prop · G80340 · 1984-12-31 00:00:00 — Produktiva investeringar bör ge en högre avkastning ånfinansiella för att ekonomin skall kunna vridas i en riktning som främjar fullsysselsättning. kan emellertid hög lönsamhet knappast vara ett mäl isig. Vi skall bara ha sä höga vinster som är nödvändiga för att nå den önskadeinvesterings- och tillväxttakten. Lönsamheten utgör alltså en restriktion påden ekonomisk-politiska handlingsfriheten. I LU 84 har målet preciserats bl autifrån bedömningar om realräntan 1990. LO menar att långtidsutredningen ocksåborde ha diskuterat möjlighelerna att lätta på denna restriktion. Vilkamöjligheter finns att hålla nere realräntan? Vilka åtgärder kan vidtas för attdiskriminera mellan produktiva och finansiella investeringar? Vad avser den möjliga ekonomiska tillväxten delar LO intelångtidsutredningens syn all strukturomvandling, investeringar, lekniskutveckling etc kan bara i mindre grad påverka tillväxten i dettatidsperspektiv. då enligt LU:s båda alternativindustriinvesteringarna i stort sett fördubblas måste det enligl LO:suppfattning rimligen finnas ett betydande utrymme att påverka den totalaproduktionstillväxten genom en framgångsrik strukturell anpassning. LO påpekar vidare att LU inte fömtsätter någraförändringar inom skatte- och iransfereringssystemen. LO anser dock attstatsmakterna inte kan frånhända sig ansvaret för att med skatternas ochbidragens hjälp påverka välfärdens fördelning. Den fördelningspolitiskakonflikt som ligger i de höga vinsterna kommer att behöva mötas medskallepolitiska åtgärder. () anser all den av LUmålsatta nivån om 2 procents arbetslöshet 1990 är alltför defensiv. Den normalarörligheten på arbetsmarknaden medför visserligen alltid korta arbetslöshetsperioder,men i elt land med en ambitiös arbelsmarknadspolitik som underiällar arbelsplatsbylenborde enligl TCO:s uppfatining denna friklionsarbelslöshei klart undersliga . Prop.1984/85:40 58 TCO är också lveksam lill all skullemålsåtta ett överskott i bylesbalansen motsvarande ca I % av BNP. Enligl TCO:s uppfatiningborde i ställel målet för utrikesbalansen vara att relativt snabbt nå bylesbalansjämviktoch därefter söka bibehålla denna balans utan att ackumulera större överskott. Utrikesskuldensjunker i relativ betydelse i takt med den ekonomiska tillväxten och deninternationella inflationen. Beträffande lönsamhetskrav påpekar TCO all delvikliga bör vara att upprällhålla lönsamhelen på nya materiella invesleringar. LU84 använder emellertid den genomsnittliga rånlabililelen på den befintligakapitalstocken som målvariabel medan del relevanta frän företagssynpunkl ärlönsamheten på marginella tillskolt till realkapitalet. () anser all i ell längretidsperspektiv år det angelägel all den öppna arbetslösheten kan nedbringastill en nivå som ligger klart lägre än . Kooperativa förbundel (KF) påpekar all en arbetslöshet på2% och en inflationstakt på innebär en väsentlig förbättring jämfört med desenaste årens utveckling. skulle det vara önskvärt om ännu lägre talkunde förverkligas. De angivna kvanlifieringarna bör dock präglas av realismoch vara möjliga att uppnå. Därför verkar - enligt KF:s mening -LU:spreciseringar vara rimliga. Beträffande de två nytillkommande förutsättningarna(budgeiunderskoll och lönsamhet) delar KF långtidsutredningens uppfatining altde är av sådan betydelse att del har varil motiverat all låla dem ligga tillgrund för utredning. Fidlmäktige i diskuterar bytesbalansmålelmol bakgrund av slatens upplåning utomlands. Fullmäktiges slutsats är allmålet med ett överskoll i bylesbalansen måste ges hög prioritet. Vid de realräntenivåersom kan komma att råda är utlandsskulden en betydande belastning på folkhushållel.Under högkonjunkiurår bör siktet vara inställt pä bylesbalansöverskott i storieksordningen20 miljarder kr. 4.2 AUernafiv för real utveckling Som nämnts presenteras i LU 84 tvä alternativa scenarieröver den reala utvecklingen av ekonomi 1980-1990. De illustrerar tvämöjliga inriktningar av den ekonomiska politiken avseende resursernasallokering på medellång sikl. Utredningen förordar inle något av dem som enbåltre fördelning av resurserna. De båda alternativen ulgår från gemensamma förutsåttningarom den internationella ekonomiska utvecklingen (avsnitt 2 idenna bilaga). En annan för alternativen gemensam förutsättning avser arbetskraftsresursernasframlida utveckling (avsnitt 3.1 i denna bilaga). Däremol har produktivileisbedömningarnavarierats mellan alternativen. Belräffande resursernas fördelning presenteras två allernalivsom be- Prop.1984/85:40 59 lyser avvägningen mellan privat och offentlig konsumtion.Alternativ I har inriktning pä privat konsumtion och näringslivet. Alternativ 2har inriktning på offentlig konsumtion och offentlig sektor. Båda alternativenär balanserade i den meningen att de ekonomisk-politiska målen fömtsätts varauppnådda 1990. Båda alternativen är vidare konstruerade så att nödvändigaresurser avsätts för kapitalbildning, dvs för bruttoinvesteringar, lagerinvesleringaroch netloexport. Även om beräkningarna avser anges i delföljande, utredningens kalkylresultat för återstoden av , dvs föråren 1983-1990. Utredningens beräkningar visar att kapitalbildningenkommer alt ta i anspråk en stor del av del reala resursulrymme! under resten av1980-lalet. Exporten behöver öka väsentligt snabbare ån importen för attbytesbalansmålet skall nås 1990. Detla förutsätter i sin tur enligt uiredningensberäkningar en sänkning av relativpriserna med ca I % 1983-1990. Den ökadenettoexporten beräknas ta i anspråk ca 1/3 av den lolala resursökningen. Bruttoinvesteringarna beräknas behöva öka i ungefär sammatakt som totalproduktionen 1983-1990. För industriinvesteringarna behövs en väsentligtsnabbare ökningstakt medan bosladsinvesleringarna och den offentliga sektornsinvesteringar förutses öka endasl långsamt eller tom minska.Lagerinvesteringarna förutsätts vara av samma storlek i förhållande lilltotalproduktionen som 1980. Enligl dessa beräkningar skulle ca 1/3 avresursökningen behöva avsättas för bruttoinvesteringar och lagerinvesteringarsammantagna. Del konsumtionsulrymme som återstår molsvarar således bara1/3 av resursökningen 1983-1990. Detta utrymme har sedan fördelats pä privatoch offentlig konsumtion enligt följande. I alternativ I förutsatts den kommunalakonsumtionen öka 1983-1990. Denna utveckling ligger ungefär ilinje med den nuvarande underliggande konsumtionsökningen (dvs exklberedskapsarbeten och huvudmannaskapsförändringar) och motsvarar dessutom igrova drag en s k baskalkyl för kommunerna (dvs den konsumlionsökning somföljer av befolkningsutvecklingen och ett antagande om oförändrad standard påden kommunala servicen). För statens del har prognosen baserats pä s k långiidsbudgeiieknik(vilken visar konsekvenserna av redan fattade beslul och gjorda åtaganden). Deninnebär en minskning av den statliga konsumtionen med I % . Med dennaoffentliga utveckling blir utrymmet för ökning av den privata konsumtionen 1,1983-1990. 1 aliemativ 2 förutsätts den olTentliga konsumtionen -både den kommunala och den statliga - öka I % snabbare än i allernaliv1 1983-1990. Del ger utrymme för ökning av den privata konsumtionen med 0,6%per år 1983-1990. När del gäller möjlighelerna all uppnå de uppställda målenär det enligt LU 84 troligt att fömtsältningarna all åstadkomma den kraftigadämpning- 1984/85:40 60 enav inflationen är bättre om det reala konsumtionsutrymmel är slörre som i allernalivI. Å andra sidan ökar ansträngningarna på bylesbalansen i detla alternativ.Kravet på rdalivprissånkning blir därigenom slörre. Deremissinstanser som uttalat sig om alternalivvalel har alla med ell undantagförordat alternativ I som en bällre lösning av balansproblem påmedellång sikl. Del enda undantaget är () som påpekar att under de senasle åren har nedskärningarna inom främststatlig sektor varit betydande och att en fortsatt minskning av delta slagskulle riskera all både sänka elTeklivitelen och servicen i offenllig sektoroch att kraftigt öka kostnaderna för näringslivet och allmänheten som ulnyltjarde offenlliga tjänsterna. Enligt TCO:s bedömning finns del i stället motiv förökade statliga investeringar inom många områden. TCO anser liksom LU atttillväxten i den kommunala sektorn blir sannolikt långsammare under 1980-taletän vad som har varil fallet under de tidigare decennierna, men att den av LU 84antagna låga volymökningen i alternativ I enligt TCO:s uppfatining inte ärförenlig med uttalade politiska mål för den offentliga verksamheten. Landsorganisationeni (LO) anser däremol alt starka argument talar för att utvecklingen börligga närmare det privatexpansiva alternativet. Det betonas dock alt detlainte betyder att LO har ändrat sin uppfallning att en slor del av de behov sompå längre sikl är mest angelägna bäst tillgodoses genom en utbyggnad avoffentlig service. Men denna utbyggnad måsle enligt LO:s uppfaltning under ettantal år stå tillbaka något för en restaurering av hushållens ekonomi. Omreallönerna efter skatt skulle öka i den takt som fömtsätts i alternativ Ikommer de 1990 alt i slort sett ha nått upp lill nivån från mitten av 1970-lalet.Enligl alternativ 2 skulle inte ens hälften av försämringen ha ålerlagils. Ett annalargument för LO är att om industritillväxten intecknas i förväg genom ökadoffentlig konsumtion är den ekonomisk-politiska handlingsfriheten lill stor delförbrukad om tillväxten inle skulle förverkligas. Uirymme måsle finnas för altmed offentliga insatser motverka arbetslöshet om den induslrilillväxl som LU 84fömlsäller skulle utebli. () ifrågasätter om alternativ 2 med de krav påskattehöjningar som den offenlliga sektorns expansion i detla alternativotvivelaktigt kommer att ställa över huvud taget kan vara förenligt med enåtergång till ekonomisk balans. () förordar en ekonomisk polilik som medför enutveckling i linje med alternativ 1. Enligt KF är sannolikheten för altekonomin skall kunna uppnå balans 1990 högre i allernaliv 1 eftersom skatlelrycketi detla fall blir lägre och möjlighelerna alt få ner inflationstakten större.KF anför vidare att den dåliga ekonomiska utveckling som varit i under ellflertal år har specielll gått ut över den privata 1984/85:40 61 Når den totala volymen stagnerar eller l o mfaller, försvåras möjlighelerna all driva en aktiv fördelningspolitik tillförmån för de sämst ställda. För detaljhandelns del har denna utvecklinginneburit minskad sysselsättning, försämrad lönsamhet och ett ökat antalkonkurser. Om den negativa trenden fortsätter kommer problemen att ytterligareförvärras, vilkel bl a innebär risker för försämrad service. Det år därför enliglKF;s mening angelägel all skapa utrymme för en viss ökning av den privatakonsumtionen framöver. Fullmäktiga i framför all en utvecklingi samma banor som under 1970-talel, dvs en fortsatt industrielltillbakagång kompenserad med offenllig expansion, förhindras främsl av två faktorer.Dels behövs industrin för att generera export. Dels förefaller det ha blivit alllsvårare alt åsladkomma de överföringar av medel till den offenlliga sektornsom en fortsalt utveckling i linje med förutsätter. Trots en ökningav skattekvoten har slatens budgetunderskott ökat drastiskt sedan mitten av 1970-lalet.Bara rånteutgifterna på denna skuld uppgår lill ca . Mot dennabakgrund ställer sig fullmäktige tveksam lill allernaliv 2 i LU 84, även omockså delta alternativ innebär en ökningstakt i offenllig konsumtion som ärlägre än 1970-lalels. anför att i valelmellan alt la ul ell ökat konsumtionsulrymme hos hushållen eller inom denoffentliga seklorn förordar förbundet del förstnämnda. 1 första hand därför attdet enligl förbundels mening lorde motsvara folkflertalets önskemål. 1 andrahand därför att den ökade offentliga konsumtionen kommer att betyda ökadeskaller, i etl läge där skattenivån redan har nått myckel höga nivåer. 4.3 Utvecklingen och utredningensslutsatser En nyhet i LU 84 är, som redan nämnts, att detraditionella medelfristiga beräkningarna har kompletlerals med en analys av konjunklurförloppetde närmasle åren. Avsikten med förloppsanalysen har varit dels att ange hurekonomin behöver utvecklas de närmasle åren för att på längre sikl nå balans,dels att belysa kraven på den ekonomiska politiken och på ekonominsfunktionssätt för alt utvecklingen skall gå mot balans 1990. 1 delta syfte hartvå alternativ utarbetats. I referensalternalivet förutsatts dels all 1970-lalelspris- och lönebildning blir rådande även 1985 och framåt, dels allfinanspolitiken är passiv i den mening all statens inkomster och utgifterutvecklas i enlighet med redan fattade heslut och gjorda åtaganden (s k långiidsbudgeiieknik). 1 balanslaternativei förulsätis dels en väsentligt lägrepris- och löneök-ningstakl än i referensalternalivet, dels förstärkningar avden statliga budgeten. Båda alternativen bygger på en försiktig internalionellbedömning där 1984/85:40 62 konjunkturloppennäs 1985 varefter tillväxten blir mycket dämpad. Vidare utgår de bådaalternativen från gemensamma förutsättningar rörande de ekonomiska sambandenvid sidan av pris- och lönebildningen. Genom att jämföra alternativen erhållsen kvantifiering av de förändringar i den ekonomiska politiken och i ekonominsfunktionssätt som behövs för att en väg mol balans skall kunna påbörjas. Resultateni referensalternalivet lyder på att timlönerna skulle öka med 1985varefter ökningstakten successivt skulle dämpas till 1987. Mol bakgrundav den relalivi goda lönsamheten i näringslivel 1983 och 1984 är en sådanutveckling inle helt osannolik. Prisernas ökningslakt skulle också avta till 7%1987. Denna långsamma dämpning av pris- och löneökningstakterna skulleemellertid få myckel negativa konsekvenser för den reala ekonomin.Bruttonationalprodukten skulle stagnera 1985 och bölja falla därefter. Ävensysselsättningen skulle minska och arbetslösheten skulle närma sig 300 000personer 1987. Budgetunderskottet skulle dämpas 1984 och 1985 men därefterstiga igen upp till ca 1987. Bylesbalansen skulle däremolhålla sig ungefär oförändrad. Förlusten av marknadsandelar motverkas nämligenav stigande relativpriser och den låga inhemska eflerfrågenivån. Moldenna problemfyllda utveckling släller LU 84 etl balansalternativ. I detla fömtsättsdels väsenlligl lägre pris- och löneökningstakter än i referensalternalivet,dels budgetförstärkningar på i genomsnitt ca 1985-1987.Både när del gäller rdalivprissänkningar och budgetförstärkningar byggerbalansalternativet på all en slörre del av den nödvändiga anpassningengenomförs 19851987 än vad som i genomsnill krävs fram fill 1990. Uiredningensstrategi för all uppnå en tillväxt som leder mot full sysselsättning ochövriga balansmål 1990 går ut på att efterfrågan måste utvecklas starkare än enliglreferensalternalivet utan att den yttre balansen går förlorad. Neltoexporten måsleöka kraftigt vilket enligt uiredningens beräkningar kräver både sänktarelativpriser och god lönsamhet . Också näringslivelsinvesteringar, särskilt industrins, måsle öka kraftigt. Vidare måste både denprivata och offentliga konsumtionen bidra till den reala eflerfrågeexpansionen.Grunden för en ökning av den privata konsumtionen måste komma från stigandereallöner. som reallönerna bör öka måsle både pris- ochlöneökningarna hållas på en låg nominell nivå. Den offenlliga konsumtionensökning förutsätler också all den offenlliga sektorns finanser förbättras vialåga pris- och löneökningar och realt ökande skatteunderlag. Inflalionenmåsle därför dämpas avsevärt. I balansalternativet har förutsatts alllimlöneökningen 1985 stannar på och att inflationen dämpas till . Därefterhar något högre ökningslal anlagils. Med dessa förutsättningar kan enbetydligt bättre ekonomisk utveckling förutses de närmasle åren.Bruttonationalprodukten skulle öka och sysselsätt- Prop.1984/85:40 63 ningen med ca 40 OtX) personer , vilkel successivtdämpar arbetslösheten ned mol . slutsatser är att tre faktorer börsamverka för att ekonomin skall följa en väg som leder motsamhålls-ekonomisk balans 1990: (1) En stram finans- och penningpolitikmed särskilda budgetförslärkande åtgärder på i genomsnitt perår de närmasle åren. (2) En aktiv arbetsmarknadspolitikinriktad på att tillgodose behovet av yrkesulbildad arbetskraft vilkel skullekunna bidra lill den nödvändiga dämpningen av inflalionen. (3) En bred uppslutning kring en modellför lönebildningen skulle kunna ha en stabiliserande inverkan på inflalinsförvänlningarnaoch bidra till dämpningen av pris- och löneslegringslaklerna. Som framgått av avsnill I. Utredningens uppläggning och metod, uttalade sig etlflertal remissinstanser myckel positivt över införandet av förloppsanalysen i LU-kalkylerna.Härigenom kunde kraven på förändringar i den ekonomiska politiken och iekonomins funktionssätt kartläggas och analyseras på ett bättre sätt än vad somvar möjligt i etl traditionellt meddfristigl perspektiv. Remissinslanserna är också eniga om all man inle kanacceptera en utveckling i enlighet med LU:s referensalternativ och understrykerstarkt betydelsen av all åstadkomma balans i vår ekonomi. Belräffande strateginför denna väg mol balans framförs dock en rad från varandra avvikande synpunkler. LU:s slutsatser avsåg i första hand finans- ochpenningpolitiken, arbetsmarknadspolitiken och pris- och lönebildningen. Dessaområden behandlas mera utförligt i de nästföljande avsnitten 5.15.3. Där gesockså en mera heltäckande sammanfattning av remissvaren i dessa frågor. Redogörelsenhär nedan begränsas därför till en summarisk översikt över remissinstansernassynpunkter rörande den ekonomiska politiken. hade fullmäktige i och fullmäktige i riksgäldskonlorelfinner riktig. Båda framför dock alt del i elt par fundamentalaavseenden finns starka skäl alt hysa oro inför strategins möjligheter tillframgång. Det första, och mest cenlrala området, gäller enhgt fullmäktige iriksgäldskontoret lönebildningen. Löneökningar över den nivå LU 84 utgåttifrån riskerar att driva upp inflationslakten och försämra induslrinskonkurrenskraft. Därmed omöjliggörs strategin för all nå balans i ekonomin.Fullmäktige varnar också för att investeringsuppgången kan komma att bromsas avräntehöjningar. Potentiella investerare måsle nämligen konkurrera om kapilalmed en omfattande statlig upplåning. Fullmäktige I anser att pris- och lönestegringstrendenmåste brytas snabbt för alt förhindra alltför slora obalanser när konjunkturenpå Prop.1984/85:40 64 nytt vänder nedåt. Fullmäktige varnar också för att mötaden ökade arbetslösheten med en mer expansiv politik. Det föreligger enliglfullmäktiges mening en uppenbar risk att de negativa konsekvenserna av en förhög pris- och lönestegring underskattas därför all de inle framträder omedelbart.För all inflationsbekämpningen skall lyckas krävs förutom en fast finans- ochpenningpolitik också elt ökat samförstånd i första hand mellan arbetsmarknadensparier. Fullmäktige finner det mot denna bakgrund nödvändigt att pröva tankenom alt nå uppslutning kring en ny lönemodell. och delar LU:s åsikt att en allmänuppslutning omkring en ny lönemodell kan vara elt viktigt instrument för all åsladkommasamhällsekonomiskl accepterbara löneökningar. Svenska Arbetsgivareföreningenanser däremol alt en analys av framför allt inkomstbeskattningens ocharbetsgivaravgifternas betydelse för pris- och lönebildningen hade varit attföredra i slällel för de resonemang som förs kring en ny lönebildningsmodell.Svenska Byggnadsenireprenörförening-en avvisar helt förslaget all använda enlönemodell för att bestämma ett acceptabelt löneutrymme. Enligl föreningeninnebär en sådan ordning en avsevärd risk för uppkomsten av en statlig löne-och prisslyrning. Ett stort antal remissinstanser instämmer vidare i kravenpå en aktiv arbetsmarknadspolitik, god lönsamhet i näringslivet och en stram finans-ochpenningpolitik. i (LO) och () anmäler dock avvikande synpunkler rörande behovet avrdalivprissänkningar och budgetförstärkningar (se avsnitten 5.1 och 5.2). 5 Utvecklingen inom olika områden S.l Finansiellutveckling och kreditmarknad Den finansiella ulvecklingen analyseras i LU bl a medhjälp av sparba-lanser för ekonomins olika sektorer. Sedan början av 1970-lalethar det totala brultosparandel i ekonomin minskal kraftigt. Sparandeminskningenmotsvaras till en del av minskade bruttoinvesteringar. Även del lolalafinansiella sparandel i ekonomin har emellertid minskat, vilket kommit tilluttryck som etl belydande underskoll i bylesbalansen. Kapitalbildningen iekonomin, dvs de totala nettoinvesteringarna, har också minskat betydligt sedanförsta . Medan den privata sektorns finansiella situationförbättrats påtagligt jämfört med läget vid mitten av 1970-talel har denoffentliga sektorns finanser försämrats alltmer och utvecklats lill del dominerandefinansiella problemet. ökade de lolala offentligautgifterna med i genomsnitt i fasta priser (BNP-defiaiorn)som BNP endast ökade med . Prop.1984/85:40 65 Det växande offentliga sparandeunderskottet har resulterati en mycket kraftig ökning av den utestående statsskulden i förhållande tillBNP. Statsskulden har ökat från av BNP av BNP 1983. Enligl utredningens mening är det troligt alt denexpansiva ekonomiska politiken medverkat till atthålla uppe pris- och lönestegringarna trots all konkurrenskraften iutgångslägel varit otillräcklig. Så länge växelkursen upprällhållils har inflalioneninneburil en undan-Irängning av såväl näringslivels produklion som dess invesleringar.Endast etl är har inflalionen varit lägre än i omvärlden. Densvenska kronan har devalverats vid ett flertal tillfällen. Därigenom har näringslivelåierfåll sin konkurrenskraft och vinsilägel återställts till en rimlig nivå.Devalveringarna har emellertid inneburil reallönesänkningar somträngt undan den privata sektorns konsumtion. Den finansiella utvecklingen är i många avseenden likartadi utredningens olika alternativ. Del beror på att samtliga allernaliv iprincip uiformas så all kraven på en balanserad finansiell utveckling skallvara uppfyllda. Alternaliven skiljer sig markant från utvecklingenunder 1970-talel. Inflationen minskar dramatiskt. Den yttre balansenåterställs. Sparandet och kapitalbildningen i ekonomin ökar. Statens budgetunderskoltminskar och näringslivets lönsamhet är god. Om del fömlsalla överskottet i bytesbalansen pä I % av BNPskall uppnås 1990 krävs en sparandeökning i ekonomin. Del finansiella sparandeti förhållande lill BNP behöver öka med ca 2 procenlenheler. Enligl utredningenskalkyler kommer det finansiella sparandel i den privata seklorn alt försvagasbl a lill följd av alt lageravvecklingen 1983 slår om till lageruppbyggnad. Iförhällande lill BNP minskar sparandet med 3 å . Det innebäratt den offentliga sektorns sparande måste öka med drygt 5 procenlenheler. i ett längre perspektiv innebär den sparandebalanssom enligt utredningens kalkyler framkommer 1990 i viss utsträckning enåtergång lill den situation som rådde under första hälften av 1970-talel. Räntabiliteten på maleriellt kapital i industrin är ca 2procentenheter högre än rånlabililelen på finansiellt kapital. Del innebär allräntabiliteten uppgår till nominellt och reall. Soliditeten stigerkraftigt och når i slort selt upp lill samma nivå som i början av 1970-lalet.Den finansiella utvecklingen i företagssektorn lorde mol denna bakgrund inteutgöra någol hinder för den investeringsulveckling som enligl de realakalkylerna måsle komma lill stånd. Hushållens sparande som pressats ned kraftigt genom densvaga dispo-nibelinkomslutvecklingen i början av 1980-lalel beräknas äter öka. Spar-kvolenstiger från 1983 lill 2,1990. Den förutsatta ökningstakten för de offentliga utgifternainnebär elt mycket kraftigt trendbrott jämfört med den historiska ulvecklingen.De totala offentliga utgifterna, som ökat med i genomsnitt 5 1984/85. 1984/85:40 66 , förutsätts öka med endast I å . Trendbrottet ärkraftigast för transfereringsuigifterna. Efter en ökning på under 1970-laletär de totala transfereringarna exkl räntor ungefär oförändrade under perioden1983-1990.