prop · G803110 · 1984-12-31 00:00:00 — Självfallet måsle rättelsen vidare ha skell vid en sådanlidpunkl all den i det särskilda fallel har kunnat påverka konsumenlens beslut.Jag ålerkommer närmare till dessa frågor i specialmotiveringen. Jag övergår härefter lill frågan om maierialleveranlörersm. civilrätlsliga ansvar mol konsumenien på grund av underlålenhel all vidmarknadsföring lämna informalion som är av beiydelse för bedömningen av enijänsis beskaffenhel eller ändamålsenlighel. I samband med marknadsföringslagens lillkomst infördes i14 8 konsumenlköplagen en beslämmelse som ulgör etl civilrällsligl komplemenltill de marknadsrältsliga reglerna om informalionsåläggande i 3 8 marknadsföringslagen.Enligi den nämnda beslämmelsen i konsumenlköplagen är tillverkaren av en vara,liksom andra som i elt lidigare säljled än säljarens har lagit befallning medvaran, i princip skyldiga alt ersätta konsumenten skada som denne tillfogasgenom att tillverkaren elc. har underlålil att lämna sådan informalion omvarans beskaffenhel eller användning som vederbörande enligtmarknadsföringslagen har ålagts atl lämna. Ulredningen har ansett att malerialleverantörer m. fl.iredje män på konsumenttjänsternas område bör kunna åläggas etl längre gåendecivilrällsligl ansvar för underiåtenhel att vid marknadsföring lämnabeiydelse-full informalion. Ulredningen har därför på denna punkl föreslagil enbestämmelse som mera direkl anknyter lill de nämnda reglerna i 3 Smarknadsföringslagen. Enligt förslaget skall en materialleverantör e.d. i Prop.1984/85:110 90 princip vara skyldig atl ersälla skada som Ullfogaskonsumenien genom all Skadeståndsskyldig-han vid marknadsföring harunderlålil att lämna sådan informalion om '''' °' tredje man malerialeller annal förhållande av beiydelse för beställning av en ijänsl som han måsleha känt lill och som är av särskild betydelse från konsumentsynpunkt. 1 likhel med flera remissinslanser, bl.a.marknadsdomstolen och konsumenlköpsulredningen (se bil. 3 avsnill 4.4. och4.8), anser jag alt ulredningens förslag i denna del ger anledning tillvägande invändningar. Särskilt bör framhållas atl anknylningen lill del i 3 8marknadsföringslagen upptagna rekvisilel att informationen skall vara "avsärskild betydelse från konsumentsynpunkt" kan medföra en belydandeosäkerhet i fråga om vilka krav som i sammanhanget skulle kunna ställas påmaterialleverantörers m. fl. Som framgår avmotiven lill marknadsföringslagen har beslämmelsen i 3 S - vilken harkaraklären av en generalklausul och endast ger möjlighel all ingripa med ettför framliden verkande informalionsåläggande - avsiklligt getts en allmänlhållen utformning. Inle heller moliven lill bestämmelsen ger några närmareanvisningar om vad som i olika sammanhang skall anses utgöra informalion avsärskild betydelse från konsumentsynpunkt. Avgörandet av sådana frågor har islället i sisla hand böra ankomma på som dömandeorgan på det marknadsrältsliga områdel, med dess speciella sammansättning ochkompetens (se prop. 1975/76:34, särskili s. 108 och 126-127). Med hänsyn lill del nu anförda anser jag del inte lämpligtatl direkl anknyta lill 3 8 marknadsföringslagen i en civilrättslig bestämmelseom tredje mans marknadsföringsansvar på grund av underiåtenhel atl lämnainformation. Härtill kommer atl detla ansvar, särskilt med tanke på delpraktiska fallet atl del är fråga om marknadsföring från maierialtillverkaressida, synes böra utformas i nära anslulning lill molsvarande ansvar enligtkonsumenlköplagen. Därigenom undviks, liksom när del gäller vilseledandeUppgifter, omotiverade skillnader i fråga om iredje mäns skadeståndsskyldighetmot konsumenien beroende på om materialet en tjänst tillhandahålls av dennäringsidkare som ulför Uänsten eller om det inköps och tillhandahålls avkonsumenien. Enligi min mening bör man därför även förkonsumenttjänsternas del i princip välja den lösning som har valls påkonsumentköpsområdei när del gäller tredje mans skadeslåndsansvar molkonsumenten på grund av underiåtenhet atl lämna informalion vidmarknadsföring. En materialleverantör eller annan tredje man bör sålunda varaskadeståndsskyldig, om han vid marknadsföring har underlåtit atl lämna sådaninformalion av betydelse för bedömningen av tjänstens beskaffenhet ellerändamålsenlighel som han enligt marknadsföringslagen har ålagts atl lämna.Givetvis bör detla dock gälla endast om underlåtenheten kan antas ha inverkatpå avtalet om tjänsien. Om deförulsällningar för iredje mans skadesiåndsskyldighel som har angetts i dellaavsnitt är uppfyllda, bör denne i princip vara skyldig alt ersälla konsumenienall skada som tillfogas honom med anledning av en vilseledande uppgift eller enunderiålenhet alt lämna information vid marknadsföring. gäller aUtsåäven eventuella sakskador på föremålel för tjänsien eller annan egendom somtillhör konsumenten. 1 överensslämmelse med vad jag har förordat när delgäller näringsidkarens skadeståndsansvar (se avsnitten 2.6.1 och 2.6.2) böräven iredje mans skadeståndsansvar omfatta skador på egendom som tillhör någonmedlem av konsumenlens hushåll. Liksom när del gäller näringsidkarensskadeslåndsansvar bör däremol frågan om iredje mans ersätlningsskyldighelavseende eventuella personskador hållas uianför regleringen ikonsumenttjänstlagen. .Även i fråga om tredje mans skadeståndsskyldighet bör detfinnas en möjlighet an jämka skadeståndet, om skyldigheten atl utge skadeslåndi någol fall skulle vara oskäligl betungande med hänsyn lill omständigheterna. 2.8.1 Bestämmande av prisel Mitt förslag: I den mån prisel för Uänsten inte följer avavtalet, är konsumenten skyldig atl betala vad som är skäligt med hänsyn lillIjänsiens art, omfallning och ulförande. gängse pris för motsvarande Ijänstervid avtalslillfällel samt omständigheterna i övrigt. Har näringsidkaren angeltpriset för Uänsten på elt ungefär (ungefäriig prisuppgift), får det angivnaprisel dock inie överskridas med , om inte någon annanprisgräns har avtalals. Näringsidkaren har rätt lill pristillägg för vissatilläggsarbeten samt för fördyringar av Uänslen som näringsidkaren inle bortförutse när avlalel Iräffades och som beror på omständigheter som är atthänföra lill konsumenten. Utredningens förslag: Om inle prisel för tjänsien följerav avlalel, skall del besiämmas enligt gängse prisberäkning för motsvarandeUänsler vid avtalsUllfället (gängse pris). Försl om del inle finns något gängsepris, skall priset enligt utredningens förslag besiämmas efler vad som ärskäligl med hänsyn lill olika omsländigheler. I övrigl överensslämmerulredningens förslag i sak väsenlligen med milt förslag (se belänkandel s.225-237). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser godiar ihuvudsak utredningens förslag. Många anser dock all den beslämda anknytningentill gängse pris i fall då prisel inte följer av avlalel är mindre lämpligl ochförordar i stället en lösning motsvarande den som jag har valt i mitt förslag(se bil. 3 avsnitt 7). Prop.1984/85:110 92 Skälen för mitt förslag: 1 överensslämmelse med gällanderäll bör konsu- Konsumentens menttjänstlagen bygga på principen atl del slårparterna frill all iräffa avtal betalningsskyldighet om prisel för en Ijänsl.Har ell sådani avial iräffals skall del alliså normall gälla enligt silt innehåll.Om etl avlalsvillkor rörande priset för en ijänsl är oskäligl, kan del dockjämkas med stöd av den allmänna förmögenhetsrätlsliga generalklausulen i 368avtalslagen. Jag anser del inle vara lämpligl atl, som ulredningen harföreslagit, dessulom i konsumenlUänsllagen föra in en särskild regel vilken påhuvudsakligen samma grunder som gäller enligt 368 avtalslagen skulle gemöjlighel all jämka prisel för en Uänsl nedåt. En viktig fråga är vad som skall gälla om priseiför entjänsl inle följer av vad som har avtalats mellan parterna. Denna situalion ärinle ovanlig inom Uänsteområdel. F.n. lillämpas i sådana fall den princip somhar kommil lill Uttryck i 5 8 köplagen. Denna innebär atl konsumenten ärskyldig all belala vad näringsidkaren fordrar, om del inte kan anses oskäligt.Denna regel, som har kriliserals i den rältsvelenskapliga litteraturen frånskilda ulgångspunkler, bör inle föras över lill en konsumenttjänsllag. Utredningens förslag innebär att konsumenien i den nuberörda situationen inte skall vara skyldig alt belala mer än vad som följerav gängse prisberäkning för molsvarande Uänsler vid avlalstillfällel (gängsepris). Med gängse pris åsyftar ulredningen del gängse prisel i branschen,normalt del som lillämpas lokall eller regionalt. Försl om del inle finns ellsådant gängse pris, skall riktpunkten enligt ulredningens förslag i ställetvara vad som med hänsyn till omsländighelerna är ett skäligt pris för ijänsten. Åven enligi min mening är del, när parterna inte hariräffal avial om prisel för en tjänst, naturiigl att fästa vikl vid vad som kankonstateras i fråga om gängse prissätining för molsvarande Uänster. Del synesemellerlid mindre lämpligl atl ställa upp en regel enligt vilken gängse prisför motsvarande Ijänsler i första hand skall vara helt utslagsgivande. En sådanregel skulle vara onödigt komplicerad att lillämpa och förmodligen få enbegränsad praktisk betydelse redan med hänsyn till svårigheterna atl jämföraolika individuella Ijänsler av samma typ och atl fastställa ell mer beslämlgängse pris för sådana Uänsler. lorde man inle kunna komma längre äntill ett konstaterande att de priser som bmkar tas ut för en typ av tjänsterligger inom en viss ram som kan vara mer eJler mindre vid. En konsument är i allmänhel väl medvelen om attprissättningen för Ijänster, ofta även lokalt, i viss mån varierar mellan olikanäringsidkare. Om prisel för en viss tjänsl inle har avtalals, måsle delladärför rimligen uppfattas så att konsumenten har varil beredd atl belala detpris som den individuella näringsidkaren Ullämpar för sådana ijänster. Enförutsättning för detta, som även näringsidkaren ulan vidare bör inse, lordedock alltid vara att del av näringsidkaren tillämpade prisel är skäligt medhänsyn till en eventuell gängse prissätining för motsvarande Uänsler och tillomständigheterna i övrigt. Prop.1984/85:110 93 Med hänsyn lill det sagda bör konsumenien. när prisel inleföljer av Konsumentens parternas avial, vara skyldig alt betala det pris som ärskäligl med hänsyn betalningsskyldighet till den ifrågavarande tjänstensbeskaffenhet, gängse pris för motsvarande ijänsler vid avtalstillfället ochomständigheterna i övrigl. En regel som ulformas på detta sätt gör atl man irättstillämpningen kan fästa tillräcklig och lämplig vikt vid vad som kankonstateras i fråga om gängse prissättning inom branschen e.d. somregeln i delta hänseende inte blir onödigt stel och besvärlig alt lillämpa.Från konsumentsynpunkt medför regeln den betydande fördelen att del vid ivisiom ell begärt pris blir näringsidkaren som får bevisbördan i fråga om priselsskälighet. Vid Uänsler som avser arbele på saker och byggnader m. m.är del ofta svårt att på förhand avgöra vilkel del slulliga priset för en Uänslkommer all bli. Detla gäller även om sällel all beräkna prisel har beslämls, i.ex. etl visst timpris för arbete och ett vissl pris per malerialenhet. 1 mångafall kan det inle säkert bedömas vilka ålgärder som kommer all krävas och hurmycket arbelslid och material som kommer all gå åt för all nå del resullat somåsyftas med Uänslen. Del är emellerlid inle ovanligt all näringsidkaren isådana fall likväl anser sig kunna ange vad Ijänslen på ett ungefär kommer allslutligt kosta konsumenien och atl näringsidkaren därför lämnar denne vad som brukarkallas en ungefärlig prisuppgift för Uänsten. torde en ungefärligprisuppgift lämnas på begäran av konsumenten, men det är inle heller ovanligtatl en sådan prisuppgift lämnas självmant av näringsidkaren. För konsumenien är del givetvis av värde om han sålundakan få en uppgift åtminstone om del ungefärliga prisel för en Uänsl. Någonlagenlig skyldighel för en näringsidkare atl på begäran eller i övrigl lämnaungefärliga prisuppgifter för sådana tjänster som här är akluella bör dockinle införas. Etl visst skydd för konsumenien mol alliför obehagliga överraskningari fråga om prisel för en Uänst följer av de i avsnitt 2.3.2 förordadebestämmelserna om skyldighel för näringsidkaren alt avråda konsumenten från attlåla ulföra en Uänst och atl inhämia konsumenlens anvisningar, om det underarbetets gång visar sig att en Uänst kan bli belydligi dyrare än konsumenienkunde ha räknal med. I de fall då näringsidkaren fakliskl lämnar en ungefärligprisuppgift är della emellertid etl förhållande av sådan betydelse all det inlebör förbigås i en lag om konsumenttjänsler. 1 likhel med ulredningen och delslora flertalet remissinstanser anser jag därför atl lagen bör innehålla enbestämmelse om den rättsliga verkan av att en ungefärlig prisuppgift har lämnals. En grundläggande fråga, som har berörts av ell parremissinslanser, är vad som bör fordras för all näringsidkaren skall anses halämnal en ungefärlig prisuppgift för en Uänsl. Enligt min mening är delangelägel all man på denna punkl upprätthåller klara linjer, så all onödigaIvisler om formuleringar o.d. i möjligasie mån kan undvikas. 1 samband med allnäringsidkaren och konsumenien gör upp om ell arbete som konsumenten Prop.1984/85:110 94 vill ha ulförl kommer parierna givetvis i allmänhel in påfrågan om vad Konsumentens arbelet slutligt kommer atl kosta konsumenien.Näringsidkaren kan därvid betalningsskyldighet göra olikauttalanden om della, vilka kan vara myckel varierande lill form För alt en prisuppgift från näringsidkarens sida skall anses föreliggabör näringsidkarens uttalanden vara konkrela och preciserade. Om detangivna priset har försetts med reservalioner av typen "ungefär" föreliggeren ungefärlig prisuppgift. Del kan knappasl råda någon tvekan om att näringsidkarenredan enligt allmänna avlalsrältsliga regler blir bunden av en ungefäriigprisuppgift på så säll all konsumenien inle är skyldig att belala elt högrepris än som moisvarar del uppgivna prisel plus den marginal som kan anses liggai atl delta har betecknats som ungefärligt e.d. 1 flera praktiskt betydelsefulla slandardavlal inomkonsumenttjänslområdei har frågan om verkan av ungefärliga prisuppgifteruttryckligen reglerats på ell säll som i princip överensslämmer med del nuanförda. Del gäller bl. a. det på bilreparalionsområdet gällandestandardavtalet , vilkel har tillkommitefter överläggningar mellan () ochkonsumentombudsmannen och skall tillämpas av MRF-anslutna fordonsverksläder. 1della avtal anges sålunda atl en ungefärlig prisuppgift - liksom en preciseradprisuppgift - är bindande för verkstaden och vidare all ett lämnat ungefärligtpris inte får överskridas med , om inle verkstaden kan görasannolikt att annan överenskommelse har iräffals. Motsvarande regler finns iandra standardavtal, även om procentsatsen för tillåtet överskridande varierar(se de i utredningens betänkande intagna bil. 2: I a, 2:6, 2:7 och 2: 8). ungefärlig prisuppgift har lämnals innebär alltså atl ell högsta pris, etl"lakpris", har beslämls för ijänslen. En bestämmelse av denna innebörd bör, främsl iklarläggande syfte, också tas in i den föreslagna konsumenlUänsllagen. Ensärskild fråga är emellertid hur den prisbegränsande verkan av en ungefäriigprisuppgift bör anges i en sådan lagbestämmelse. Ulredningen har för sin delinte velat välja lösningen med en sådan bestämt angiven begränsning som i denyss berörda standardavtalen ulan har i stället föreslagit en mer allmänlhållen regel, enligt vilken det slutliga priset inle får "avsevärt"översliga del uppgivna, ungefärliga prisel. Denna regel skall dock inte gälla,om ell högsta pris har avtalats. Etl sådant högsta pris kan enligt utredningenanges med ett bestämt belopp men också som en högsla procentuell avvikelseuppåt från det uppgivna priset, dvs. på samma sätt som i de nämndastandardavtalen. Enligt min mening ger den av utredningen föreslagna regelnalltför lilen vägledning i del enskilda, konkrela fallet. Den kan sålunda geupphov lill onödiga ivisler om vad som utgör ett "avsevärt"överskridande av ell ungefärligt pris, när avtal inte har iräffats om t. ex. entillålen procenluell avvikelse uppåt. Oklarhet om vilken marginal som gällerlorde generellt 1984/85:110 95 sett vara lill nackdel främst för konsumenlerna. Jag anserdärför atl del är Konsumentens bättre atl man i lagen slår fast en vissprocenluell gräns som anger högsta betalningsskyldighet tillåtna överskridandeav ell angivel ungefäriigt pris. Denna gräns bör bestämmas så att den normalttillgodoser såväl näringsidkarens som konsumentens inlressen i sammanhanget.Den bör dock kunna frångås genom avtal för att kunna anpassas exempelvis Ullförhållandena i olika branscher. En lämplig dispositiv gräns är enligt minmening . Åven om priset för en Ijänsl har beslämls på förhand ellerom ell högsla pris har beslämls, t. ex. genom all näringsidkaren har lämnat enungefäriig prisuppgift, bör näringsidkaren i vissa fall ha rätt till ett högrevederiag genom prisiillägg. Bestämmelser om detta bör därför tas in i lagen. Näringsidkaren bör till en början givetvis ha rält tillpristillägg för sådant tilläggsarbele som han enligi de regler som harförordals i avsnitt 2.3.2 skall ha skyldighel resp. räll atl utföra även om haninte hade kunnal anträffa konsumenten för att inhämia dennes anvisningar. Enbestämmelse om della är visserligen strängt laget inle påkallad, eftersom det idessa fall är fråga om en enligt lagen tillåten eller t.o.m. föreskrivenuividgning av uppdraget. Med hänsyn lill att en sådan uividgning i en del fallkommer alt kunna ske med slöd enbari av lagen - inle på grund av en överenskommelsemed konsumenien eller annars på dennes begäran - synes del emellerlid lämpligtall del i lagen också anges de prismässiga följderna av utvidgningen. Vidare bör näringsidkaren ha rält till pristillägg, omijänsten har fördyr-als på grund av någon omständighet som är atl hänföra lillkonsumenien. En förulsällning för detta bör dock vara atl del är fråga om enfördyring som näringsidkaren inte hade bort räkna med när prisel blev besläml.Som exempel kan nämnas att ell avtal om visst pris för en Uänst eller enungefäriig prisuppgift har baserats på upplysningar från konsumentens sida ombeskaffenhelen av föremålet för Uänslen, vilkas riklighet näringsidkaren intehafl anledning att ifrågasätta men som sedermera visar sig ha varil orikliga. Bortsett från vad som följer av de nu berördabeslämmelserna om räll lill prisiillägg bör näringsidkaren givelvis i principvara bunden av en överenskommelse om prisel för en ijänsl. Näringsidkaren fåralliså bära risken för evenluella koslnadsökningar, såvida inle förhållandenaundanlagsvis är sådana att förutsättningar föreligger atl jämka enprisöverenskommelse lill näringsidkarens förmån med stöd av 368 avtalslagen. En särskild fråga i sammanhanget är emellerlid i vad månnäringsidkaren genom en prishöjningsklausul i avtalet om en Uänst kanövervältra risken för koslnadsökningar på konsumenten. Det finns enligt minmening anledning att vara restriktiv när del gäller att ge dem lillämpninggenlemol konsumenter. En alltför allmänt hållen eller långtgåendeprishöjningsklau-sul torde i vissa fall kunna bedömas som oskälig motkonsumenten enligt 36 8 avtalslagen. 2.8.2Konsumenlens skyldighel all belala för arbele eller malerial som förslörs ellergår förioral genom olyckshändelse Mitt förslag: Konsumenten är inle skyldig all betala förarbele eller malerial som förslörs eller går förioral genom olyckshändelse sominlräffar innan uppdragel har avslutats eller, om uppdragets avslutande harförsenats på grund av någon omständighet som är all hänföra till konsumenten,innan uppdragel annars skulle ha avslutats. Utredningens förslag: Överensslämmer i princip med millförslag (se betänkandet s. 251-262). Remissinstanserna: Utredningens förslag godias i huvudsakav praktiskt taget samtliga remissinslanser (se bil. 3 avsnitt 8). Skälen för mitt förslag: I avsnitt 2.4.1 har slagils faslall näringsidkaren bör "stå faran" för resullalel av ijänslen när delgäller bedömningen av om ijänslen är felaklig. Om resultatet av Uänsten avvikerfrån vad som har avtalats eller från vad konsumenten i övrigl har räll atlkräva, skall Uänslen sålunda anses felaklig även om avvikelsen beror på vadsom från parternas synpunkl utgör en ren olyckshändelse, dvs. på någonomsländighel som inle är all hänföra vare sig näringsidkaren ellerkonsumenten. Som framgår av vad som har sagls i avsnitt 2.4.3 skall i sådanafall den tidpunkt som är avgörande för felbedömningen vara den då uppdragelavslulades eller, om en försening har inträffat som beror på konsumenien ellerell förhållande på hans sida. då uppdragel annars skulle ha avslutals. går alltså "faran" för resultatet av ijänslen överfrån näringsidkaren konsumenten. Om resultatet av ijänslen därefterförsämras, förstörs eller går förioral lill följd av en ren olyckshändelse, kankonsumenien inle enligt lagen göra gällande all Uänsten på denna grund ärfelaklig. Den nu berörda fördelningen av risken för attolyckshändelser drabbar näringsidkarens prestation av arbele och malerial börålerspeglas också i en beslämmelse som reglerar konsumenlens skyldighel atlbelala för arbete eller material som har förstörts eller gått förioral genomolyckshändelse. 1 belydande ulslräckning följer visserligen en sådanreglering redan av de föreslagna reglerna om påföljderna vid fel hos ijänslen.Enligt dessa blir ju näringsidkaren vanligen skyldig alt ulan exlra kosinad förkonsumenten avhjälpa elt fel. Avhjälps inte felel, får konsumenien göra avdragpå prisel och i vissa fall häva avlalel, varvid hans belalningsskyldighel iprincip bortfaller. Beslämmelserna om fel hos tjänsien löser emellerlid inlefrågan om konsumenlens skyldighel all belala för arbele eller malerial somförslörs eller går förlorat genom olyckshändelse ulan att detla leder atlijänsten skall anses felaklig. Som ett exempel pä denna siiuaiion kan nämnasalt en redan utförd del av tjänsien delvis förslörs genom åverkan av enulomslå- endeperson men atl näringsidkaren genom en ny insals av arbele och malerialavhjälper skadan så alt resullalel är felfritt när uppdragel avslulas. Medhänsyn till att näringsidkaren i enlighel med det tidigare sagda "slärfaran" för den ifrågavarande händelsen bör konsumenien givelvis inle varaskyldig alt belala för vad som har förslörts genom denna. Om uppdragft islällei hade avslulals med skadan kvarstående, skulle ju näringsidkaren enligtfelreglerna ha varit skyldig all ulan exlra kosinad för konsumenten avhjälpadenna eller atl utsättas för prisavdrag eller hävning. På grund av det nuanförda bör i konsumenlljänsllagen las in en beslämmelse som klargör altnäringsidkaren även när del gäller rälten till betalning "slårfaran" för sin preslation intill dess au uppdraget har avslutals eller,vid försening med avslutandet som är alt hänföra lill konsumenien, intill dessatt uppdraget annars skulle ha avslutats. Bestämmelsen bör innehålla altkonsumenien inle är skyldig att belala för arbete eller malerial som förslörseller går förioral genom en ren olyckshändelse som inträffar före den nyssnämnda tidpunkten. Mitt förslag: Näringsidkaren skall ställa ut enspecificerad räkning för tjänsten, om konsumenien begär det. Räkningen skall ihuvudsak beskriva arbelels art saml göra del möjligl för konsumenien allbedöma arbelels omfallning. 1 den mån ijänsten inte har utförts mot fasl prisskall det även framgå av räkningen hur prisel har beräknats. Utredningens förslag: Överensslämmer i sak med millförslag (se belänkandel s. 241-243). Remissinstanserna: Remissinslanserna lillslyrker i principförslagel om all näringsidkaren skall vara skyldig all på begäran siälla utspecificerad räkning. Del slora flertalel remissinslanser som represenlerarnäringslivel anser dock all undanlag bör göras om Uänsten uiförs mol fasl pris(se bil. 3 avsnitt 7). Skälen för mitt förslag: För konsumenien är del oftavikligt all få en specificerad räkning för en Uänst, så att han kan kontrolleravad näringsidkaren har beräknat sig betalning för och hur prisel harberäknats.