prop · G80384 · 1984-12-31 00:00:00 — om allmänplaceringsplikt och utlåningsreglering, m. m.; Regeringen föreslår alt anta de förslagsom har upplagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll. I propositionen föreslås vissa ändringar i lagen(1974:922) om kreditpolitiska medel. Förslagen innebär dels att den allmännaplaceringspUkten i form av toialkvot kan användas också på försäkringsinslilulinklusive AP-fonden, dels att utlåningsreglering skall kunna tillämpas också påförsäkringsbolagen. Placeringsplikt kan användas på bankinstitut ochförsäk-ringsinsliiut. men i fråga om de senare f. n. endast i form avmarginalkvot. Utlåningsreglering kan f. n. användas på bankinstitut ochfinansbolag. Vidare görs en mindre justering i lagen (1984:501)om inbetalning på likviditetskonto. 1 1984/85. 1984/85:84 2 Lagom ändring i lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel; Härigenora föreskrivs atl 14 och 20 §§ lagen(1974:922) om kreditpolitiska raedel skall ha nedan angivna lydelse. Förordnandeom utlåningsregle- Förordnande om utlåningsregle- ringkan avse bankinstitut eller fi- ring kan avse bankinstitut, försäk- nansbolag. ringsföretag med svensk konces- 20 § Med allmän placeringsplikt avses Med allmän placeringsplikt avses attökningen under en viss tidsperi- att ökningen eller förvärven under od (beräkningsperiod) av bankinsti- en viss lidsperiod (beräkningspe- tuts eller försäkringsinstituts priori- riod) av bankinstituts eUer försäk- lerade placeringar skall ulgöra an- ringsinstiluts prioriterade place- tingen en viss andel av ökningen av ringar skall utgöra antingen institutets totala placeringar eller, / /.en viss andel av ökningen av frågaom bankinslitut, en viss andel institutets totala placeringar (mar- av institutets totala placeringar. 2. en viss andel av institutels totala placeringar(toialkvot). Dennalag träder i kraft den . 'Senasie lydelse 1980:522. Prop.1984/85:84 3 Lag om ändring i lagen(1984:501) om inbetalning på likviditetskonto; Härigenom föreskrivs att 6 och 7 lagen (1984:501)om inbetalning på likviditetskonto skall ha nedan angivna lydelse. Om inbetalning på likviditetskonto inte sker inoraföreskriven tid skall arbetsgivaren betala ränta på beloppet till statsverket.Räntan är för varje påbörjad kalenderraånad efter den månad dåbeloppet rätteligen skulle ha betalats tUl dess inbetalning sker, dock längsttiU och med . Ränta enligt första stycket fastställs avriksbanken och skall betalas inom den tid som bestämmer i varjesärskilt faU. Ränla som inle betalas inora föreskriven tid får oraedelbartdrivas in i den ordning sora gäller för indrivning av skatt enligtuppbördslagen (1953:272). Reslavgift utgår dock inte. får medge befrielse, hell eller delvis,från skyldighet alt erlägga ränta, när särskilda skäl föreligger. Det belopp sora en arbetsgivare Detbelopp sora en arbetsgivare har betalat in på likviditetskonto har betalat in på likviditetskonto skall raed ränta enligt 6 § av riks- skall med ränta enligt 5 J av riks banken betalas tillbaka till arbelsgi- banken betalas tillbaka till arbetsgi varen eller våren eller den tidigare dag som regeringen fö- den tidigare dag som regeringen fö reskriver eller beslutar i särskilda reskriver eller beslutar i särskUda fall. Denna lag Iräder i kraft efter den dag, dålagen enligt uppgift på den utkommit från trycket i . 1984/85:84 4 Närvarande:statsrainistern , ordförande, och statsråden I. , ,, , , , , , , , , , Propositionom allmän placeringsplikt och utlåningsreglering, m. m. Lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel gerregeringen befogenhet att på fraraställning av fuUmäktige i förordnaatt får använda kreditpolitiska medel. Ett sådant raedel är allraänplaceringsplikt, som kan lillämpas för att tillgodose behovet av långfristigkredit åt staten eller för bosladsbyggandet. 1 en skrivelse har fullmäktigei hemställt om ändring av bestämmelserna om allmän placeringsplikt i20 § lagen om kreditpoliiiska medel. Skrivelsen bör fogas till protokollet idetta ärende som bilaga 1. Efter remiss har yttranden över skrivelsen avgettsav förstatredje fondstyrelsema i allmänna pensionsfonden, bankinspektionen,försäkringsinspektionen, allmänna hypoteksbank, fullraäktige i riksgäldskontoret.Svenska bankföreningen. Post ochKreditbanken, , har instämt i Svenska bankföreningens yttrande.Svenska försäkringsbolags riksförbund och (försäkringsbolagen) haravgelt ett gemensamt yttrande. En samraanställning av remissyttrandena bör fogastill protokollet i detta ärende som bilaga 2. 2 Föredragandens överväganden 2.1 Bakgrund Lagen om kreditpolitiska medel utgör denförfattningsmässiga grundvalen för den kreditpolitiska regleringen. Lagenträdde i kraft den 1984/85:84 5 1975 (prop. 1974:168, FiU 39, rskr 357). Giltighetstiden,som begränsades till , har därefter föriängts vid fyra tillfällen, senastgenom beslut av med , dvs. till utgången av (prop. 1983/84:43, FiU 14, rskr 34, SFS 1983:916). Lagen om kreditpolitiska medel ären fullmaktslag. Den ger regeringen befogenhet alt på framställning avfullmäktige i förordna att får använda ett eller flera avde kreditpoliiiska medel som behandlas i lagen. Förutsättningen för ett sådantförordnande är atl det behövs för att uppnå de mål som har fastställts förriksbankens penningpolitiska verksamhet (3 § första stycket). De kreditpolitiska medlen enligllagen är likviditetskrav, kassakrav, utlåningsreglering, emissionskontroll,allmän placeringsplikt, särskild placeringsplikt och räntereglering (1 §).Utiåningsreglering, allmän och särskild placeringsplikl samt räntereglering äratt anse som extraordinära medel. Förordnande om något av dessa medel fårnämligen meddelas endast om synnerliga skäl föreligger (3 § andra stycket). Förordnande om kreditpolitisktmedel kan avse ett eller flera slag av bankinstitul, försäkringsinstitut ellerannat kreditinstitut (4 § första stycket). Förordnande om eraissionskontrolleller räntereglering kan avse även annan än kreditinstitut. Sora bankinstituträknas bankaktiebolag, sparbank och centralkassa för jordbmkskredU. avses AP-fonden och försäkringsföretag raed svenskkoncession. Kredhin-stitut i lagens mening är - vid sidan ora bankinstitutenoch försäkringsin-stituten - jordbrukskassa, kreditaktiebolag, finansbolagenligt lagen (1980:2) om finansbolag, landshypoteks- ochstadshypoteksinstitutionerna samt (2 §). regeringen har raeddelatförordnande ora kreditpolitiskt medel ankommer del på att svara förde föreskrifter som behövs för användningen (5 ). får begränsaanvändningen av ett kredhpolitiskt medel till elt eller flera slag avinstitut, undanta visst institut, om särskilda skäl föreligger, och utfärdaolika föreskrifter för skilda institut (6§). 1 lagen anges den närmareinnebörden av de olika kreditpolitiska medlen. Jag tar i detta sammanhangendasl upp den allmänna placeringsplikten och utlåningsregleringen. De övrigamedlen beskrivs närmare i prop. 1983/84:43. Syftet med etl förordnande omallraän placeringsplikt är alt tillgodose behovel av långfristig kredit åtstaten eller för bosladsbyggandet (19 §). Även jordbruket utgör en prioriteradsektor. Föredragande statsrådet uttalade nämligen proposition medförslag till lag ora kreditpolitiska medel (sid 173) atl lill de prioriteradeplaceringarna också i fortsättningen 11 1984185. Prop.1984/85:84 6 skulle räknas hypoteksbanksobligationer. Detta lämnadesulan erinran av . Förordnande om allmänplaceringsplikt kan avse bank och försäkrings-institut. Ett sådant förordnandeinnebär krav pä instituten att ökningen (beräkningsperiod) av ett instituts prioriterade placeringar skall utgöra enviss andel av ökningen av institutets totala placeringar underberäkningsperioden. När det gäller banker kan ökningen av de prioriteradeplaceringarna i stället bestämmas som en andel av institutets totalaplaceringar. bestämmer vilka placeringar som skall ansesprioriterade och hur underlaget för placeringsplikten skall beräknas (19-21§§). Allmän placeringsplikt hartillämpats sedan är 1980 för försäkringsbolagen. träffade riksbankenöverenskommelser med dessa om placeringsinriktningen. får allmänplaceringsplikt tillämpas i fråga om försäkringsförelag med svensk koncessionenligl turordningen (1983:917) om allmän placeringsplikt och räntereglering förförsäkringsföretag. Fullmäkiige i utfärdade den 15 december 1983föreskrifter för tillämpningen av den allmänna placeringspUkten såvitt avserförsäkringsföretag med svensk koncession med undanlag av de allra minslabolagen. uppkom problem vidtillämpningen av placeringspUkten då försäkringsbolag genora transaktioner medfrämst banker kunde minska sin medverkan i den finansiering som placeringspliktenavsäg alt främja. Transaktionerna bestod till en början i förvärv frän bankerav prioriterade obligationer inför redovisningen vid årsskiftena och därefterålerförsäljning igen så snart var passerat. kundebostadsinstituten och allmänna hypoteksbank inie sälja nägraprioriterade obligationer. Försäkringsinstitutens förvärv av prioriteradebostads- och jordbruksobligationer från emittent upphörde. Försäkringsinstitutenfyllde i stället placeringskvoten genom förvärv av prioriterade obligationerfrån bankerna. Detta hade blivit möjligt genom att likviditetskraven förbankerna avskaffades . Mol bakgrund av denna utveckling haderiksbanken överläggningar med de större försäkringsbolagen. a. all bolagen kontinueriigt skulle förvärva prioriteradestatsobligationer från så att föreskriven placeringskvol för1984 fylldes successivt. För AP-fonden har ända till i årgällt överenskommelser med i fråga om fondens köp av prioriteradeobligationer. Sedan AP-fonden förklarat sig inte längre vara beredd attmedverka i sådana överenskommelser på det sätt förordade, begärderiksbanken i skrivelse alt regeringen skulle förordna atl allmänplaceringsplikt fick tillämpas även i fråga om AP-fonden. Som skäl angavs attdet stora statliga budgetunderskottet gjorde det nödvändigt med krav på såvälAP-fondens som försäkringsbolagens placeringsinriktning. Prop.1984/85:84 7 Regeringen biföll hemställan och förordnade attplaceringsplikten också fick orafatta allraänna pensionsfonden, såvitt avser depenningraedel sora förvaltas av första - Iredje fondstyrelserna. Detta skeddegenom förordningen (1984:745) om allmän placeringsplikl för allmännapensionsfonden. Förordningen gäller till utgången av . Fullmäktige i utfärdade den 20 september1984 föreskrifter för tillärapningen av den allraänna placeringsplikten förAP-fonden. Dessutora ändrades föreskrifterna för de större försäkringsbolagen.Motivet härför var att bolagen, enligt raening, inle fullgjort deåtaganden raan träffat överenskoraraelse ora. 1 föreskriftema för AP-fondenoch de större försäkringsbolagen anges nu att allraän placeringsplikt avser ettlägsta värde för en kvot (placeringskvot) raellan ett försäkrings!nslitutsförvärv av prioriterade placeringsobjekt och ökningen av dessplacerings-pliktsgrundande placeringar. Den avser även ett lägsta värde för ensärskild kvot (bosladsobligationskvot sora ingår i placeringskvoten) mellanett försäkringsinstituts förvärv av prioriterade bostadsobligationer och ökningenav dess placeringspliktsgmndande placeringar. Vidare föreskrivs attprioriterade placeringar utgörs för de större försäkringsbolagen beträffandeliden 1 september-31 deceraber 1984 - av från förvärvadestatsobligationer, utom svenska statens riksobligationer, från bostadsinstitutförvärvade bostadsobligationer, utom sådana som emitterals för oprioriteradutlåning, samt från Allmänna hypoteksbanken förvärvadehypoteksbanksobligationer, utom sådana som emitterals för oprioriteradutlåning. Placeringspliktsgmndande placeringar förförsäkringsbolagen är enhgt föreskrifterna alla placeringar utom fordringar påannat försäkringsföretag, livlån, STP-lån, medel på investeringskonton ochtillgångar i utländsk valuta. Elt generellt avdrag om 1 railj. får görasfrån de placeringspliktsgmndande placeringarna. föreskriver vidareatt placeringskvoten för liv- och pensionsförsäkringsföretag skall vara lägst73 % och för sakförsäkringsföretag lägst . I dessa kvoter ingår en kvot förbostadsobligationer som för liv- och pensionsförsäkringsföretag skall varalägst och för sakförsäkringsföretag lägst 23 procentenheter.För AP-fonden är alla placeringar utom refinansieringslån ochlöntagarfonds-medel placeringspliktsgrundande. Placeringskvoten är förAP-fonden lägst , varav bosladsobligationskvolen skall vara lägst 50procentenheter. De nya föreskrifterna, som fullraäktige iriksbanken beslutade den 20 septeraber 1984, innebär alt tillärapars.k. bruttokvoter raed krav på förvärv av obligationer direkt från utgivaren(emitienten) för sju större försäkringsbolag och för AP-fonden. Bmttokvotinnebär att förvärven av prioriterade obligationer under en viss tidsperiodskall utgöra en viss andel av ökningen av institutets totala placeringar, dvs.att endast förvärven ingår i kvotens täljare. Det ställs inget krav på atl deförvärvade obligationerna skall behållas så atl en viss volym av prioriteradeobliga- Prop.1984/85:84 8 tioner måste redovisas vid periodens slut. Avyttring kanalltså ske utan alt kompenserande förvärv måsle göras. Sädana krävdes däremotmed den tidigare allmänt tillämpade s. k. nettokvoien. Denna innebär, som jagtidigare nämnt, att ökningen av elt instituts prioriterade placeringar skulleutgöra en viss andel av ökningen av de totala placeringarna. Genom övergångentill brutlokvoler förbättrades förutsättningama tor framväxten av en fungerandeandrahandsmarknad i långfristiga obligationer. Lagregler om utlåningsregleringinfördes i genom den nu gällande lagen om kreditpolitiska medel.Huvudmotivet var behovet av ett kreditpolitiskt medel, som mer direkt änmarknadsoperationer och övriga kreditpolitiska medel kunde begränsa ettkreditinstituts utläningstakl ulan stora effekter på räntenivån. Utiåningsreglering innebär atl elthögsta belopp faslslälls för utlåning . förordnandeom utiåningsreglering kan f.n. avse bankinstitut och finansbolag. Regleringenomfattar inte bara utlämnade lån ulan också beviljade men ännu inte utlämnade(disponerade) län. Med lån jämställs likvider för fordringar som finansbolagförvärvar för alt medverka till finansiering. Även garantitörbindelser kanomtaltas av utiåningsreglering lill den del de är knutna lill kredilgivning.Vidare kan ett högsta belopp fastställas för värdet av lös egendom, somfinansbolag för att medverka lill finansiering upplåter till nyttjande(leasingobjeki) sedan elt förordnande om utlåningsreglering trän i kraft.Krediler lill särskilda ändamål kan undantas. Det s.k. uilåningstakel kanenligt prop. 1974:168 (s. 196) bestäramas som en kvotdel av kreditvolymensstorlek vid en viss lidigare tidpunkt. Del kan också beslämmas på grund av eltgenomsniii av utlåningsvolymen under viss lid eller på annal säli. Riksbankenskall sålunda för viss tidpunkt (beräkningstidpunkien) eller för visslidsperiod (beräkningsperioden) fastställa maximibelopp i förhällande tilllänens eller garantiförbindelsernas storiek eller leasingobjektets värde vidviss lidpunkt eller på annat sätt. Uilåningstakel kan beslämmas olika förutlåning, garantiförbindelser eller leasingobjekt lill olika ändamål (14-16SS). Genom förordningen (1983:918) omutlåningsreglering för finansbolagen har regeringen föreskrivit alt regleringenfår tillämpas i fråga om dessa bolag . fastställde den15 riktUnjer för finansbolagens utlåning under år 1984.Finansbolagens disponerade krediter får öka med högst och de beviljadekrediterna med högst . Med bankerna träffades en överenskommelse om ökningenav uilå-ningstakten. Utvecklingen på kreditmarknadenhar alltmer kommit att domineras av det upplåningsbehov som följt med statensväxande budgetunderskott. Prop.1984/85:84 9 Budgetunderskoltel har sedan mitten av 1970-lalet ökatmyckel krafiigl. Under de senasie åren har slalens finanser förbältrats. menbudgetunderskottet ligger fortfarande kvar på en hög nivå. Även med en mycketsiram finanspolitik kommer del alt la lång lid innan budgetunderskottet kanbegränsas till en på lång sikt rimlig nivå. Statsskulden kommer således att -fortsätta atl växa snabbi under resten av 1980-talel. Det ställer kreditpolilikeninför stora problem. En väsentlig del avbudgetunderskottet slog igenom på likviditeten inom såvälbanksystemet som samhällsekonomin i övrigt. Penningmängden ökade i snabb takt.I syfte att neutralisera budgetens likviditetslillskott vidtogs åtgärder föratl i slörre utsträckning förlägga statens upplåning till den inhemskamarknaden utanför banksystemet. introducerades sålundastatsskuldväxlar, avsedda främst för företag, kommuner och andra störreplacerare. Växlarna har löptider på mellan . Från slutet av år1983 utges också riksobligationer, avsedda för samma placerare. De hittillsutgivna riksobligationerna har i regel haft löptider . I undantagsfallhar löptiden varit . Syftet med detta instrament är att bindaöverskottslikviditet . Genom den förda statsskuldpolitiken ochkreditbegränsande åtgärder, vidtagna av , har likvidiseringen avekonomin begränsats. Stalsskuldväxlarna ochriksobligationerna säljs på marknaden utan stöd av kreditpolitiska regleringar.Omläggningen av statsskuldpolitiken har således gått hand i hand med enövergång till en mer marknadsanpassad kreditpolilik. Genom den kraftigaökningen av utelöpande slatsskuldväxlar och riksobligationer har penningmarknadeni utvecklats i snabb lakt. Statens möjligheter att låna uppmedel på den korta marknaden utanför bankerna har således förbättrats avsevärt.Del är emellertid inte lämpligt att statsskuldpolitiken i alltför högutsträckning föriitar sig på relativt kortfristiga upplåningsinstrument somstatsskuldväxlar och riksobligationer. En belydande del av upplåningen bör skei mer långfristiga former. De placerare som då f. n. främst kan komma i frågaär kapitalmarknadsinstitut och banker. Någon fungerande obligationsmarknad medandra pla-cerarkategorier som betydande köpare finns nämligen inle. Parallelltmed den ökade slatsupplåningen på marknaden utanför banker och kapitalmarknadsinstituthar staten därför också fortsatt atl i betydande omfattning hos dessa insiituilåna upp medel mot långfristiga obligationer. Därvid har staten i slorulsträckning fått föriita sig på kreditpolitiska regleringar föratt få denödvändiga placeringarna till stånd. Behovet av långfristiga län i bostads- ochjordbrakssektorn har fått tillgodoses på liknande sätt. Förutom genom statsskuldväxlar,riksobligationer och traditionella räntebärande obligationer sker statensupplåning genom en rad andra upplå-ningsinsirument, som sparobligationer ochpremieobligationer. Vidare sker en omfattande statlig upplåning genom attsparande på rikssparkonto i 1984/85:84 10 allemanssparandet överförs till riksgäldskontoret.Ränteskillnaderna är inte stabila över tiden utan kan variera kraftigt, bl.a.med hänsyn till ränterelationerna. De ökade budgetunderskotten harockså medfört en höjning av place-ringskvotema för försäkringsbolagen ochAP-fonden. Fram till och med låg den totala placeringskvoten kring ,varav bosladsobligationskvolen utgjorde den större delen. Därefter har dentotala kvoten höjts för att nu vara lägst , utom för sakförsäkringsförelagdär den är lägst . Mot bakgrund av den allmännautveckling på kreditraarknaden som jag beskrivit och den övergång tillbruttokvoter vid tillämpningen av placeringsplikt för försäkringsbolagen sorariksbanken genomfört anser jag i likhet med riksbanksfullmäktige alt det finnsanledning att justera reglerna om allraän placeringsplikt så att de blir bättreägnade för en ändamålsenlig tillämpning. Dessa förändringar aktualiserar ocksåfrågan om att göra reglema om utlåningsreglering tillärapliga påförsäkringsbolag. 2.2 Den allmänna placeringspliktens kvoter Mitt förslag: Ändringar görs i 20 § lagen orakreditpolitiska medel innebärande dels att allmän placeringspliktuttryckt sora ökningen av de prioriterade placeringarna som en viss andel avde totala placeringarna (toialkvot) skall kunna tillämpas påförsäkringsinstitut och inte som bara på bankinstitut, dels att det vid den däravföranledda ändringen av lagtexten även görs en justering så att det tydligareframgår att placeringsplikt kan begränsas till krav på förvärv (bmttokvot). förslag: Överensstämmer med mitt utora attförslaget inte orafattar möjlighet att använda totalkvot påförsäkringsinstitut. Remissinstanserna: Remissinstanserna har i denna delframför allt uppehållit sig vid förslag dels om införande avbmttokvot, dels om att placeringsplikt utformad sora bruttokvot skulle fåsättas över den nuvarande gränsen för placeringskvoter på . Flertaletremissinstanser är positiva till användandet av bmttokvot. Fullmäktige iriksgäldskontoret och allmänna hypoteksbank tillstyrker attplaceringskvoten i samband med brattokvot får sättas högre än medanAP-fonden, , och bankföreningarnaavstyrker. Försäkringsbolagen hävdar att bruttokvot inte har stöd i gällandelag. Även om bolagen i första hand avstyrker tycks man beredda att accepterabrattokvot om den inte sätts högre än . Prop.1984/85:84 I' att kvoten bör begränsas och inte få sättas så högt attett försäkringsbolag kan ivingas in i likviditetssvårigheter. Bankinspektionentar inte ställning men ifrågasätter från lagteknisk synpunkt om gränsen förkvotens nivå bör las in i lagtexten. Skalen för mitt förslag: Underskottet i statens budget äralltjämt betydande. Finansieringen av detta ställer krav på stor upplåning utanförbanksystemet för att begränsa likviditetsökningen i ekonomin. Under denärma.ste åren förfaller lån på avsevärda belopp till betalning. Enbart underår 1985 uppgår detta belopp lill . I denna silualion ställssärskilda krav på slatens upplåningspolitik. För att möjliggöra en från tidtill annan lämplig kombination av åtgärder måsle även de kredilpolitiska medleninkl. den allmänna placeringsplikten kunna utnyttjas. Den allmänna placeringsplikten kannu utformas enligt två alternativ. Det första innebär alt ökningen under enviss tidsperiod (beräkningsperiod) av ell insliluts prioriterade placeringarskall utgöra en viss andel av ökningen av inslilutets totala placeringar(marginell kvot). Det andra alternativet innebär att ökningen av deprioriterade placeringarna skall utgöra en viss andel av de totalaplaceringarna (totalkvot). Vid mina överväganden om denframtida utformningen av den allmänna placeringsplikten har en viktigutgångspunkt varit att skall kunna använda de ålgärder som är raestlämpliga med hänsyn till det läge som råder på kreditmarknaden. I syfte attskapa denna flexibilitet, vilket är helt i linje med lagens strävan, vill jagföreslå en saklig ändring rörande placeringsreglerna. Ändringen avseranvändningen av placeringsplikt i form av totalkvot. Som jag lidigare nämnt kantoialkvot f. n. lillämpas endast beträffande bankinstitut. För att ökariksbankens möjligheter att anpassa placeringsplikten efter de olikakreditinstitutens förhållanden bör användningen av totalkvot inte varabegränsad till bankinslitut utan också kunna tillämpas på försäkringsinslilul.Detla förslag föranleder en ändring i 20 S lagen om kreditpolitiska medel. Fram lill utformadesalltid placeringsplikten som en netto-kvot (krav på innehav) av obligationer.Det var i och för sig tillåtet att sälja obligationer men en sådan försäljningställde krav på moisvarande nyförvärv. De föreskrifter, som riksbankenutfärdade innebar en ändring härvidlag. Kraven utformas nu sombruttokvoter. Vid remissbehandlingen harförsäkringsbolagen hävdat att bmltokvoten inle har slöd i lagen. Eftersombruttokvoten möjliggör vidareförsäljning av obligationerna och därmedunderiällar en andrahandsmarknad är bolagen dock, i likhet med andraremissinstanser, i princip positiva till kravet som sådani. Genom ättbruttokvoten inte innefattar ett krav på innehav av prioriterade placeringar ökarhandlingsfriheten för instituten. Som flera remissinslanser anfört är detta ettsleg i riktning mot ytterligare marknadsanpassning. AP-fonden har för sin delanfört att det synes möjligt att tillämpa brultokvot med slöd av gällande lag. 1984/85:84 12 Hämtöver kan anföras följande.