prop · G803124 · 1984-12-31 00:00:00 — Till denna typ av verksamhet hör också det biträde som svenskasocialnämnder redan lämnar utländska socialnämnder, särskilt nordiska sådana,när faderskapsfrågan handläggs av en utländsk nämnd. 2.3Valet av tillämplig lag Mittförslag: Om ett barns mor är eller har varit gift, skall frågan humvida manneni äktenskapet är atl anse som barnets far (legal fader-skapspresumtion) iförsta hand bedömas enligt lagen i barnets hemvistland vid födelsen. Uppkommerinte någon sådan presumlion enligt den lagen skall frågan i stället bedömasenligt lagen i barnets medborgarskapsland vid födelsen. Fick barnet vidfödelsen hemvist i tillämpas alltid svensk lag. Talan om fastställandeav faderskap eller om hävande av den legala faderskapspresumtionen prövasenligt lagen i den stat där barnet har hemvist. Svensk lag skall tillämpas närett faderskap fastställs genom erkännande under medverkan av en svensksocialnämnd. Har erkännandet lämnats utomlands är det dock, när det gällererkännandets form, tillräckligt att erkännandet uppfyller formkraven i lagen idet land där erkännandet har lämnats. Prop.1984/85:124 21 Utredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag (se betänkandets. 100-119,182-183). Remissinstanserna:Praktiskt taget samtliga remissinstanser tillstyrker utredningens förslageller lämnar det utan erinran. vid Uppsalauniversitet hyser dock vissa betänkligheter bl. a. mol de föreslagna reglernaom legala faderskapspresumtioner. Även fingsrätt är kritisk tillvissa av utredningens förslag. Sammanfattningav skälen för mitt förslag: En tillämpning av lagen i det land där bamet harhemvist överensstämmer bäst med bamets intresse, eftersom det i de flesta fallleder fill att det blir lagen.i det land där barnet kommer att växa upp somtillämpas. Som huvudprincip får därför gälla att lagvalet skall ske medutgångspunkt från barnets hemvist. Härigenom löses en hel del av de problem somfinns f n. på det internafionellt privaträttsliga faderskapsområdet. Skälenför mitt förslag: När det gäller mål där talan har väckts om att få fastställtatt en viss man är far till bamet (positiv faderskapstalan) tillämpar svenskdomstol i allmänhet svensk lag, om bamet stadigvarande vistas i Sverige.Barnets medborgarskap har då ingen betydelse. När barnet har hemvist utomlandstorde däremol utgångspunkten fortfarande vara alt det är bamets nationella lagvid tiden för födelsen som skall tillämpas. Talan om hävande av den legalafaderskapspresumfionen (negativ faderskapstalan) bedöms enligt lagen i denstat där barnets mor och hennes man var medborgare vid tiden för barnetsfödelse. Var modern och mannen medborgare i olika stater vid tiden för barnetsfödelse, är rättsläget oklart. I princip torde det vara mannens nationella lagsom gäller. har dock i vissa fall gjort avsteg från dennalinje till förmån för svensk rätt. Avskäl som jag har angett i avsnitt 2.1 bör valet av fillämplig lag göras utifrånbarnets anknytning lill ett visst land. Denna anknytning bör vara hemvistet(domicilprincipen). Eftersom denna princip också i stor utsträckning skallvara avgörande för svensk domsrätt innebär det att domstolama i de flesta fallkan tillämpa svensk rätt. Detär dock endast en mindre del av de internationella faderskapsfrågorna somkommer under domstolamas prövning. I stället är det hos folkbokföringsmyndigheternaoch socialnämnderna som dessa frågor framför allt behandlas. a. i sambandmed att någon invandrar till har folkbokföringsmyndigheterna att taställning till uppkomsten av legala faderskapspresumtioner. Socialnämnderna harockså alt bestämma om det finns en sådan presumlion när de avgör om enfaderskapsutredning skall inledas enligt 2 kap. . Utredningenhar föreslagit att frågan humvida en man som är eller har Prop.1984/85:124 22 varitgift med barnets mor skall anses som barnets far bör bedömas enligt lagen i detland där barnet vid födelsen fick hemvist eller blev medborgare. För att denlegala presumlionen skall anses föreligga är det tillräckligt att en av detillämpliga lagama ger stöd för det. Om barnet vid födelsen fick hemvist iSverige, skall frågan dock alltid bedömas enligt svensk lag. vid universitetär tveksam till de föreslagna reglerna. menar att reglernabygger på olika principer och att risken är stor för uppkomsten av s.k.haltande status, dvs. att faderskapsfrågan bedöms olika i de berörda länderna. När det gäller barn födda utanför torde detvara naturligt att en faderskapspresumtion, som gäller enligt lagen i barnetshemvistland vid födelsen, också skall gälla i . Med hänsyn till denbelydelse som nationalitetsprincipen allQämt har internationellt sett bör delemellertid vara möjligt alt också tillämpa lagen i del land där barnet ärmedborgare. När del gäller barn som föds i är det frågaom att konstatera elt förhållande som har sin största anknytning till Sverige.Detta konstaterande kan i mycket jämföras med en svensk faststälielse av ettfaderskap. Enligt nuvarande rättspraxis skall svensk lag tillämpas vid sådanafaslställelser i fall då barnet har hemvist i . Jag ämnar inte föreslånågon annan lösning i den delen. Det framstår därmed som lämpligt att samma lagfillämpas vid legala faderskapspresumtioner i fall då barnet föds i Sverige.Della stämmer också med del gmndläggande önskemålet att barn till gifta ochbarn fill ogifta föräldrar skall behandlas lika i vår lagstiftning. Detkan naturligtvis hävdas att regler som är utformade på det sätl som jag nu har angettbygger på oförenliga internafionella rättsprinciper. Frånvaron avrenvoiprincipen Qfr avsnitt 2.1) gör också att det skulle kunnainträffa att en faderskapspresumtion kommer att gälla i men inte i delland vars lag den svenska bedömningen stöder sig på. Den nackdelen är knappastav någon störte betydelse. Och skulle presumUonen vara materiellt felaktig kanden hävas så snart barnet har hemvist här i landet. När det gäller barn som är födda utomlands kan detemellertid inte uteslutas att det kan uppstå två mot varandra stridandepresumtioner. Jag tänker då på sådana fall där modern gifter om sig och får baminom sådan tid alt den ena lagen utpekar mannen i del tidigare äktenskapet somfar medan den andra lagen utpekar mannen i det senare äktenskapet. För altundvika sådana situationer bör lagvalsregeln ulformas så att företräde ges fören av lagarna. I enlighet med den allmänna inriktningen av lagförslaget bör detbli hemvistlandels lag. I övrigt torde de haltande rättsförhållanden somskulle kunna uppstå knappast vara av den art atl de medför några praktiskaproblem för de inblandade. För ett barn som föds i torde skillnadenmellan svensk och naUonell lag också ha praktisk belydelse framför allt i falldå barnet föds viss efter en äktenskapsskillnad. I ett sådant fallbör det Prop.1984/85:124 23 snarastvara en fördel att mannen i äktenskapet - i motsats till vad som gäller enligtde flesta utländska lagar inte automatiskt anses som barnets far. Dettasynsätt ligger bakom våra nuvarande interna regler på området. Med hänsyn till vad jag nu har anfört förordar jagatt frågan om den legala faderskapspresumtionen skall bedömas enligt lagen idet land där bamet vid födelsen får hemvist eller medborgarskap, dock attföreträde ges för hemvistlandets lag. Om bamet vid födelsen får hemvist iSverige, skall dock alltid svensk lag tillämpas. Närdet gäller domicilprincipens tillämpning i de fall talan förs vid domstol omfastställande av faderskap eller om hävande av den legalafaderskapspresumtionen talar det tidigare nämnda önskemålet om lika behandlingav alla barn, oberoende av om föräldrarna är gifta med varandra eller ej, föratt - som utredningen har föreslagit - samma regler bör gälla i båda typerna avmål. En tillämpning av domicilprincipen i mål om negativ faderskapstalan tordeockså bäst stå i överensstämmelse med bamets intresse. I båda fallen bör detdärför vara lagen i det land där barnet har sitt hemvist som skall tillämpas. flesta fall innebär det att svensk lag blir tillämplig. Utredningen har ansett att lagvalet i dessa fallbör göras med utgångspunkt från det land där barnet har sitt hemvist närfaderskapsfrågan avgörs. Ett par remissinstanser har riktat invändningar motatt anknytningstidpunkten skall vara tiden för avgörandet, eftersom dettainnebär att ett byte av tillämplig lag måste ske om barnet byter hemvistlandunder målets gång. Den ena av dessa remissinstanser ifrågasätter omanknytningstidpunkten inte bör vara tiden för barnets födelse, medan den andraremissinstansen föredrar tiden för talans väckande. Den förstnämnda synpunktenhar också framförts från danskt håll vid överläggningar som utredningen harhaft med företrädare förde nordiska justitiedepartementen (betänkandet s. När det gäller den legala faderskapspresumtionenbör anknytningstidpunkten oföränderligt vara tiden för barnets födelse. Fråganär då om detta bör gälla även när talan förs vid svensk domstol omfastställande eller hävande av faderskap. Emellertid är det som utredningenpåpekar - en viss skillnad mellan faderskap på gmnd av den legala presumlionenoch fastställande eller hävande av faderskap. I de sistnämnda fallen är detfråga om att gmnda eller upphäva ett rättsförhållande om än medfillbakaver-kande kraft medan det i fråga om presumlionen rör sig om ettförhållande som har bestått alltifrån födelsen. När del gäller fastställandeeller hävande av faderskap synes det vara mest naturligt att domstolens prövningav faderskapsfrågan sker enligt lagen i det land till vilket barnet har denstörsta anknytningen, dvs. det land där bamet har hemvist vid tiden förrättegången. Det får också anses ligga i barnets intresse atl faderskapetprövas enligt just lagen i det land där bamet av allt att döma kommer att 1984/85:124 24 Praktiska skäl talar naturligtvis även för detta. Det kan tilläggas att endomicilprincip med bamets födelse som anknytningstidpunkt kan medföra attbarnet förvägras talerätt i , om barnet inte har någon sådan enligtlagen i det land där det är fött. Frågan är emellertid vilket lands lag som skalltillämpas, om barnet byter hemvistland sedan talan i målet har väckts. Störstprakfisk betydelse torde denna fråga få i de fall där barnet vid tiden förrättegångens böQan saknar hemvist i men där anknytningen hinnerstabiliseras under rättegången. Att i dessa fall svensk lag blir tillämpligvid tiden för avgörandet torde från både barnets och domstolens synpunkt varadet mest naturliga och praktiska. Jag är därför inte beredd att föreslå attanknytningstidpunkten bestäms till tiden för talans väckande. Emellertid kan det inte förnekas att ett byte avtilllämplig lag under rättegången kan medföra processekonomiska nackdelar. Förparterna kan det också vara rättsligt otillfredsställande att den lag someiiligt vad man från böQan har utgått från skall tillämpas inte längre harnågon betydelse därför att barnet har lämnat sitt tidigare hemvistland. Jag har stannat för att en lämplig avvägning mellandessa olika intressen kan vara att låta barnets hemvist vid den lidpunkt dåmålet avgörs i första instans vara avgörande för vilket lands lag som skalltillämpas. Genom att denna Udpunkl väljs uppstår det inte någon risk för attbarnet byter hemvist i samband med ett överklagande i syfte att få till stånden fillämp-ning av en lag som kan medföra ett för barnet förmånligare resultat. En fråga av annat slag är om domicilprincipen - somutredningen har föreslagit bör tillämpas fuUt ut även i sådana fall därsamtliga berörda är svenska medborgare men bosatta utomlands. Underremissbehandlingen har yppat en viss tveksamhet inför förslaget idenna del. Som utredningen har framhållit torde det emellertidvara svårt att skilja ut de fall där man bör frångå domicilprincipen tillförmån för nationalitetsprincipen på grund av att bamet är svensk medborgare.Att enbart bygga på det svenska medborgarskapet går knappast med hänsyn tilldet växande antalet dubbla medborgarskap. Vidare måste beaktas önskemålet attden eventuella domen erkänns i det land där barnet har sitt hemvist. Det ärinte heller försvarligt att i dessa sammanhang låta domicilprincipen gälla förufländska medborgare i , medan nafionalitetsprincipen allQämt skullegälla för i vart fall vissa barn med svenskt medborgarskap som är bosattautomlands. Det saknas vidare skäl att tillmäta moderns och mannensmedborgarskap någon betydelse i detta sammanhang. Som också harframhållit torde det prakfiska behovet av att kunna ta hänsyn tillmedborgarskapet vara begränsat. De fåtal fall där en tillämpning av ufländskrätt på svenskar med hemvist utomlands skulle leda till stötande resultat börkunna lösas genom en allmän regel om att bestämmelser i en utländsk lag intefår fillämpas av svenska domstolar, om det skulle vara uppenbart oförenligt medgmnderna för den svenska rättsordningen. Prop.1984/85:124 25 Jagåterkommer senare i detta avsnitt till frågan om en sådan s. k. ordrepublic-regel. Som jag har sagt (avsnitt 2.2.2) är ensocialnämnd skyldig att medverka vid fastställande av faderskap genomerkännande, om barnet har hemvist i . En fråga är då vilket lands lagsom socialnämnden därvid skall tillämpa. När det gäller lagvalet vidfastställande av faderskap genom talan vid domstol bör, som jag haranfört, barnets hemvist i medföra att svensk lag tillämpas. Det finnsinte anledning att tillämpa någon annan princip för lagvalet vid fastställandeav faderskap genom erkännande. Jag förordar därför att socialnämnden vid sittställningstagande till ett faderskapserkännande endast skall behöva ta hänsynfill svensk lag när det gäller frågan om den man som har avgett erkännandetskall betraktas som far till barnet. I fråga om formen för erkännandet är det emellertidmöjligen redan enligt gällande rätt tillräckligt att iaktta de krav som ställsav lagen i det land där erkännandet har lämnats. En regel med denna innebördbör komplettera huvudregeln om fillämpning av svensk rätt. Regeln torde fyllaen praktisk uppgift och göra det lättare för socialnämnderna att få till ståndett erkännande när den man som är beredd att ta på sig faderskapet är bosatt iett främmande land. Enligtsvensk lag hävs den legala faderskapspresumtionen under vissa fömtsättningar ifall då en annan mans faderskap fastställs genom erkännande, s.k.tredjemanserkännande (1 kap. 2 § andra stycket ). I ufländskrätt förekommer det att samma verkan även tilläggs ett fastställande i dom aven annan mans faderskap i fall då presumlionen därvid inte uttryckligen harhävts. Intemationellt privaträttsligt synes det naturligt att frågan om hävandeav presumlionen i denna ordning avgörs enligt samma lag som skulle hatillämpats om talan om hävande hade förts vid domstol. I de flesta fall blirdet fråga om att tillämpa hemvistlandets lag. Utredningen har också föreslagiten regel som innebär att elt fastställande av en annan mans faderskap skallmedföra att faderskapspresumtionen hävs endast om fastställelsen har sådanverkan enligt lagen i det land där barnet hade hemvist vid tiden förfastställelsen. Det kan emellertid inte uteslutas att exempelvis en domstol ibarnets hemvistland på gmnd av nationalitetsprincipen tillämpar ett annat landslag i målet om fastställande av faderskap. I dessa fall bör vad den lageninnehåller om domens upphävande verkan av den legala presumlionen gälla iSverige. Jag anser därför att den ifrågavarande bestämmelsen bör utformas såatt frågan humvida den legala faderskapspresumtionen har hävts genom att enannan mans faderskap har fastställts skall bedömas enligt samma lag som hartillämpats när den andra mannens faderskap fastställdes. I prakfiken torde en bestämmelse av denna innebördfå betydelse främsl i de fall där den andra mannens faderskap fastställs genomerkännande under medverkan av en svensk socialnämnd. Genom att nämnden i dessa Prop.1984/85:124 26 fallendast behöver ta hänsyn till svensk rätt såväl när det gäller självaerkännandet (utom eventuella formfrågor) som beträffande dess verkningar på enredan existerande presumlion undanröjs de svårigheter och den osäkerhet som fn. finns när det gäller tredjemanserkännanden. En talan om ogiltigförklaring av ettfaderskapserkännande medför inte något särskilt problem i lagvalshänseende.Denna fråga är att bedöma enligt samma lag som den som bestämmer erkännandetsgiltighet Qfr NJA 1984 s. 319). Om erkännandet har godkänts av en svensksocialnämnd och i övrigt uppfyller villkoren enligt svensk lag (eller denufländska lag som kan vara tillämplig i fråga om formkraven), prövas fråganenligt svensk lag. Gäller erkännandet här i på gmnd av bestämmelsema ilagen (1979:1001) om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden, får frågan omerkännandets ogiltighet prövas enligt den nordiska lag som är tillämplig ellerenligt 3 §i lag. Jag kommer i avsnitt 2.4.2 att föreslå regler omgiltigheten i av andra utländska faderskapserkännanden. Av dessa reglerframgår vilket lands lag som skall tilllämpas när man skall avgöra om ettutländskt erkännande gäller i . Om talan förs om ogilligförklaring avett sådant erkännande, får lagvalet avgöras med ledning av samma regler. Dessaregler kan dock medföra att flera länders lagar blir tillämpliga. I så fall kanerkännandet inte förklaras ogiltigt, om det skulle strida mot bestämmelserna inågon av de lagar som kan tillämpas. Ett undantag bör emellerUd göras. Med hänsyn fillatt den svenska faderskapslagstiftningen bygger på aft det är det biologisktriktiga faderskapet som skall fastställas bör det alltid finnas en möjlighetatt få en talan om att erkännandet är ogiltigt prövad enligt svensk lag, omtalan gmndas på att den som har lämnat erkännandet inte är far till barnet. Sammantaget förordar jag att talan omogiltigförklaring av ett faderskapserkännande skall prövas enligt den eller delagar som bestämmer erkännandets giltighet i . Om talan bygger på attden som har lämnat erkännandet inte är barnets biologiska far, skall dockerkännandet kunna förklaras ogiltigt med tillämpning av svensk lag. De föreslagna lagvalsreglerna innebär att svensklag kommer att tillämpas i flertalet fall. När det gäller uppkomsten av legalafaderskapspresumtioner krävs det för att utländsk lag skall tillämpas attbarnet vid födelsen hade hemvist utomlands. Och när svensk domstol skallfastställa faderskap eller häva en legal faderskapspresumtion, skall dentillämpa utländsk lag endast då barnet vid tiden för avgörandet i förstainstans har hemvist utomlands. Ogiltigförklaring av etl utländsktfaderskapserkännande med stöd av utländsk lag kommer antagligen att ske endastnär ogiltigförklaringen bygger på annan gmnd än atl den som har erkäntfaderskapet inte är barnets far. Det är knappast troligt att en tillämpning avufländsk lag i dessa fall i någon störte utsträckning skulle föra fill resultatsom är stötande för svensk rättsuppfattning. Behovet är därför inte särskiltstort av Prop.1984/85:124 27 enregel (ordre public-regel) som gör det möjligl att bortse från utländsk lagtill förmån för svensk, när resultatet annars skulle bli otillfredsställande. Emellertid går det inte att bortse från att det iutländsk faderskapsrätt kan finnas regler som ter sig främmande för svenskrättsuppfattning. Som exempel kan nämnas regler som begränsar rätten att föratalan om fastställande av faderskap när föräldrarna inte är gifta medvarandra. Lagvalsreglerna bör därför kompletteras med ensedvanlig ordre public-regel. Efter mönster av andra sådana regler Qfr 7 kap. 4§ lÄL) kan den utformas så att bestämmelser i utländsk lag inte får tillämpasom det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenskarättsordningen. Redan av ordalydelsen framgår alt bestämmelsen äravsedd att tillämpas restriktivt. Svensk rättspraxis har också varitåterhållsam med användningen av ordre public-regler. Det bör vidare påpekasatt det inte är de främmande rättsreglerna som sådana som kan sättas åt sidanutan deras tillämpning i det enskilda fallet. Sålunda kan en rättsregel, som endomstol i ett särskilt fall anser sig böra bortse från på gmnd av dess otillfredsställanderesultat, i ett annat fall komma att fillämpas när den inte har några sådanaföljder. 2.4Giltigheten av utländska faderskapsavgöranden m. m. Mittförslag: Ett utländskt domstolsavgörande som innebär att ett faderskap harfastställts eller hävts gäller i , om den utländska domstolen har varitintemationellt behörig att handlägga målet. Frågan om den utländska domstolenhar varit behörig prövas efter i huvudsak samma principer som gäller för ensvensk domstol. Det utländska avgörandet skall dock inte gälla, om svarandeninte har haft rimliga möjligheter att föra sin talan i rättegången. Avgörandetskall inte heller gälla i vissa situafioner där det strider mot ett annatdomstolsavgörande eller en annan fastslällelse av faderskap som har giltighethär i landet eller då det finns en konkurterande rättegång. Frågan om ettutländskt avgörande är gUtigt i kan prövas av . Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Efiersom behörighetsreglerna försvensk domstol enligt utredningens förslag är andra än i mitt förslag avvikerutredningsförslaget från mitt på motsvarande sätt när del gäller den utländskadomstolens behörighet som fömtsättning för erkännande av domstolens avgörande (sebetänkandet s. 131-147, 183). Remissinstanserna:Samtliga remissinstanser tillstyrker eller lämnar utredningens förslag utanerinran. 1984/85:124 28 Sammanfattningav skälen för mitt förslag: I princip bör utländska faderskapsavgörandenerkännas här i landet. I de fall då det redan finns en utländsk dom tordenämligen en svensk domstol i allmänhet ha sämre möjligheter än den utländskaatt utreda och bedöma saken. Vissa villkor för erkännandet bör dock ställas uppi syfte att skydda väsentliga svenska intressen. Eftersom del ibland kan varaav vikt att en gång för alla få avgjort om ett ufländskt avgörande skall gällahär i landet, bör det vara möjligt att få denna fråga prövad i ett särskiltdomstolsförfarande. Uppgiften att utföra denna prövning kan lämpligen läggaspå . Skälenför mitt förslag: Lagen (1979:1001) om erkännande av nordiskafaderskapsavgöranden (NFL) innebär att en lagakraftvunnen faderskapsdom somhar meddelats i , , eller gäller även i (I§). Domens giltighet i är inte beroende av några särskilda villkor. Ivissa undantagsfall erkänns dock inte den ufländska domen i . Det rörsig dels om vissa fall av domskonflikter m. m., dels om fall då det skulle varauppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen att erkännaden ufländska domen (3 §). Enligt lagen (1936:79) om erkännande ochverkställighet av dom som meddelals i gäller schweiziska tvistemålsdomar,däribland faderskapsdomar, i allmänhet i . Vissa villkor rörande bl. a.den schweiziska domstolens behörighet måste dock vara uppfyllda (4 och 5 §§).I övrigl är frågan om erkännande av utländska faderskapsdomar inte reglerad isvensk lag. Av rättsfallet NJA 1974 s. 324 framgår attufländska faderskapsdomar, vilka har meddelats i en stat som inte omfattas avden omtalade lagstiftningen, inte gäller i (se avsnitt 2.1). Enannan sak är att utländska faderskapsdomar i administrativ praxis behandlas somgiltiga här, bl. a. vid anteckning i folkbokföringen i samband med att någoninvandrar till . Av skäl som jag har anfört i avsnitt 2.1 börutländska faderskapsavgöranden principiellt godlas här. Även om samma resultatsom om utländska domar tillerkänns giltighet i i viss mån skulle kunnauppnås genom att svensk domstol ges behörighet att pröva faderskapsfrågan,talar mycket för att den svenska domslolen i de flesta faderskapsmål där detredan finns en ufländsk dom skulle ha sämre möjligheter än den ufländska domstolenatt utreda och bedöma saken. När det gäller faderskapsdomar som har meddelatsinnan de berörda personema har flyttat till , stämmer det vidare välöverens med de regler som jag har förordat om giltigheten av legalafaderskapspresumtioner att även domar skall respekteras här. Som utgångspunktbör således gälla att utländska domar erkänns här i landet om det inte finnssärskilda skäl mot det. Det är dock inte möjligt att gå lika långt som iNFL i fråga om erkännande av ett ufländskt faderskapsavgörande.