO atl med framgång hävda alt ellvillkor som överensslämmer med en tvingande minimiregel är otillbörligt på dengmnden att det fråntager köparen befogenheter han har enligt den allmännaköplagens regler. Det kan med andra ord bli prakiiskl lagd ogörligt altupprätthålla den allmänna köplagens relaiivi högl ställda krav. KO:s farhågor om riskerna att i praktiken de tvingandereglerna i konsumenlköplagen skulle fungera som etl lak för möjlighelerna allöka konsumenternas rättigheter har tyvärt visal sig bli besannade. Del har vidförhandlingarna enligt avtalsvillkorslagen inle sällan varil svårl all nå fram Prop.1984/85:110 90 lill villkor som ger konsumenlerna en bällre slällning änkonsumenlköplagen, l.ex. ifråga om rätt skadeslånd. Detla kan också blifallel om Ivingande regler införs om Gänsler. Del är därför till uppenbar fördel från konsumenlsynpunklall skyddsnivån i konsumenttjänstlagen genomgående är högre än den somkonsumenlköplagen uttrycker. Åven om lagen i vissa fall kan medföra risker avdel slag som angetts, anser verkel att dessa klart uppvägs av den förstärkningav konsumenlskyddel som meloden med ivingande normalregler ändå innebär. Se även avsnitt 1.11 reservationen. (se även avsnitt 1.12) Enligt nämndens mening borde det av reglema i I kap. 5 §för tydlighetens skull framgå att otillåten avvikelse från reglerna i lagenblir ulan verkan. 3.9 vid Uppsalauniversitet: (se även avsnitt 1.15) I 1:5 föreslås att beslämmelserna i konsumenttjänsllagen"inte får" åsidosättas genom avtal lill nackdel för konsumenten, omej annat anges i lagen. Härmed lämnas rättsföljden öppen och bestämmelsen gerdessutom intryck av att konsumenten gör något olagligt. Laglexlen bör ändrasUll "inle kan" eller alt avvikande avtal till nackdel för konsumentenär ogiltigt. När del gäller valet av lagstiftningsmodell harulredningen stannat för att i första hand försöka lagfästa vad som bör gällasom normalregler på konsumenttjänsternas område. Dessa regler har till storadelar gjorts tvingande till konsumenternas förmån, men på flera punkter skallavtalsfrihet råda. Denna lagstiftningsmodell avviker från den som har valts ikonsumenlköplagen, vilken gäller parallellt med den allmänna köplagen och ihuvudsak åsyftar att tillförsäkra konsumenterna etl visst minimiskydd. Modellenär emellertid naturlig på konsumenttjänslernas område redan av del skälet attdet här inte finns någon allmän lagstiftning alt anknyta regleringen lill. Denligger därtill väl i linje med den modell som har valts i förslagel tillkonsumenlförsäkringslag (prop. 1979/80:9) och med vad vi enligt våra direktivhar all överväga för konsumentköpen. Regleringens tvingande karaktär kommer till uttryck i 1kap. 5 §, där del sägs att lagens bestämmelser inte får åsidosättas genom avtallill nackdel för konsumenten, om inte annat anges i lagen. Formuleringenansluter nära till vissa regler av molsvarande innehåll i den iransporträtlsligalagslifl-ningen, l.ex. 200 § sjölagen (1891: 35 s. I), 5 § lagen (1974:610) om inrikes väglransport och 2 §lagen (1976:58) om järnvägs ansvarighet vid befordran av resande. I modernlagsliflning, bl.a. på konsumentskyddets område, är det emellertid vanligareatt principen uttrycks sålunda, att avtalsvillkor som avviker tillkonsumentens nackdel från de tvingande reglerna skall vara ogiltigt eller utanverkan; jfr t. ex. 2 § första stycket konsumenlköplagen, 6 § lagen (1971: 238)om hemförsäljning m. m., 4 § konsumenikredilla- Prop.1984/85:110 91 gen (1977:981), 3§ förslaget till konsumenlförsäkringslag,12 kap. I § slyckel jordabalken, 4 § försia styckel lagen (1976: 580) ommedbestämmande i arbetslivet och 3 § försia slycket lagen (1974: 12) omanställningsskydd. En fördel med denna utformning av regeln är atlrältsföljden vid överträdelse klart anges, och vi ifrågasätter om inte enliknande formulering borde övervägas för konsumenttjänsllagens del. 3.11 i (LO): Se avsnitt 1.17. 3.12 (): Se avsnill 1.18. 3.13 Centralorganisationen /SR och Förbundet förjurister, samhälls vetare och ekonomer (): 11:5 borde del stå atl beslämmelserna i lagen inie kanåsidosättas eller atl avvikande avtal blir ogiltigt. Lydelsen "fårej" lämnar påföljden olöst i lagtexien och kan l.o. m. ge intryckei allkonsumenten gör sig skyldig något olagligt. (se även avsnitt 1.20) Samfundet vill i fråga om spörsmålet om disposiiiv ellerIvingande lagstiftning anföra följande synpunkter. Även med den föreslagna begränsningen avtillämpningsområdet till arbete på lös sak och fasl egendom kommer deföreslagna reglema att gälla Gänster av mycket olika karaktär och omfattning.Del finns goda skäl att utgå från att en så detaljerad reglering som denföreslagna i vissa hänseenden inle kommer atl passa för en del av de fall, somi utredningsarbetet inle kunnat bli föremål för närmare överväganden. Samfundetvill - nu liksom lidigare i skilda sammanhang - framhålla vikten av atlavtalsfriheten upprätthålls som grundläggande princip. Samfundet har intekunnal finna alt utredningen lämnal tillräckligt underlag för atl medge ensäker bedömning av vilka ivingande minimiregler, som erfordras för alt undvikabeaktansvärda olägenheler för konsumenlerna. Övertygande skäl har i vart fallenligt samfundets mening inle framlagts till slöd för att i huvudsak görareglerna för ifrågavarande Uänster tvingande. Del förefaller inte berätUgal attgöra jämförelser med den tvingande regleringen i fråga om hyra avbostadslägenhet, vissa IransportGänster och konsumentförsäkringar, eftersomheterogenileten inom konsumenlGänsllagens tillämpningsområde är vida större äninom förenämnda rättsområden. Samfundet förmenar alt lagstiftningensinledningsvis berörda betydelse som stöd för tillämpningen avavtalsvillkorslagen inte förringas om den skulle utformas som i huvudsakdispositiva normalregler. 3.15 Vissa organisationer inom näringslivet: (se även avsnitt 1.22) Prop.1984/85:110 92 Meloden ati åstadkomma del önskade konsumenlskyddelSlandardavialsmeioden Den metod som kanske ligger närmasl lill hands för attåstadkomma del önskade konsumentskyddet är atl genom förbättringar av beståendestandardavtal och utformning av nya sådana lillgodose konsumenternas önskemål.En sådan metod medför fördelen all man kan anpassa reglerna lill vad som börgälla för varje avlalslyp. Särskilt inom området för Uänsler föreligger ellsådant behov. Man kan sålunda - såsom framgår av experten särskildayttrande i belänkandel (s. 518 fO - ifrågasätta om samma regler lämpar sig förarbele på fasl egendom som för arbele på lös sak. Del säger sig självt atl delföreligger belydande skillnader mellan omfatlande reparationsarbeten på envillafastighet jämföri med 1. ex. reparalion av en kamera. Vidare påvisarbelänkandet de belydande rätlslekniska svårighelerna all åsladkomma elllagverk som omfattar hela området för konsumenttjänsler. Nackdelen med slandardavialsmeiodenligger huvudsakligast däri, att den kan antas komma all bli lämligenlidskrävande. Emellertid kan redan själva belänkandel - oavsett om detleder till lagsliflning underlätta det fortsalla arbelet på ulformningen avstandardavtalen, eftersom betänkandds kartläggning av gällande räll nuerbjuder goda ulgångspunkler för arbelel. TradiUonellt har lagstiftningsmetoden fördelen atl man kaniräffa ell större område med generella regler och uppnå stadga i rällssyslemd.Den senare fördelen har visserligen pä senare lid delvis gåll förlorad på gmndav den moderna civilrällsliga lagsUftningens förhållandevis "korta livslängd".Men trots den ökande lagändringsfrekvensen medger lagstiftning onekligen ensäkrare utgångspunkt för individuella avtal och slandardavlal än okodifieradeallmänna rätlsgmndsatser. Nackdelen med lagstiftningsmetoden ligger främsl däri, på etl riktigt sätt måste samordnas med vad som gäller inom angränsanderättsområden. Tvingande lagstiftning medför dessulom risken att möjlighelentill en i och för sig önskvärd nyansering av reglerna för olika typfall gårförlorad. Detta gäller i synnerhet om man som ulredningen - till skillnad frånden melod som använls vid ulformningen av konsumenlköplagen -föreslår tvingandenormalregler i ställd för minimiregler. 1 viss mån kan sislnämnda nackdelmotverkas genom att reglerna göras tillräckligt generella för atl möjliggörasådana nyanseringar. Men man slår då inför en annan nackdel, nämligen detosäkerhetsmoment som inträffar när räilslägei inle kan preciseraslillräckligi. Metoden alt åstadkomma det önskade konsumentskyddetSlandardavialsmeioden Den melod som kanske ligger närmast till hands är allgenom förbättringar av beslående slandardavlal och utformning av nya sådana -eventuelll genom förhandlingar med Konsumenlverkei - lillgodose konsumenlernasönskemål. En sådan metod medför fördelen att man kan anpassa reglerna till vadsom bör gälla för vaGe avtalstyp. Särskilt inom områdel för Gänst föreliggerett sådant behov. Man kan sålunda - såsom framgår av experten yllrande i belänkandel (s. 518 fO - Prop.1984/85:110 93 ifrågasätta om samma regler lämpar sig för arbete på faslegendom som för arbele på lös sak. Del säger sig självt all del föreliggerbelydande skillnader mellan omfattande reparalionsarbden på en villafaslighetjämfört med t.ex. reparation av en kamera. Vidare påvisar betänkandet de betydanderältstekniska svårighelerna atl åsladkomma ett lagverk som omfattar helaområdel för konsumenttjänster. Nackdelen med standardavtalsmetoden liggerhuvudsakligast däri, atl den kan antas komma all bli lämligen lidskrävande.Emellertid kan redan själva betänkandet - oavsett om det leder lagstiftning- underlätta del fortsatta arbetet på ulformningen av standardavtalen, eftersombetänkandets kartläggning av gällande räll nu erbjuder goda utgångspunkter förarbelel. Traditionellt har lagstiftningsmetoden fördelen atl mankan iräffa ell slörre område med generella regler och uppnå sladga irällssyslemel. Den senare fördelen har visserligen delvis gåttförlorad på grund av den moderna civilrällsliga lagstiftningens förhållandevis"korta livslängd". Men trols den ökande lagändringsfrekvensen medgerlagstiftning onekligen en säkrare utgångspunkt för individuella avtal ochstandardavtal än okodifierade allmänna rällsgrundsalser. Nackdelen med lagsUflningsmdoden ligger främsl däri, på ett rikligt sätt måsle samordnas med vad som gäller inom angränsanderättsområden. Tvingande lagsliflning medför dessulom risken all möjlighelentill en i och för sig önskvärd nyansering av reglerna för olika typfall gårförlorad. 1 viss mån kan sislnämnda nackdel motverkas genom all reglerna görslillräckligi generella för att möjliggöra sädana nyanseringar. Men man står dåinför en annan nackdel, nämligen del osäkerhetsmoment som inträffar närräilslägei inle kan preciseras på etl tillräckligt tydligt sätl. Se avsnitt 1.25. 3.18 (): Eftersom den föreslagna lagstiftningen avser elt icketidigare lagreglera! område, där osäkerhel ofta föreligger om vad som ärgällande rält, ter del sig naturiigl atl söka lagfäsla vad som bör gälla såsoms. k. normalregler på konsumenttjänslernas område. Den närmare ulformningen avlagförslagel synes i allmänhet omfalla huvudfrågor av praklisk betydelse sommöler i samband med avial om ulförande av konsumenttjänsler. MRF har såledesinlel all erinra mol all del - lill skillnad mol vad som skell iköplagsUft-ningen - här införs lagregler som direkl rör parternas primärarättigheter och plikier, även om en sådan melod onekligen leder lill en någotfyllig laglexl. Den av utredningen föreslagna avvägningen mellan tvingandeoch dispositiva regler synes ändamålsenlig och ge utrymme för branschspecifikalösningar av konkreta frågor inom ramen för standardavtal. 3.19 (): (se även avsnitt 1.33) Prop.1984/85:110 94 Ulredningen har föreslagil normalregler som i vissulslräckning medför avialsfrihel mellan parterna men i slor ulslräckning ärtvingande lill konsumenlernas förmån. Del senare framgår av 1 kap. 5 § somsladgar all lagens beslämmelser inle får åsidosättas genom avial lill nackdelför konsumenien. om inle annat anges i lagen. KF finner den valda modellen lämplig och avvägningenmellan dispositiva och ivingande regler i huvudsak riklig. KF vill emellerlidifrågasätta, om inle nyssnämnda regel bör förtydligas på så sätl alt det ilagiexten anges vad som blir följden om en till konsumenlernas förmån ivinganderegel åsidosätts. En avvikelse i sådant hänseende bör t.ex. fastslås somogiltig. 4 Ansvar för marknadsföringen 4.1 Hovrätten för : / kap. 3 S 1 1 kap. 3 § 2 st regleras ansvaret för uppgifl somlämnals av annan än näringsidkaren, när denne "hänfört sig till"uppgiflen. 1 molsvarande stadgande i konsumenlköplagen, 7 § 2 si., användsverbel "åberopat". Eflersom enligt moliven, s 417, någon skillnad isak inle avses bör samma uttryck användas i de båda lagarna. Vad gäller 3 si. bör en förulsällning för ansvar för enunderiålen upplysning vara s. k. synbarhel, dvs. att näringsidkaren insetteller bort inse upplysningens betydelse för konsumenten i del särskilda fallet.Vad gäller en informationsskyldighet enligt marknadsföringslagen skall ennäringsidkare aldrig kunna freda sig från ansvar genom atl påstå alt han intehafl sådan insikl. Hovrätten anser atl stadgandet i 1 kap. 3 § i förslagetbör omarbetas så atl nu nämnda synpunkler klart framgår av laglexlen. / kap. 4 § Vad gäller näringsidkares i tidigare säljled skyldighetenligt 1 kap. 4 § 2 st all vid marknadsföring lämna information bör dennaknytas direkt till informalionsåläggande enligi 3 § marknadsföringslagen.Endasl en underlålenhel all lämna en enligi marknadsföringslagen ålagdinformalion bör kunna medföra skadesiåndsskyldighel. Näringsidkare i lidigareled kommer eljest alt sväva i ovisshel om vad han har all iakttaga vid sinmarknadsföring. Hovrätten föreslår all lagiexten förtydligas i nämnda avseende. har i tilläggsdirektiv (Ju Dir1978:78) ålagts all omarbda reglerna för marknadsföringsansvarel vidkonsumenlköp och utvidga delta till näringsidkare i tidigare led. Då del förkonsumenttjänsler bör införas likartade regler är del enligt hovrättens meningangelägel atl la hänsyn lill konsumenlköpsulredningens ståndpunktslagande viden slullig reglering av innehållel i 1 kap. 3 § och 4 §. 1 1 kap. 3 § har enligt tingsrättens uppfallningnäringsidkarens ansvar för marknadsföringen kommit till ell tillfredsställandeullryck. 1 paragrafens andra slycke regleras frågan om näringsidkarensunderlålenhel all lämna upplysning. Härtill uttalas i moliven att del vidbedömningen av om en Prop.1984/85:110 95 dylik siluation föreligger bl.a. bör beaklas omnäringsidkaren insett eller bort inse atl en upplysning varil påkallad. Enligttingsrättens mening bör denna förutsäuning för omfallningen av näringsidkarensupplysningspliki uttryckligen framgå av lagtexien. Näringsidkaren svarar, enligi försia slyckel, för bl.a.marknadsföringsuppgift om uppgiflen kan antas ha inverkal på avlalel.Ulredningen har anfört att vid bedömningen av frågan om en uppgift kan antas hainverkat på avlalel, avseende bör fäslas vid bl. a. den lid som gåll sedanuppgiflen lämnals (s 156 f). Näringsidkaren svarar således inle förmarknadsföringsuppgift om så lång lid hunnil förflyta att konsumenten medhänsyn lill förhållandena bör ha hafl skäl alt tvivla på all uppgiflenfortfarande är relevanl. En uppgift som lämnals lång lid före avlalel kan myckelväl "antas ha inverkat på avtalet" om konsumenten inte förstått alluppgiften skulle gälla endasl en begränsad lid. För alt uppmärksammakonsumenien på denna begränsning i näringsidkarens ansvar är ett förtydligandepå sin plats. Del kan enklasl ske genom elt lillägg lill 3 § I si 2 p så alldenna får följande lydelse: "Delta gäller dock ej om uppgiflen lydligt harrättals eller ändrats eller om så förfluUl sedan uppgiflen lämnals altden kan anses gälla." I sina allmänna överväganden rörande näringsidkarenscivilrällsliga ansvar för marknadsföringen säger ulredningen bl.a. all fråganom den lämpliga utformningen av regler angående marknadsföringsansvar i konsumenttjänsllagenbör övervägas i Ijusel av den utveckling som skell inom marknads- ochkonsumenlrällen. Det ler sig vidare enligi ulredningen mindre lämpligl atldirekl överföra de nuvarande reglerna i ämnel i konsumenlköplagen lillGänslerältens område eflersom dessa regler inle innefattar hela det ansvar somföreligger enligt allmänna rättsprinciper. Större samstämmighet mellanmarknadsföringslagen och del civilrällsliga regelsyslemd än vad som nuföreligger bör enligi ulredningen efierslrävas. Till dessa principielllformulerade målsättningar angående frågan om del civilrällsliga ansvarel kanmarknadsdomslolen hell ansluta sig. Enligt domstolens erfarenheter finns delell klart behov av alt konsumenterna även civilrällsligl bör få del av del inommarknadsföringslagens ram ul-vecklade förslärkta konsumenlskyddel.