prop · G80396 · 1984-12-31 00:00:00 — Närfråga är om ett förbud, kan löpande vite i den först angivna formen tillämpas,men normalt torde del vara lämpligare att myndigheten föreskriver att vitetskall utgå för var gång förbudet överträds. Den allmänna handlingsregeln om attlöpande vite skall vara lämpligt med hänsyn till omständigheterna gäller naturiiglvisäven här. Församtliga fall gäller att den omständigheten att vitet har dömts ut en gång intemedför att föreläggandet har spelat ut sin roll; det gäller fortfarande och vitenkan dömas ut på nytt. Prop.1984/85:96 51 Som jag har anfört i den allmänna motiveringen är detnaturligt att institutet löpande vite används med viss försiktighet innan enändamålsenlig praxis har hunnit utformas. Vad särskilt gäller det marknadsrältsligaområdet bör anmärkas att det ankommer på att utbilda ensådan praxis. Dä förhållandena på detta fäll är speciella, kan därvid särskildahänsyn böra tas. Löpande vite bör på detta område lika litet som i övrigtanvändas schablonmässigt ulan först efter prövning i det enskilda fallet.Närmast torde löpande vite aktualiseras i situationer då det finns skäl attbefara alt näringsidkaren i fråga kan komma att åsidosätta domstolens beslutupprepade gånger. a. vederbörandes tidigare beteende, marknadens särskildabeskaffenhet och säljformen kan inverka på denna bedömning. Domstolen bör dockäven på denna punkt ha en viss frihet att utforma en praxis efter vad som ärändamålsenligt. Det nuanförda bör också vara vägledande i fråga om sådana förbudsförelägganden somNO och KO får utfärda med stöd av vissa lagar. Ytterligare bör beaktas att, iden mån löpande vite används, detta kan länkas motverka nuvarande benägenhetinom näringslivet att godkänna förläggan-dena. Det är här att märka att den somhar godkänt ett sådant föreläggande f. n. är bunden därav endast intill dessfrågan om vitets utdömande har prövats. Han kan därefter vägra att godkänna ettnytt föreläggande och på del sättet få frågan prövad av . den nya ordningen vitet gjorts löpande, finns inte denna möjlighet så längesom föreläggandet äger bestånd. NO eller KO kan emellertid i detta lägeåterkalla föreläggandet och föra saken till . Det framstårsom naturligt att denna möjlighet utnyttjas, om näringsidkaren anses ha ettbefogat intresse av att få saken prövad i domstolen. Enligt stycket får löpande vite inte användas om vitesbeloppelär maximerat enligt den specialförfattning som är i fråga. Skälet är främstatt del i sådana fall inte när föreläggandel meddelas går att förutse ommaximibeloppet vid långvarig eller upprepad ohörsamhet från adressatens sidakommer att överskridas. I 19 § hälsoskyddslagen föreskrivs f. n. att, när ettföreläggande eller ett förbud riktar sig till ägaren av eller nyltjanderättshavarentill viss egendom, miljö- och hälsoskyddsnämnden får förelägga denne att, omhans ställning upphör, ulan dröjsmål lämna nämnden uppgift om efterträdarensnamn och adress. Föreskriften gäller både i fråga om förelägganden som ärförenade med vite och andra förelägganden. I linje med vad som har förespråkats av vileskommittén ochflera remissinstanser har en regel av motsvarande slag med generell giltighettagits in i denna paragraf. Avsikten är att förstärka vitesförfarandetseffektivitet vid 1984/85:96 52 ägarbyte.I många fall kan det ju vara angelägel att den myndighet som har befogenhet altförelägga vite får möjlighet att, vid byte av ägare eller innehavare, omgåenderikta ett föreläggande till den nye ägaren eller innehavaren. F.n. gäller i princip alt frågor angående utdömande av vite prövas av allmändomstol, när annat inte är föreskrivet. Någon uttrycklig regel om detta finnsinte i lag. Förslaget innebär en ändring sä till vida att huvudregeln istället blir att frågor angående utdömande av vite prövas av länsrätt påansökan av den myndighet som har förelagt vitet. Ärendena skall handläggasenligt de vanliga reglerna i förvaltningsprocesslagen (1971:291). Denangivna regeln gäller dock - som framgår av I § - endast i den mån annat inteföljer av vad som är föreskrivet i någon specialförfattning. Som exempel påsådana föreskrifter kan nämnas att frågor om utdömande av vite prövas av generallullstyrelsenenligt 42 § tullagen (1973:670), av enligt 24 § lagen(1977:292) om tillverkning av drycker och av enligt 17 § lagen(1929:116) om tillsyn över stiftelser, 32 § lagen (1950:596) om räu till fiskeoch 23 § renhållningslagen (1958:663). Andra exempel erbjuder 20 §bostadssaneringslagen, 24 § lagen (1976:1132) om förvärv av hyresfastighet m.m.och 32 § bosladsförvalt-ningslagen (1977:1132) vilka rillägger hyresnämndbefogenheten alt döma ut vite samt 19 kap. 4 § jordabalken, enligt vilkeninskrivningsmyndigheten kan döma ut vite. Idenmån det efter ikraftträdandet av lagen om viten i särskild författning finnsbestämmelser om att förfallet vite utdöms av allmän domstol på talan avåklagare avses, i enlighet med regeln i 1 § andra stycket den föreskriftengälla i stället för vad som föreskrivs i förevarande stycke. Ett exempelerbjuder 2 kap. 15 § ulsökningsbalken, som inte föreslås ändrad i dettasammanhang. som gör ansökan hos länsrätten om utdömande av förelagt vite fårställning av part och har alltså behörighet att överklaga rättens avgörande, Ifråga om vilken länsrätt, som skall vara behörig i det särskilda fallet, harsom framgår av styckels avfattning den lösningen valts att ansökan skall görasvid länsrätten i det län där den föreläggande myndigheten är belägen. Delfallet kan tänkas förekomma att en myndighet som har befogenhet att föreläggavite beslutar att inte göra detta och att, efter talan mot det beslutet viteföreläggs av besvärsmyndigheten. Ansökan om utdömande av vitet bör dä göras avden myndighet som har prövat vitesfrågan i första instans. Stycket haravfattats i enlighet härmed. Prop.1984/85:96 53 I vissa författningar förekommer bestämmelser om att talanom utdömande av vite får väckas endast efter förordnande av regeringen (se t.ex. SFS 1975:87 och 1982:617). Sådana bestämmelser - som har utgjorthandlingsregler för åklagarna kommer i fortsättningen att gälla demyndigheter som får göra ansökan om utdömande av vite. Angåendeförfarandet vid länsrätten i de här aktuella målen avses samma regler om bl. a.målens handläggning och om bevismedel bli tillämpliga som enligt förvaltningsprocesslagen(1971:291) gäller för rättsskipningen i allmänhet vid förvaltningsdomstolarna.Det innebär bl. a. alt förfarandet som regel är skriftligt men att muntligförhandling kan ingå i handläggningen beträffande viss fråga, när det kanantas verka.till fördel för utredningen. Begär enskild part att förhandling skall hållas, skalldetta ske, om förhandlingen inte är obehövlig och det inte heller finnssärskilda skäl som talar mot del (9 § förvaltningsprocesslagen). Det förekommer i vissa författningar bestämmelser som gerregeringen befogenhet att förelägga vite. Ett exempel erbjuder 7 § lagen(1979:520) om styrelserepresentafion för samhället i vissa aktiebolag och stiftelser.För sådana fall bör gälla att frågor om utdömandet av vite prövas av länsrätteni pä ansökan av justitiekanslern. Frän huvudregeln om prövning i länsrätt på ansökan av denföreläggande myndigheten görs undantag i andra stycket och i 7 §. Från huvudregeln om prövning vid länsrätt och ansökan avden föreläggande myndigheten görs här undantag för fall då fråga är omförfarandevite i rättegång eller motsvarande (exempelvis förfarande införhyresnämnd eller ). De författningar somreglerar specialdomstolarnas verksamhet innehåller nämligen ofta liksom rättegångsbalkenbemyndigande att förelägga vite av aktuellt slag, varvid det utan uttryckligföreskrift förutsatts att domstolen själv i förekommande fall dömer ut vitet. Istycket ges en uttrycklig regel om detta. Någon regel i lag eller annan författning finns f. n. inteom vilken myndighet som har befogenhet att döma ut generella viten. Avallmänna principer anses emellertid följa att uppgiften ankommer på tingsrätt.Med hänsyn till att dessa viten rill sin natur är närmast jämförbara med bötesstraffbör denna ordning behållas. En uttrycklig regel om detta har tagits in iförevarande paragraf (punkt 1). Viten som avses säkerställa verkställigheten av ettenskilt anspråk, dvs. \:: ''s .-ett privaträttsligt krav på fullgörelse, skallenligt stycket också prövas av tingsrätt (punkt 2). Detta övererisstämmer med nuvarandeordning. då vite föreläggs i exempelvis en tvistemålsdom ellerenligt 15 kap. 3 § RB i Prop.1984/85:96 54 särskiltbeslut gäller vidare regelmässigt att talan om vitets utdömande får väckas ivanlig ordning av den part till vars förmän det förelagts. I den mån det isärskild författning har föreskrivits att prövningen av sådana vitesfrågor somavses nu ankommer på annan myndighet än tingsrätt blir enligt 1 § andra stycketden särskilda föreskriften gällande. Ett exempel på en sådan föreskrift erbjuder6 kap. 21 § tredje stycket . Iparagrafen anges slufiigen också att tingsrätt även i andra fall prövar frågorom utdömande av vite som den själv har förelagt (punkt 3). Då avses inte iförsta hand sådana viten som förelagts enligt ; alt frågan omutdömande i dessa fall ankommer pä den domstol eller myndighet som harmeddelat föreläggandet följer redan av 6 § andra stycket. Det finns emellertidandra bestämmelser som ger tingsrätt befogenhet att förelägga vite. Ett exempelerbjuder 20 kap. 9 § (ingivande av bouppteckning). Det kan varatveksamt om fall av det slaget täcks av 6 § andra stycket i den nu föreslagnalagen (jfr dock NJA 1983 s. 378). I fall av det slaget är det uppenbarligenregelmässigt underförstått att tingsräften även skall pröva frågan om utdömandeav det vite som har förelagts. Detsamma gäller om i ett ärende av delta slagtingsrätten har avslagit en framställning om vitesföreläggande men högre rättefter överklagande beslutar om sådant föreläggande. Regelni punkt 3 blir tillämplig även i ett sådant fall som avses i exempelvis 15 §firmalagen (1974:156). Enligt den paragrafen kan användandet av visstkännetecken, bl, a. i det fallet att delta strider mot goda seder eller allmänordning eller är vilseledande, vid vite förbjudas av "domstol"; att härmedavses allmän domstol torde framgå med erforderlig tydlighet. Det ankommer dåäven på allmän domstol att pröva frågan om vitets utdömande. Fastänenligt 6 § huvudregeln i fortsättningen blir att frågor om utdömande av vitenprövas av länsrätt, kommer i ett inte oväsentligt antal fall prövningen attankomma på tingsrätt. Det gäller här dels fall då detta följer av en särskildföreskrift i den aktuella specialförfattningen, dels flertalet av de fall somavses i 6 § andra stycket, dels slutligen fall som omfattas av 7 §. Enligt18 § lagen (1946:804) om införande av nya skall vad somföreskrivs angående brott vara inte kan följa svårare straff än böter hamotsvarande tillämpning i fråga om talan som förs särskilt angående utdömandeav förelagt vite. En motsvarande regel har tagits in i denna paragraf Den blirtillämplig vare sig talan förs av åklagare eller annan myndighet (t. ex.konsumentombudsmannen eller kronofogdemyndigheten) eller enskild part. Regelni promulgalionslag kan därmed upphävas. 1984/85:96 55 Stycketger uttryck åt två viktiga principer som generellt skall beaktas vid utdömandeav vite. Den första av dessa innebär att, om ändamålet med vitet har förfallit,vitet inte skall dömas ut. Regler om detta finns i flera författningar, bl. a.9 kap. 8 § RB, men principen anses otvivelaktigt ha generell giltighet, i denmän annat inte har föreskrivits särskilt (jfr Lavin, Offentligträttsligt vitedel II s. 95-108). Stycket avser i första hand fall närfrågan om vitets utdömande prövas av förvaltningsdomstol eller allmän domstolmen gäller självfallet också situationer när del är en förvaltningsmyndighetsom prövar frågan. a. sikte på situationer när den föreskrivna prestationen av en ellerannan anledning har blivit obehövlig. Den nyssnämnda föreskriften irättegångsbalken omfattar exempelvis det fallet att föreläggandet har avsettskyldighet för en part eller någon annan att inställa sig till förhandling viddomstol och denne har uteblivit utan att dock ulevaron har föranlett uppskov imålet. Men även helt andra omständigheter, exempelvis naturhändelser elleromständigheter förorsakade av tredje man, kan medföra att ändamålet med vitetskall anses ha förfallit. Det är att märka attändamålet med vitet enligt vedertagen praxis normalt inte anses ha förfallit,om del är adressaten själv som, efter den fidsfrist som har satts ut för honom,genom sina egna åtgärder har framkallat en situation där vitesföreläggandetinte längre fyller sitt ursprungliga ändamål. Ett typfall är att adressaten harutfört den prestafion som förelagts honom men gjort detta först efter det attden för honom utsatta tidsfristen har löpt ut. I det fallet skall ju vitet iprincip dömas ut, även om det som strax skall beröras närmare - stundom kanföreligga skäl att jämka vitet. I det fallet att föreläggandel avser enprestation vid en bestämd lidpunkt har naturligtvis inte ändamålet med vitetförfallit enbart av det skälet att denna tidpunkt har passerats. Exempelvis kanändamålet med ett vite, som avser att framtvinga personlig inställelse viddomstol, inte anses ha förfallit, om den förelagde uteblir och detta föranlederatt målet uppskjuts till ett annat rätlegångstillfälle (jfr m. fl.. Nyarättegångsbalken, s. 81). Över huvud taget visar de skiftande situationer som harförekommit i refererad praxis att den aktuella principen för sin tillämpningförutsätter ett noggrant beaktande av vitesföreläggandets funktion ochomständigheterna i övrigt i det speciella fallet, varvid särskild hänsyn ocksåmåste tas till den allmänpreventiva effekten av viteshotet. Attdomstol som prövar en fråga om utdömande av vite kan jämka vitesbeloppet ärockså en allmängiltig princip (jfr Lavin a. a. s. 109-124). Rättspraxis visaren vid skala av olika omständigheter som vid utdömandet har ansetts kunna ledatill jämkning av ett förelagt vite: förhållandena kan ha ändrats sedanmyndigheten meddelade sitt föreläggande, vitesbeloppet kan ha varitschablonmässigt bestämt ulan hänsyn rill den enskildes ekono- 1984/85:96 56 mieller omständigheterna i övrigt, adressalens underlåtenhet kan framstå somförhållandevis ursäktlig etc. En situation som beroende på omständigheternakan vara att hänföra till den sistnämnda kategorin är när adressaten hariakttagit föreläggandet endast helt efter det alt den för honomutsatta tidsfristen löpt ut. Detbör dock betonas att särskilda skäl skall föreligga för alt ett förelagt viteskall få jämkas. Jämkning får alltså inte bli det normala i mål om utdömande avvite. I sä fall skulle ju risker för vitesholets effektivitet uppstå. Domstolenhar inte heller till uppgift att göra någon prövning av föreläggandetslämplighet. Dennu aktuella bestämmelsen kommer att täcka ett myckel stort fält. På vissaområden har i lagförarbetena särskilda uttalanden gjorts om vilka omständighetersom bör beaktas när jämkning ifrågasätts. Så t. ex. har i prop. 92angående otillbörlig marknadsföring m.m. uttalats av föredraganden att denneutgick från att hela vitet i regel kommer att dömas ut när ett förbud harblivit överträtt. Han anförde vidare att det, för att jämkning skall få ske,torde få krävas att överträdelsen med hänsyn till speciella omständigheter kanbetraktas som ursäktlig eller alt ett utdömande av vitet skulle drabbaorimligt hårt. Som tidigare berörts kommer uttalanden av detta slag all behållasin giltighet. Någonsärskild föreskrift om att domstolen skall pröva vitesföreläggan-dels laglighel,däribland frågan om adressalen haft faktisk och rättslig möjlighet attefterkomma föreläggandet, har inte meddelats. Laglighets-prövningen tordenämligen få anses ligga i sakens natur. som motsvarar den här föreslagna finns i åtskilliga författningar.I samband med alt andra ändringar görs i dessa kan de föreskrifterna upphävassom överflödiga. Föreskrifternai stycket har i enlighet med vad som framgår av 1 § första stycket inte gjortstillämpliga på s.k. generella viten. Beträffande sådana viten gäller enligt 25kap. 8 § BrB alt reglerna om böter är tillämpliga, vilket bl. a. innebär atthuvudregeln är att vitet skall dömas ut i dagsböter. Att vid utdömande avsådana viten som avses nu vanliga straffmätnings-principer skall tillämpas tordeligga i sakens natur. Styckettar sikte på det speciella fallet att fråga är om utdömande av ett förbudsviteav del slag som avses i 4 § andra stycket, dvs. när det i föreläggandet har angettsatt vitet skall utgå var gång förbudet överträds. Om det i ett sådant fallföreligger flera överträdelser till samtidig bedömning, skulle uppenbarligen ien del fall de utdömda beloppen bli mycket höga och del skulle också vidöverträdelser av perdurerande karaktär kunna uppstå svårigheter all fastställaom en eller flera överträdelser föreligger. Den lösningen har därför valls atti samma mål högst föreläggandets belopp får dömas ut. Fortsätter öveiträdelsernaefter det att belöp- Prop.1984/85:96 57 pel har dömts ut, får emellertid detta dömas ut på nytt.Regeln härom har kompletterats med en föreskrift om att, sedan ett beslut i ettsådant mål har vunnit laga kraft, vite som avser överträdelse av förbudet intefår dömas ut om överträdelsen har skett innan målet anhängiggjorts. I de fall dä f.n. åklagare för talan om utdömande av viteanses av allmänna regler följa att åklagaren kan anlita biträde avpolismyndighet för utredningen. En motsvarande befogenhet att begära polishjälpbör tilläggas de myndigheter som i fortsättningen får uppgiften att föra talanvid domstol om utdömande av vite för fall då del behövs för att utredning imålet skall kunna förebringas. Det bör emellertid understrykas alt det primärtankommer på fackmyndigheten själv att sörja för utredningen; endast i. undantagsfallbör polishjälp begäras. Särförhållandena på det marknadsrättsliga området kannaturligtvis motivera alt pä detta område biträde av polisen behövs i störteutsträckning än på andra fält. Så långt som det är naturligt bör dockfackmyndigheten även här sörja för utredningen. Några särskilda tvångsbefogenheter har inte tillagtspolisen i de ärenden som det här gäller. De nya reglerna i 6 § om prövning av länsrätt bör intelämpligen gälla i fråga om vite som har förelagts före ikraftträdandet.Övergångsbestämmelsen har utformats i enlighet härmed. 4.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1946:804)om införande av nya Förslaget innebär att 18 § upphävs. Den ersätts av 6-8 §§lagen om viten. 4.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:666)om påföljder och ingri pande vid olovligt byggande m. m. I tredje stycket anges att i beslut om föreläggande enligtförsta eller andra stycket får förordna att beslutet skallgälla utan hinder av att det inte har vunnit laga kraft. Förslaget harbehandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.8). Regeln är fillämpligoberoende av om det aktuella föreläggandel har förenats med vite eller inte.Den gäller även i fråga om föreläggande med hot om Ivångsutförande. 1984/85:96 58 Dennya regeln i första stycket om alt löpande viten kan bli gällande mot ny ägarehar behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.6). Det gäller här iförsta hand viten som har bestämts alt utgå med visst belopp för varjetidsperiod av viss längd under vilken föreläggandet inte har efterkommits.Även de andra formerna av löpande vite har emellertid den karaktären att denhär aktuella regleringen bör kunna göras tillämplig. Regelninnebär att, om löpande vite har förelagts, vitet gäller mot den nye ägarenräknat för äganderättsövergången. Infaller denna dag mitt under envitesperiod får, om föreläggandets utformning inte ger anledning till annat,vitesbeloppet börja beräknas med verkan fr. o. m. nästa period. I fall dådubbla köpehandlingar har upprättats blir normalt vitet gällande mot den nyeägaren för köpebrevet. Är överlåtelsens fullbordan beroende avvillkor, får enligt allmänna principer äganderättsövergången anses ha skettförst när villkoret uppfyllts. En förutsättning för att vilesföreläggandetskall bli gällande mot den nye ägaren är att anteckning om föreläggandet före äganderällsövergångenhar gjorts i fastighets- eller tomträttsbok. Anteckning skall anses vara gjordföre dagen för äganderättsövergången, om den har verkställts på eninskrivningsdag som infallit , oberoende av vilken expeditionstidsom har fillämpats. Jagvill understryka att det självfallet även på förevarande område gäller attlöpande vite bör användas med viss försiktighet och endast efter en noggrannprövning av om det är motiverat med hänsyn till omständigheterna i detsärskilda fallet. F. n.torde i fråga om förelägganden som avses i 19 § gälla att normalt endast självaföreläggandel antecknas av inskrivningsmyndigheten. Den nya andra meningen iförsta stycket innebär att anteckning i fasfighets-eller tomträttsbok skallgöras även om löpande vite av sådant slag som har angetts i 19 § förstastycket. I tredje meningen föreskrivs att den lagfarne ägaren eller den som ärinskriven som innehavare av tomträtten i fall som avses nu skall undertätlas,om han inte är identisk med föreläggandets adressat. framgår att anteckning i fasfighetsbok (tomträltsbok) skall görasäven i detta fall, vilket torde innebära en avvikelse från den praxis som f.n.i allmänhet iakttas. skall inte ingå i någon prövningav om föreläggandets adressat är ägare till fastigheten (tomträttshavare)eller ägare till byggnad på ofri grund; denna prövning skall ha gjorts av denmyndighet som utfärdat föreläggandet. Omanteckning har verkställts och det visar sig att något fel har förekommit vidärendets handläggning hos den föreläggande myndigheten, så att adressaten intevar ägare eller tomträttshavare, får den lagfarne ägaren Prop.1984/85:96 59 (lomträttshavaren) genom den underrättelse som skalllämnas honom enligt första stycket tredje meningen kännedom om förhållandet.Det enklaste sättet för honom att fä anteckningen avförd är uppenbarligen atthos den myndighet som utfärdat föreläggandet påkalla beslut om att dettaåterkallas, något som naturligtvis i så fall bör ske omgående. Anteckningenkan sedan avföras med stöd av 19 kap. 22 § jordabalken. Även när föreläggandetriktas mot ägare av byggnad på ofri grund innebär förevarande regel att den lagfarneägaren skall undertätlas. 4.4 Förslaget till lag om ändring ibostadssaneringslagen (1973:531) Beträffande denna paragraf kan jag hänvisa till vad somhar anförts under 20 § LPI. Beträffande det nya andra stycket får jag hänvisa till vadsom har anförts under 19 § LPI. 4.5 Förslaget till lag om ändring i hälsoskyddslagen(1982:1080) I andra stycket har den nuvarande bestämmelsen om attfrågor om utdömande av viten prövas av allmän domstol tagits bort. Frågor omutdömande av viten som förelagts enligt hälsoskyddslagen avses nämligen enligthuvudregeln i lagen om viten ankomma på länsrätt. Första stycket innebär f.n. att miljö- ochhälsoskyddsnämnden under vissa förutsättningar får skicka ett beslut omföreläggande eller förbud till inskrivningsmyndigheten för anteckning ifastighetsboken eller tomträtts-boken. Dessa förutsättningar är attföreläggandet eller förbudet är av större betydelse och förenat med ett vitesom uppgått rill minst ett basbelopp enligt lagen (1962: 381) om allmänförsäkring. Stycket har kompletterats med en regel om att ett föreläggandeeller förbud av större betydelse får sändas till inskrivningsmyndighet föranteckning även när det har förenats med ett löpande vite. Beträffande de nyaandra och tredje meningarna i stycket får jag hänvisa till vad jag har anförtunder 20 § LPI. Beträffande andra stycket får jag hänvisa till vad som haranförts under 19 § LPI. Prop.1984/85:96 60 4.6 Förslaget till lag om ändring i naturvårdslagen(1964:822) Jag hänvisar här till vad som har anförts i den allmännamotiveringen (avsniu 2.8) och under 17 § LPI. 39a och 39b §§ Jag får beträffande dessa paragrafer hänvisa till vad somhar anförts under 19 och 20 §§ LPI. 4.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:289)om allmänna förvalt ningsdomstolar