prop · G8033 · 1984-12-31 00:00:00 — Som gemensam fömtsättning föråtalsunderlåtelse i dessa fall upptas att åtal inte krävs med hänsyn till någolviktigt allmänl eller enskill inlresse. 1984/85:3 64 gällerfall då det kan antas att annan påföljd än böler inle skulle komma alt dömas ut(bötesfall). I punkt 2 regleras fall då annat brott, som den misstänkte begått,har medförl eller kan antas medföra sådan påföljd atl ytterligare påföljd inlekrävs med anledning av del föreliggande brottet (flerbrottsfall). Punkt 3 avserfall då brottet uppenbarligen har begåtts under inflytande av sådan själsligabnormitet, som avses i 33 kap. 2 § , och vård av närmare angivetslag kommer lill slånd ulan lagföring (vårdfall). Enligt andra stycket iparagrafen får underiåtelse av ålal beslutas, om del kan antas all påföljdenskulle bli villkorlig dom och del finns särskilda skäl för åtalsunderlåtelse(villkorligdomfall). I tredje stycket - som i sak överensslämmer med gällandelag - stadgas all ålal får underlåtas även i andra fall, om del av särskildaskäl är uppenbart atl del inle krävs någon påföljd för alt avhålla denmisstänkte från vidare brottslighet och att del med hänsyn tillomständigheterna inle heller av andra skäl krävs att åtal väcks (extraordinärafall). I etl fjärde stycke upptas bestämmelse om att beslut omåtalsunderlåtelse får återkallas, om särskilda omständigheter föranleder det. Avremissprolokollet (avsnitt 3.6) framgår att del i fråga om de fyra förstagrunderna är meningen, atl distriktsåklagare i princip skall få besluta attåtal inle skall äga mm. När det gäller de exiraordinära fallen är avsikten atlåtalsunderlåtelse, som enligt nuvarande ordning får beslutas endasl avriksåklagaren, skall kunna beslutas, förutom av riksåklagaren, av statsåklagare. Dengemensamma förutsättningen för åtalsunderlåtelse i första styckets fall,nämligen att åtal inle krävs med hänsyn till något viktigt allmänt eller enskihintresse, bör ses i belysning av huvudstadgandet om åtalsplikt i 6 §. Enligtnämnda paragraf skall åklagare, om ej annat är föreskrivet, väcka ålal förbroll som hör under allmänt åtal. Denna bestämmelse kan sägas ge utiryck ålinställningen atl det är ett viktigt samhälleligt inlresse atl broll beivras.Mot denna bakgmnd ler sig det föreslagna villkoret för åtalsunderlåtelse, altåtal inle krävs med hänsyn till någol vikligl allmänt eller enskilt intresse,oegentligt. Meningen lorde vara att åklagaren skall göra en bedömning av om deintressen, som bär upp den grundläggande bestämmelsen om åtalsplikt, bliråsidosatta genom atl ålal i del föreliggande fallel uteblir. Från dennasynpunki bör del gemensamma villkoret ulformas så, alt åtal får underlåtasunder förutsäuning alt någol viktigt allmänt eller enskilt intresse ejåsidosätts. Närdet gäller utformningen i övrigl av villkoret synes ordet "viktigt"innebära så höga krav på skälen mol åtalsunderlåtelse atl del endaslundantagsvis kan bli fråga om åtal i de fall som anges i första stycket. Ensådan långtgående innebörd torde emellertid knappasl vara avsedd. Enligt denallmänna motiveringen (avsnitt 3.1) är avsikten alt markera att "endaslväsenlliga iniressen" bör föranleda ålal, om förutsättningar i övrigt föråtalsunderlåtelse föreligger. Vidare sägs all del av uttrycket "viktigt 1984/85:3 , 65 enskiltinlresse" följer all endast "väsentliga målsägandeintressen"skall beaktas. Pågrund av det anförda föreslår lagrådet all det gemensamma villkoret ges denlydelsen, att åklagare får besluta om åtalsunderlåtelse under fömtsättning attnågot väsentligt allmänl eller enskill intresse ej åsidosätts. Vaddärefter angår de olika gmnderna för åtalsunderlåtelse har lagrådet inte någoti sak atl erinra mot dem som upptas i första stycket. I redaktionellthänseende vill lagrådel emellertid föreslå ell par förenklingar. Punkt 1 tordekunna ges lydelsen "om del kan antas atl brottet inte skulle föranledaannan påföljd än böter" och punkl 2 lydelsen "om den misstänktebegått annal brott och del utöver påföljden för delta brott inte krävs påföljdmed anledning av del föreliggande brottet". Dennya gmnden i andra stycket, som avser villkorligdomfallen, torde böra undergåviss jämkning. Såsom förslaget är utformat får åtalsunderlåtelse här,åtminstone formellt, beslutas även om hänsynen till någol viktigt allmänt ellerenskilt intresse skulle kräva åtal. Något skäl lill all detta gmndrekvisil inteskall gälla i villkorligdomfallen har inle angivits i remissprotokollet. Dellorde inte heller vara avsell atl avsleg skall göras i dessa fall från gmndrekvisitet.Enligt lagrådets mening bör den gemensamma fömtsättningen för åtalsunderlåtelsei första styckels fall, såsom den utformats av lagrådet, gälla också ivillkorligdomfallen. Ett skäl härtill kan också vara att överensstämmelsedärmed erhålls med vad som föreslås rörande fömndersökningsbegränsning. Meddenna jämkning torde villkorligdomfallen kunna tas upp som en ny punkl 4 iförsta slyckel. Ifråga om de exiraordinära fallen föreslås som nämnt ingen ändring i remissen.Det kunde övervägas om inte en översyn av bestämmelsen, som är något svårläst,borde ske i anslutning till den föreslagna omarbetningen av paragrafen iövrigt. Bestämmelsen har emellertid varil i lillämpning och enfast praxis lorde ha utvecklat sig. Lagrådet finner sig med hänsyn härtill inleböra föreslå någon ändring. Som en följd av lagrådets förslag atl flytta uppvillkorligdomfallen till första stycket kommer bestämmelsen att bilda etlandra siycke i paragrafen. Bestämmelseni del föreslagna Qärde slycket angående ålerkallelse av beslul omåtalsunderlåtelse ger ej anledning någon erinran i sak. Med hänsyn till alläven den följande 7 a § handlar om beslut om åtalsunderlåtelse bör denemellertid få sin plats efler denna paragraf. Lagrådet föreslår därför att bestämmelsenfår utgöra en särskild paragraf, betecknad 7 b §. Iöverensstämmelse med lagrådets förslag rörande 20 kap. 7 § första stycketförordar lagrådet att punkt 2 i försia stycket av paragrafen ändras på detsättet alt orden "fömndersökning inle krävs med hänsyn till någol viktigtallmänl eller enskill intresse" ersätts med "något väsentligl allmänteller enskill inlresse ej åsidosätts genom att fömndersökningen läggsned". 1984/85:3 66 Oaktatsamma uttryckssätt används här som i 20 kap. 7 § är det med hänsyn till all tvåskilda situationer föreligger inte säkert att tillämpningen blir precisdensamma. Det kan l.ex. av hänsyn lill målsägande vara störte skäl attförundersökning genomförs än att åtal kommer lill stånd. Förslagettill lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om ungalagöverträdare Ilikhet med vad lagrådet föreslagit i fråga om 20 kap. 7 § rättegångsbalkenförordar lagrådet att andra stycket i förevarande paragraf ges lydelsen, atlåtalsunderlåtelse dock inte får beslutas, om någol väsentligt allmänl ellerenskill inlresse därigenom åsidosätts. Förevarandelag inleds med fem paragrafer som alla behandlar åtalsunderlåtelse. Den nuföreslagna bestämmelsen gäller fömndersökningsbegränsning. Det synes vara attföredra atl bestämmelsen får sin plats efler nämnda fem paragrafer. Lagrådetförordar därför att bestämmelsen införs närmast efter 5 § §åsom 5 a §. Deinledande orden i första meningen av paragrafen bör lämpligen ersättas med"Har åtalsunderlåtelse beslutats enligt 1 § och misslänks den unge habegått annal brott , får åklagare etc." Andrameningen lorde böra ges lydelsen alt detta dock inle gäller, om någol väsenliglallmänt eller enskilt intresse åsidosätts genom att förundersökning ej ägermm. -Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Prop.1984/85:3 67 Närvarande:statsministern , ordförande, och sialsråden , , ,, , , , , , , ,R. , , , , 1 Anmälan av lagrådsyttrande Föredragandenanmäler lagrådels yttrande' över förslag till 1. lag om ändring irättegångsbalken, 2. lag om ändring i lagen(1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, 3. lag om ändring i lagen(1950:596) om räU till fiske, 4. lag om upphävande av lagen(1964:332) om behörighel alt verkställa åtalsprövning i vissa fall. Föredragandenredogör för lagrådets yttrande och anför. Lagrådelsledamöter framhåller att vidgade möjligheter lill åtalsunderiåtelse och därmedockså till förundersökningsbegränsningar medför alt det läggs ett stort ansvarpå åklagarna bl. a. när del gäller atl åsladkomma en enhetlig tillämpning av denya reglerna. Två av ledamöterna godtar förslaget under hänvisning bl.a. lillatt det ankommer på riksåklagaren alt följa lillämpningen och verka för enenhetlig praxis. En ledamot anser dock all förslagel kan godlas endast underfömtsättning att "ålgärder vidtas som tar sikle på åstadkommandel avenhetlighel i den rättstillämpning som avses komma till stånd genomdelsamma". Jagvill för min del starki undersiryka viklen av aU de nya reglerna omåtalsunderiåtelse tillämpas på eU enhetligt säU så att inte tilltron till rättsväsendetsförmåga att uppräUhålla likhet inför lagen mbbas. Som lagrådels majoritet har framhållitankommer det i första hand på riksåklagaren all främja en enhetlig praxis påområdet. Detta kan ske bl. a. genom allmänna råd och inspekfionsverksamhet.Även riksåklagarens lillsyn i övrigl, l.ex. 'Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde . 1984/85:3 68 överprövningav lägre åklagares beslut, har betydelse i sammanhanget. Särskildautbildningsinsatser kan vid behov också komma i fråga. Jagvill tillägga all de i remissen föreslagna ändringarna visserligen är avseddaall väsenlligl uividga åklagarens befogenhel att avstå från lagföring i falldå denna inte har betydelse från allmänna eller enskilda synpunkter men attförslagen som jag ser det inte innebär någon principiell förändring avnuvarande syslem. ändringar på området har kunnal genomförassuccessivi utan att såvitt känt enhetligheten i rätlsUllämpningen haräventyrats. Motbakgmnd av del sagda anser jag all några sådana särskilda ålgärder frånregeringens sida som en av lagrådels ledamöter har förordat inte f. n. kananses påkallade. Jag kommer emellertid atl uppmärksamt följa ulvecklingen ochföreslå de ytterligare åtgärder som kan behövas för att upprätthålla enenheilig rällsfillämpning på området. Lagrådethar i övrigt godtagit förslagen i sak men förordal en del ändringar av närmastredaktionell natur. Såvitt gäller 20 kap. 7 § första stycket förordas dock densakliga ändringen atl i uttrycket "viktigt allmänt eller enskihintresse" ordel "vikligl" föreslås bli utbytt mol"väsentligt". Med en sådan ändring kommer enligt lagrådel lagtextenatl bättre avspegla den tillämpning av gmndrekvisitet för åtalsunderlåtelse somförordas i motiven. Jagkan godta lagrådets förslag att byta ut ordet "viktigt" mot"väsentligt". Även i övrigt kan jag ansluta mig till lagrådetsändringsförslag. När det gäller förslagel atl föra in bestämmelsen om åtalsunderlåtelsevid fömtsedd villkorlig dom som en särskild punkl i första stycket, vill jagdock förorda atl den bestämmelsen får bilda punkl 2 och inle som enligtlagrådet en ny punkt 4. Som punkt 3 bör då tas upp flerbrotlsfallen och som punkl4 vårdfallen. Skälel detla är atl ålalsunderlåtelser i sistnämnda fall regislreras.Behålls nuvarande punktbeleckning, behöver blanketter och registreringsmtinerhos inle ändras. Medhänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag atl regeringen föreslårriksdagen att anta de av lagrådel granskade förslagen med vidtagna ändringar. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar atl genom proposiiionföreslå all anta de förslag som föredraganden har lagt fram. Prop.1984/85:3 . Sammanfattning av åtalsrättskommitténs betänkande Kommitténs allmänna överväganden om åtalspliktensutformning (kap. 5 och 6) Kommitténför inledningsvis i sina överväganden en diskussion kring direktivens rikthnjeroch synpunkter (5.1). Kommittén ansluter sig därvid till den grundsyn somredovisas i direktiven i fråga om de företrädesvis kriminalpolitiskt prägladeutredningsfrågorna. Vad särskilt angår fall, där vård-, behandlings- ellerstödåtgärder kommer till stånd oberoende av lagföring, bör man enligtkommitténs mening kunna gå väsenlligl längre än gällande rätl medger i fråga omåtalsbegränsningar. Även ingripanden av annat slag än sådana som företas i resocialiserandesyfle - såsom avskedanden i anledning av broll i anställning eller åläggandenför utlänning att lämna landel - kan uigöra skäl mot ålal. En annan kategori,där vidgade möjligheter till åtalsbegränsningar bör övervägas, är sädana målsom i händelse av lagföring leder till villkoriig dom. Kommillén inslämmervidare i den i direkliven redovisade inställningen, att betydligt större möjligheterlill å-talsbegränsningar med fördel kan inforas både i fråga om bötesbroUsligheloch beträffande seriebrottslighet. Närdet därefler gäller den i direktiven betonade önskvärdheten atl kunna begränsa förundersökningsinsaiserna,framhåller kommittén au flera möjligheter därvidlag står till buds. Derationaliseringsvinster som kan uppnås pä detla omräde är väsenlligl större ände som kan uppnås genom nya möjligheter i fråga om åtalsunderiåielser,beslutade efter slutförd utredning. Kommilléntar upp till preliminär diskussion frågan, huruvida elt realiserande avdirektivens mäl kräver all den absoluta åtalsplikten överges och hell ellerdelvis ersätls av relativ åtalsplikt. Därvid betonas, atl det prakliskaresultatet av absolut och relativ åtalsplikt kan bli väsentligen likartat,nämligen om den absoluta åtalsplikten förenas med vittgående undanlag resp.den relaliva åtalsplikten görs normbunden genom närmare angivna rekvisit foreller mot ålal. En grundläggande skillnad mellan en reglering av den ena ochden andra utformningen kvarstår dock; vid absolut åtalsplikt fär anses gälla enpresumtion för åtal, medan vid den relaliva åtalsplikten det inte kan sägas radanägon presumtion vare sig for eller mot åtal, och åklagaren har därför störrefrihet vid sin prövning enligt det sistnämnda systemet. (Beträffande den begreppsmässigaskillnaden mellan absolut och 1984/85:3 70 relativ åtalsplikt, se s. 92 nol 1 ) I diskussionen ifrågasätls. om de ganska vida undantag somnu gäller från den i princip rådande al.solula åtalsplikten kan vidgasytterligare på elt principiellt och lagtekniskl godtagbart sätt. En sak för sigär alt man därmed kan komma fram till ett åtalssystem som har så vida undantag atldel kan råda ivekan om det, sakligt setl, är förtjänt av au karakteriseras somett system med absolut åtalsplikt. Kommittén anser dock. atl det ärbetydelsefullt, om man ger den formellt grundläggande regeln om åtalspliktenen ulformning som klargör om dei skal! gälla en presumtion/oråtal eller ej. Den preliminära diskussionen uimynnar i all etttillgodoseende av önskemålen i direktiven i och for sig inte gör det nödvändiglall överge principen om absolut åtalsplikt som formell grundregel inom åtalsrälten,eflersom man bör kunna bygga vidare på samma grundmonster som del nu gällandeoch föreskriva yllerligare grunder för åtalsunderlåtelse. Kommillén gnwiskar vidare de argument som t lidigarediskussioner anlbiis för absolut och för relativ åialspliknS.l). Med hänsyn lillau dessa diskussioner ligger några decennier eller mer lillbaka i liden anserkommittén att en del av argumenten har förlorat något av sin bärkraft. fallel med äldre synpunkier som gick ut pä alt åklagarkåren inte skulleha tillräckliga kvalifikationer för att handha etl system med relativåtalsplikt eller au den inie skulle inta eu lillräckligt oberoende siällning iforhållande lill regeringsmakten. Den ojämförligi viktigaste fördelen medrelativ åtalsplikt är atl del med det systemet följer möjligheter tillbegränsningar i ulredningen, beroende på att systemet inte kräver att det skallvara klariagl au den misstänkte har begålt det brott som är i fråga. Denna lördclbehöver dock inte vara uteslutande förbehållen det systemet. Även i etl systemsom grundas på absolut åtalsplikt kan man - såom senare skall framgå - nåväsentligen sanmia handläggningsmässiga fördelar genom alt lör för-undersökningsstadieiha regler som möjliggör begränsningar av utredningsinsatserna. Kommillén behandlar härefter uircdningsmål och spörsmål I övrigiav huvudsakligen kriminaliiohiisk ari (5.3). Den konstaterar därvid till en början att det, omdirektivens mål skall kunna uppnås, i viss mån krävs ett nytänkande. För det försiamäste man, mer än som har skell , göra avkall på principen alt brott måsleföljas av brottspåföljd. Man måste acceptera, att sanktionssystemel flr ännuvidare ram, så au bl. a. resocialiseringsåtgärder uian straffrältslig karaktärmer än nu kan komma till användning som samhällsreaktion i stället förbrottspåföljd och då i främsta rummet resocialiseringsåtgärder på det socialrältsligaområdet. Del framhålls dock, att en friare åtalsprövning inie börses som eller användas som instrument föran förskjuta den kriminalpolitisktvikliga gränsen mellan frihelsberövande påföljder och åtgärder av trivårdskaraktär.Den större handlingsfrihet som direktiven åsyftar au åklagarna skall få vid bedömningenav åtalsfrågor bör - när del gäller brou i nivåerna över bö-lesbroitsligheten -utövas så, atl väsentligen samma resultat uppnås som om lagföring hade ägt rum.- .Även beiräffande böiesbrottsligheten krävs ell visst nytänkande. Skall mannå resursbesparingar här, mäste man länka sig atl radikalt skära bon en stordel av bagaiellbroiisligheien från lagförings- Prop.1984/85:3 71 områdel.Meloderna härvidlag behandlas i det följande. Kommiiténbetonar i etl följande avsnitt (5.3.2) vlkien av an resocialise-ringsåtgärdernasätts in snabbt och med effektivitet. I anslulning härtill anför kommiitén tresärskilda synpunkier. Den första gäller resursfrågorna på del socialrältsligavårdområdet. För atl uppnå önskvärd snabbhei och effektivitet I resocialiseringsåtgärder.som skall kunna ersätta straffrättsliga ingripanden, behövs uppenbariigen ulökaderesurser pä delta område. Kommillén går dock inte närmare in på detta spörsmål,eftersom organisatoriska frågor på det socialrältsliga områdel övervägs av socialuiredningen.Den andra synpunkten gäller handläggningsmässigi betonade frågor, varvid kommillénundersiryker all en reform i den riktning, som direkliven anger, för all läavsedda verkningar ovillkoriigen förulsäller att dei sker ell förtroendefullt samarbelemellan broltsbeivrande och socialvårdande organ. Den tredje synpunkten avser, humvidaabsolut eller relativ åtalsplikt är bäst ägnad atl lillgodose intresset att resociiiliseringsåtgärderkommer till stånd med snabbhet och efrektiviiei. Allmänt sett synes denrelativa åtalsplikten härvid ha visst försteg. Eftersom den relalivaåtalsplikten i princip anses medge, all man kan undvara närmare ulredning ombrottet och därigenom kan fatta beslul om åtalsunderlåtelse snabbt, förefallerdet som om bälire fömtsättningar föreligger i elt sådant system för all denmisstänkte blir p«.isilivt inställd till lidigl insatla resocialiseringsåtgärder.Men försteget för relativ åtalspliki är inte så ston som det vid förstapåseende kan verka. Förekomslen av brott och brottets an är nämligen ganskaofta viklig för bedömningen a\ om resociali.seringsåigärder är motiverade ochäven för valet av åtgärder. 1 näsiaavsnitt behandlas vissa problem beroende på olikheter mellan brotts-påfölfderoch Icke straffrättsliga resocialiseringsåtgärder (5.3.3). Kommiitén erinrarhär till en början om all gällande rält i fråga om domstols påföljdsval ger enallmän regel av betydelse också i detta sammanhang. Den allmänna grundsats somfinns intagen i 1 kap. 7 i; BrB anser kommittén böra vara vägledande även närdetgäller möjligheterna all låla resocialiseringsåtgärder utanför straffrättensram träda i stället lor lagföring. För all en ålalsbe-gränsning skall kunnakomma lill stånd på den grunden atl resocialise-ringsätgärd vidtas, bör detavgörande vara att det i del särskilda fallel ej av individual- eller allmänprevenlivaskäl är nödvändigt atl det inlräder något sådanl ingripande moment som utmärkersiraffrätislig påföljd men som ej följerav den ifrägakomna, ickestraffrättsliga resocialiseringsåigärden. Beträffandefördelningen av beslutsfunktionerna mellan straffrältsskip-ningens organ och desocialrältsliga vårdorganen finns enligi kommilléns mening i ston inte någonanledning au frångå vad som gäller. Kommillén understryker dock, att det iett framlida system inte bör tillkomma åklagare alt resa anspråk på all organinom vårdområden skall vidta viss åtgärd. De brollspåföljdersom avser kriminalvård i frihet kännetecknas i princip av ivå villkoriigamoment. Det ena avser all i händelse av nytt brott den ursprungliga påföljden kankomma att ersättas av annan, slrängare påföljd och del andra au, om de vård-eller andra åtgärder som avses med påföljden inte kommer till slånd, annanpåföljd kan inträda. Kommillén finner, au man i elt system, där icke siraffräiisligaresocialiseringsåtgärder får iräda i Slället lör straffrättsliga ingripanden, kanuppnå lämligen god motsvarighet till det moment av villkorlighet som utmärkergällande former för icke 1984/85:3 72 Detta kan ske genomomarbetning av återkal-lelsemöjligheierna och införande av formell befogenhelför åklagaren au vilandeförklara åtalsfrågan (varvid en tremånadersperiodbedöms lämplig), så att Ulfallel av resocialiseringsåtgärd kan avvakias. Flertalel av de brottspåföljder som avser kriminalvård ifrihet har vissa inslag som helt eller delvis saknar motsvarighet på de ickestraffrättsliga resocialiseringsätgärdernas område. Kommittén kommer dock framtill atl man ändå bör godta, att de icke straffrättsliga resocialiseringsåtgärdernaträder i stället för de icke frihelsberövande påföljdsformerna i den ulslräckningde bedöms tillräckligt effektiva för att nä social rehabilitering. 1 elt senare avsnitt (5.3.4) behandlas betydelsen avbrottets svårhetsgrad vid övervägande av åtalsbegränsningar samt ytterligareallmänpreventiva synpunkter. Kommitténs överväganden i denna del leder lillföljande. En ny ordning för åklagares prövningsrätt, huruvida ålalskall väckas, måste inrymma begränsningar såtillvida att detss&dan brottslighet,som enligt domslolarnasrättstillämpning på grund av brottets grovhet brukar leda lill frihelsberövandepåföljd, ej kan lämnas Utan åtal, dels ålal ej heller kan avvaras vid sådan broilslighei.som visseriigen är mindre grov men på grund av sin an och frekvens anses avallmänpreventiva skäl regelmässigt skola leda till frihelsberövande påföljd,och detta oavsett om gärningsmannens personliga förhållanden lalar för annanreaktion, dels åtal ej bör utebli, när en lagföring förutses ledatill frihelsberövande påföljd, därför att sådana personliga förhållanden ejföreligger att kriminalvård i frihet eller villkorlig dom framslår som entrolig påföljd. Kommittén tar vidare upp frågan om vissa drag hos räliegångsförfarandeiutgör skäl att avsevärt vidga området för åtalsbegränsningar eller om dylikadrag tvärtom utgör skäl till viss försiktighet i reformerna (5.3.5). Kommitténfinner för sin del, att den i direkliven betonade kriminalpoliliska effeklen aveu domstolsförfarande måste betecknas som sekundär, närdet gäller spörsmålet Ivad män domstolsförfarandet är umbärligi. Behovel av domsiolsförfarande börnämligen i försia hand bedömas ulifrån de rällssäkerheissynpunkier som har beiingaibrottmålsprocessens utformning. Enligi kommitténs bestämda mening bör det intekomma i fråga att från den ordinära brottmålsprocessens område föra bort fall,om rättssäkerheten i straffprocessuellt hänseende därmed skulle minskas i Ijeaktansvärdmän. Som viktigare exempel på skäl mot ätalsbegränsningar anförkommittén, all skuldfrågan är av belydelse för vilka resocialiseringsåtgärdersom kan och bör komma i fråga, att slark ovisshet råder om vilken påföljd som ihändelse av lagföring skulle åläggas, varvid företrädesvis är att uppmärksammafall där ovissheten hänför sig lill frågan om frihelsberövande eller icke frihelsberövandepåföljd skulle komma i fråga samt att viktigt måls-ägandeinlresse eller belydelsefullfråga om särskild rättsverkan kan utgöra starkt skäl för rättegång.