prop · G80377 · 1984-12-31 00:00:00 — De aktiviteter, som avsesutövas av mäklare eller ombud som uppbär provision eller annan ersäitning frånden utländske, i icke koncessionerade försäkringsgivaren. Kommitténvill fästa helt avgörande vikt vid om provision eller annan direkt ersättningulgår från del utländska bolaget. Föreningen anser att med en sådan gränsdragning sommedger en försäkringskonsull alt inte bara utreda försäkringsbehov, ge råd omförsäkringsskyddels lämpliga uiformning och lämplig försäkringsgivare utanäven medverka till tecknande av försäkring i bolag utan koncession här, skullemöjligheter uppkomma att kringgå koncessionssyslemet med dess vikliga syfte altskapa garantier för svenska försäkringstagare. Föreningen anser att med ensådan gränsdragning svårigheterna att förhindra oönskade aktiviteter för ickekoncessionerade bolags räkning blir stor och möjlighelerna att övervaka ochingripa blir begränsade. Till skillnad mol vad som gäller på många hållutomlands har man i hafl myckel slor frihet att teckna försäkringutomlands hos i icke koncessionerade försäkringsbolag. Möjligen hardelta förhållande utgjort en önskvärd utvidgning av konkurrensen. Kommitténsförslag om en friare koncessionsgivning skulle innebära att en sådan vidgningav konkurrensen skulle kunna ske inom landet och en generell rätt att tecknaförsäkring i utlandet skulle av den anledningen inle vara nödvändig. Med enutveckling som begränsar den generella rätlen att teckna försäkring i utlandetskulle konkurrensjämslälldheten mellan försäkringstagarens olikaförsäkringsallernaliv bli mycket större. I sådant fall bör särskilduppmärksamhel ägnas det arbete som pågår inom EG när det gäller utformningenav regler för fria internationella försäkringstjänster. I organisationen av de flesla utländskaförsäkringsmarknader ingår oberoende skaderegleringsföretag som en mycketvikfig del. Kommittén anser att skadebesiktning och skadereglering för här ilandet icke koncessionerade försäkringsgivare skulle krävas koncession. Delframgår inle helt klart om kommittén anser att skaderegleringsarbetet påuppdrag av koncessionerade försäkringsbolag också skulle kräva koncession. Deetablerade skaderegleringsföretagen har myckel välrenommerade verksamheteroch föreningens medlemsbolag utnyttjar i sina respektive hemland i storutsträckning sådana företag. Det är därför naturligt atl föreningen anser detvara av slor vikt all seriösa skaderegleringsföretag får frill etablera sig ochutvecklas inom . koncessionskrav skulle säkerligen hämmaetableringen och utvecklingen av oberoende skaderegleringsförelag (IndependanlLoss Adjusters). 1984/85:77 107 Del har länge rätl belydande osäkerhet om vad somär koncessionsplik-lig försäkringsrörelse. Kommittén ansluter sig tilluppfattningen att det inte är möjligt att avgöra huruvida en verksamhet fordrarkoncession genom atl uppställa en strikt definition av försäkringsrörelse ochsedan pröva, huruvida verksamhelen motsvarar denna definition. Kommittén förordari slällel en mer allmän bedömning, sådan som i praktiken redan synes halillämpals av svenska domstolar och myndigheter. Föreningen delar uppfattningenatt del är nödvändigt, särskill belräffande garanti- och serviceavtal, atlnöja sig med en sådan allmän bedömning. Beträffande riktlinjerna förbedömningen kan emellertid mer tvekan råda. Kommittén ansluter sig i huvudsaktill vad professor har anfört i en utredning som bifogals sombilaga (s. 197 ff) till betänkandet (se s. 45 fO. synes mena atl den s. k.Volvo-domen (NJA 1958 s. 536) inte längre bör vara vägledande utan att man islällel skall följa en slrängare linje, sådan som norska Höyesterett utstakadei rättsfallet NRl 1972 s. 248. inle föreslår någon ändring ilagtexten är dess avsikt atl garantier av Volvo-typ skall varaunderkastade koncessionstvång (se s. Även beträffande andra garanti- ochserviceavtal kan bedömningen bli strängare än nu (se s. 48). Föreningen anserdel emellerlid tveksamt om man bör skärpa bedömningen på ett sätt sominskränker möjligheterna att lämna garantier som inte anses som försäkring. Enförsäkringslösning har uppenbara fördelar, framför allt i den större säkerhetsom den medför för allmänheten, i jämförelse med en garanti som inle ärunderkastad de regler som gäller för försäkringsrörelse. Men denna ökadesäkerhet betyder vanligen också ökade kostnader för dem lill vilkas förmånförsäkringen gäller. Det bör finnas utrymme också för den mindre värdefulla menbilligare garantin. Del kan här hänvisas lill , ofComparative 1963 s. 494 ff, särskilt s. 540ff (omtryckt i , 1977). Föreningen anser därför att man inte bör frångå denprincipuppfattning som framträder i Volvodomen, trots atl motiveringen i dennakan kritiseras i detaljer. 1 vaije fall måste det anses olämpligt att införa enny princip enbart genom molivuttalanden, ulan någon ändring i lagtext. En annan fråga om vad som är koncessionspliklig försäkringrör verksamhet som utländska försäkringsförelag bedriver genom att upptaförsäkringar i genom en mellanhand. Del utländska företaget har dåkoncession i sitt hemland, och frågan är alltså inte - som vid garanti- ochserviceåiaganden - om verksamheten överhuvud skall anses koncessions-pliktigutan om den del av verksamheten som bedrivs i skall fordra koncessionhär. Kommitténs uttalanden härom (s. 52 f) är relativt kortfattade. De går ulpå att endasl om den potenlielle svenske kunden själv lar initiativ tillkontakt, verksamhelen inte fordrar koncession, medan om det 1984/85:77 108 utländskabolaget genom egna aktiviteter i söker anskaffa försäkringar för sinräkning, verksamheten bör fordra svensk koncession. En försäkringskonsullsverksamhet, vid vilken konsullen medverkar lill atl kunden tecknar försäkringhos elt utländskt försäkringsföretag, anses inle fordra koncession om konsulteninte uppbär provision frän del utländska bolaget. Om däremol konsulten uppbärprovision för tecknandet eller om han utför skadebesiktning ellerskadereglering mot ersättning, fordrar verksamheten enligl betänkandetkoncession. Om skaderegleringen utförs av det utländska företagel med anlitandeav dess ordinarie skaderegleringspersonal, anställd utom , ansesdäremot koncession inle krävas. Enligt föreningens mening kan koncessionspliktför utländskt företags verksamhet i inte avgöras pä så lill synes enklagrunder som dem kommittén angett. Att låta avgörandet bero av vem som tarkontakten, den svenske försäkringstagaren eller del utländskaförsäkringsföretaget, blir lösligt och leder till bevissvårigheler. Ej hellersynes det sätt på vilket provision utgår vara lämpligt som kriterium.Föreningen vill erinra om atl en mäklare regelbundet uppbär provision fiän detförsäkringsföretag hos vilket han på kundens uppdrag placerar försäkringen,ulan att mäklaren därför anses utöva egen försäkringsverksamhet. De avkommittén angivna kriterierna belräffande skadereglering synes också leda lilloklarhet, exempelvis när försäkringen tecknas på sådant sätt att svenskkoncession inte erfordras men skaderegleringen sker genom personal anställd iett konces-sionerat svenskt försäkringsbolag. Koncessionen avser ju drivande avförsäkringsrörelse, inle särskilda delar därav såsom tecknande av försäkringoch reglering av skador. Det kan också ifrågasättas om lika stränga krav påkoncession skall ställas när del gäller verksamhet för försäkring av objekt iutlandet som för försäkring i . Föreningen vill därför förorda att dennafråga ytterligare analyseras och utreds, och alt även andra kriterier övervägsän de kommittén nu nämner. Nära sammanhang med de materiella förutsättningarnaför alt verksamhet skall anses fordra koncession har förfarandet vid prövning,huruvida viss verksamhet är att betrakta som koncessionsplikligförsäkringsrörelse. Kommittén föreslår att del nuvarande förfarandei istraffprocessuell ordning ersätts med elt förfarande införförsäkringsinspeklionen och regeringen, med möjlighet lill förhandsbesked ochvitesföreläggande. Domstolsprövning skall blott förekomma vid talan omutdömande av vite, då dom-Stolen enligl allmänna principer skall pröva om detföreslagna vitet skall utdömas, eventuellt nedsättas. Del föreslagnaförfarandei har uppenbara fördelar framför den straffprocessuella bedömning somnu i princip är utslagsgivande. Del kan emellertid knappast bestridas atltillsynsmyndigheter - här åsyftas inte särskilt svenska förhållanden ulan likamycket andra länders - har en benägenhet atl anse verksamhet vara sådan alt denbör stå under deras tillsyn. Det innebär inte någon kritik eller misstro motden svenska försäkringsinspeklionen atl säga atl även den kan ha svårt alt Prop.1984/85:77 109 göra en rent objektiv bedömning. Av stor vikt blir därförvilken myndighel som är besvärsinslans. Kommittén diskuterar omregeringsrätten, i slällel för regeringen såsom blir fallel om man tillämparallmänna regler om besvär över försäkringsinspektionens beslut, bör varabesvärsinslans. Kommittén avvisar denna tanke med motivering attregeringsrätten normalt inte handlägger ärenden som rör bedrivande avförsäkringsrörelse och skulle få en alltför begränsad erfarenhet och kunskap pådelta område (se s. 58). Men detsamma gäller regeringen i vad avser det slag avbedömning varom nu är fråga. Avgörande bör i stället vara vilken myndighet somär bäst kvalificerad atl bedöma de rent juridiska frågor, utan anknytning politisk avvägning, som här uppstår. Föreningen anser därför atl det börytterligare övervägas all låta regeringsrätten vara besvärsinstans i frågor omvad som är koncessionspliklig försäkringsrörelse. Beträffande en särskild detaljfrågavill föreningen ifrågasätta om icke möjligheterna atl meddela föreläggande medvite bör nyanseras mera. Antag atl etl förelag av inspektionen befinns bedrivaförsäkringsrörelse som fordrar koncession. Det bör vara möjligt atl för tideninnan sådan ansökan hunnit prövas och eventuellt beviljas föreskriva, hurverksamheten skall bedrivas. Givetvis mäste då förutsättas, att inspektioneninle meddelar sådana föreskrifter alt de tvingar verksamhelen till omedelbartupphörande, även om koncession skulle komma all beviljas. 1 stort sett varje ny bil som säljsi har en vagnskadegaranli, som ingår i nybilsprisel. Systemet medvagnskadegaranlier har anor ända sedan mitten av 50-lalel. Det är således ettbeprövat och väl fungerande system, som både köpare och säljare vant sig vid,och som man funnit prakliskt och ekonomiskt. Kommitténs motiv för att viljaändra på systemet med vagnskadegaranlier synes mest vara av teoretisk art.Kommittén diskuterar myckel ingående definitioner pä garanti och försäkringoch när den ena respektive den andra formen kan anses föreligga. Den avgörandefrågan måsle vara om något verkligt behov av en förändring finns. Vi menar attkommittén inte kunna påvisa något sådant behov. Konsumenterna/bilköparna harinle framställt önskemål om ett förändrat system. Inle heller från samhälletssida kan påvisas klagomål pä garantigivarnas sätt atl sköta sin verksamhet.Några fall där garanligivarna inle kunnat uppfylla sina förpliktelser har,såvitt oss bekant, inte förekommit. När det gäller samhällets behov av insyn såfinns möjligheter till insyn i garantigivarnas verksamhet genom denkontroll och tillsyn som näringsverksamhet i allmänhel underkastas. En övergång från garanti lillförsäkring innebär ökade kostnader för konsumenien beroende på att enkonventionell försäkringsgivare - i motsats till garanfigivaren - har: 1984/85:77 110 - högre kostnader för skadeadministralion, bl.a.beroende på alt flera märken behandlas. kostnader för marknadsföring, försäljningoch provision för försäkring arna. Garantigivaren har här inga kostnader. En annan sannolik effekt av en övergång frångaranti till försäkring är minskad beläggning på märkesverkstäderna, vilket iett längre perspektiv är lill nackdel för konsumenten. En jämn beläggning hosmärkesverkstäderna är en viktig förutsättning för att göra reparationsteknikeneffektivare och för att skapa nödvändig lönsamhet. Märkesverkstadensproduktansvar innebär ökad trygghet för kunden och säkerställande av att enfullgod och trafiksäker reparation blir utförd. Systemet med vagnskadegaranlier ger mycket godamöjligheter för biltillverkarna att följa upp inträffade skador. Tillverkarnaskonstruktionsav-delningar kan utnyttja information om garantiskador för atlgöra bilarna irafiksäkrare och reparalionsvänligare samt för atl införaeffektivare repa-ralionsmetoder. Dessa möjligheter till feedback lorde i storlsett bortfalla om kommitténs förslag genomförs. Kommitténs förslag medför friställning av personalbåde hos märkesverkstäderna och generalagenternas .garantiavdelningar. Vid en övergång lill vagnskadeförsäkring kan manförmoda atl en del nybilsköpare väljer att inte ha något vagnskadeskydd. Deltainnebär alt många skador inte kommer atl repareras, och resultatet blir etlmindre trafiksäkert bilbestånd. Sammanfattningsvis vill vi besläml avstyrkakommiiténs förslag alt lämnande av vagnskadegaranlier skall betraktas somförsäkringsrörelse och kräva koncession och särskild tillsyn. Kommitténsförslag kommer att medföra ökade kostnader för konsumenien. Nuvarande systemmed vagnskadegaranlier fungerar bra och del finns inget behov av ett ändratsystem. införde den s. k. PV-garantin försina i försålda personvagnar. PV-garantin innebär all personbil somskadas genom yttre olyckshändelse eller åverkan repareras kostnadsfritt påVolvos märkesverkstäder med undanlag för viss självrisk. Införandet av PV-garantin innebar något helt nyttpå den svenska marknaden och en konkurrens med de svenskabilförsäkringsbolagen. Detta resulterade i ett åtal mot Volvos dåvarandeverkslällande direktör, , för att ansågs yrkesmässigtoch ulan lillslånd ha drivit försäkringsverksamhet. Åtalet ogillades i samlligainstanser, i Högsia domstolen med den mofiveringen att "lämnandet avgarantin anses på sådant sätt ingå i bolagets rörelse atl bolaget icke därigenomdrivit försäkringsrörelse i den mening som avses i lagen omförsäkringsrörelse." (NJA 1958:536). Genom Högsta domstolens dom harfastslagits att utfar- 1984/85:77 III dandetav PV-garantin har varit och är en del av Volvos industriellaverksamhet och sålunda icke försäkringsrörelse. PV-garantin har blivit ettsärskill begrepp inom bilindustrin och fram har sådan garantilämnais för ca I 400000 moisvarande ca 6 800000 garaniiär.Lämnandet av garantin har i hög grad befrämjat Volvos svenskapersonvagnsförsäljning och bidragit till atl göra lill landets störstaindustriföretag med en betydande export. Vidare har PV-garantin möjliggjort förVolvo att med framgång på den svenska marknaden möta den starka konkurrensenfrån utländska tillverkare. Nationalekonomiskt innebär detta en högresysselsällning än eljesl och lägre bilimport till landet. Den starka positionenpå hemmamarknaden har varil av slor belydelse för Volvos förmåga att i hårdinternationell konkurrens öppna nya exportmarknader och befästa sin slällningpä redan etablerade marknader. Dessa förhållanden kommer även fortsättningsvisall vara avgörande för Volvos utveckling. Grundtanken med PV-garantin har varit och är atlden genom sin helt speciella och unika utformning och tillämpning alllid skallmedföra ett garanfiskydd lill lägsia kostnad för bilköparen. Kostnaderna för garantiskyddel blir lägre än förmotsvarande skydd genom vagnskadeförsäkring beroende pä attförvaltningskostnaderna vid försäkring är avsevärt högre än de med PV-garantinförbundna förvaltningskostnaderna. Enligt uppgifter fränFörsäkringsinspektionen utgjorde förvaltningskostnaderna i procent avpremieintäkterna 1980 för 10,och för övriga försäkringsbolag mellan23,1 och 41,. Volvos förvaltningskostnader för PV-garantin understigerväsentligt förvaltningskostnader bl.a. på grund av all åtgärder medförsäkringsbrev, premieavier, ägarebyte och reklam icke erfordras. Som en följdhärav har PV-garantin inneburit en belydande besparing i storleksordningenlägst av skadekostnaderna. Dessa uppgick för PV-garantin 1980 till ca70000000 kronor. Kostnaderna för garantiskyddel blir även lägregenom alt lack vara PV-garantin haft en unik möjlighet till uppföljningav inträffade skador. Skadorna rapporteras lill Volvos konstruktionsavdelning,som använder det inrapporterade materialet för alt fä fram en reparalionsvänligarekonstruktion saml effektivare och billigare reparalionsmetoder. Materialetligger även till grund för konstruklionsändringar för åstadkommande av ökadtrafiksäkerhet. samarbete mellan PV-garantin och konstruktionsavdelningenhade inte varil möjligt vid olika försäkringsbolags täckning avvagnskaderiskerna. Förbilligandet av vagnskadeskyddet genomPV-garantin och den i samband därmed fortgående produktutvecklingen har kommiiVolvobilköparna lill godo. PV-garantin har av köparen uppfattats såsom en slorfördel, vilket försäljningsutvecklingen och andra bilfabrikanters antagande avliknande garantier utvisar. Nägra olägenheter eller behov av kontrollåt- 1984/85:77 112 gärderför PV-garantins tillämpning har inte förekommit under den långa tidPV-garaniin varit i funktion. Försäkringsverksamhetskommitién har i samband medsitt delbetänkande om de s. k. caplivebolagens verksamhet i kommit inpå avgränsningen av begreppei försäkringsrörelse och därvid även behandlatgarantier av PV-garantins lyp. Från renl akademiska utgångspunkter finnerkommittén, att sådana garantier företer typiska drag av försäkringsrörelse ochatt del därför ur samhällets och kundernas synvinkel mäste anses föreliggabehov av att kontrollera verksamheten genom bl. a. koncessionsregler ochsärskild tillsyn. Kommillén motiverar inte varför sådant behov skulle föreliggai nu förevarande fall och redovisar inle några olägenheter av den nu snart30-åriga tillämpning. Kommittén tar vidare för givet alt förgarantierna bör gälla samma koncessions- och kontroll-regler som förförsäkringsrörelse i allmänhet, vilkel i och för sig är mycket anmärkningsvärt. Kommittén påpekande, att nybilspriserna"torde" bli lägre om garanti-momentet utgick, bortser, såviit gällerPV-garantien, helt från det förhållandel atl kostnaderna förvagnskadeförsäkring skulle överstiga en tänkt sänkning av nybilspriset.Kommitténs förslag skulle därför innebära en väsenllig fördyring förVolvoköparna. finner det anmärkningsvärt att delbetänkandel, som i övrigtvill bevaka konsumentintresset, gär direkt emot detla ifråga om PV-garantin. Kommittén har sålunda ulan någon motivering i sakunderkänt det rättsläge som etablerats genom Högsta domstolens dom angåendePV-garantin. PV-garantin avses atl omöjliggöras genom alt administrativamyndigheter skall avgöra om garanlilämnandet innebär koncessionsplikligförsäkringsverksamhel. Som en följd av kommitténs motivuttalanden kommer deadministrativa myndigheterna i praktiken atl anse PV-garantin såsomkoncessionspliklig. Om skulle tvingas upphöra med PV-garantin,skulle härigenom såväl finansiella som personella resurser överföras frånVolvos industriella verksamhei till den svenska försäkringsbranschen. Detsammagäller för andra industrier, som tillämpar moisvarande garantier. En avtappningav resurser från den industriella sektorn av näringsliv till försäkringssektornkan inte anses vara påkallad eller önskvärd i elt läge, där landelsindustriella förmåga måste bedömas vara av avgörande belydelse för denekonomiska utvecklingen. protesterar mot kommitténs förfarande altutan särskild anledning söka ändra gällande rätl och omöjliggöra PV-garantin.Volvo hemställer, all, såviit gäller PV-garantin, kommiiténs delbetänkande medförslag lill ändring av bl.a. försäkringsrörelselagen och kommitténs uttalandeni anslutning därtill, icke lägges till grund för blivande lagsfiftning. 1984/85:77 113 Kommittén har funnit all del inte är möjligt atlåsladkomma en klar entydig och prakliskt användbar definition av begreppetförsäkringsrörelse, vilkel innebär att avgränsningsproblem uppstår när mankommer in på blandformer där andra verksamheter företer försäkringsmässiga inslag.Av den föreslagna lagtexten framgår inte om vagnskadegaranlier skall betraktassom försäkring, däremol har kommittén i sin utredning uttalat meningen attvagnskadegaranlier bör betraktas som försäkring. Problematiken att bedöma omen viss verksamhet skall betraktas som försäkringsrörelse är enliglutredningen även avhängigt av vad som i allmänt språkbruk avses medförsäkringsrörelse. Man bör med styrka kunna hävda atlvagnskadegarantierna efter alt ha existerat i allmänhetens ögoninle är atl betrakta som försäkring. Vi vill också konstatera att i denegentliga sakfrågan har ingenting förändrats sedan den s.k. Volvodomen fastställdespå 1950-talel. Enligt kommittén får inle del försäkringsmässigainslaget i elt avtal om bilförsäljning vara alltför obetydligt, omförsäkringsrörelse skall anses föreligga. Enligt vår mening är ell vagnskadegaranliavtal avliten betydelse i del totala köpeavtalet av en ny bil. Vid bedömning av hur vagnskadegaranlier skallbehandlas måsle enligt vår mening konsumenternas intresse vara förögonen och det måste även beakias all vagnskadegarantin sedan många år tillbakaur allmänhetens synpunkt anses utgöra en del av det som ingår vid köp av en nybil. För konsumenterna kommer kommiiténs förslag all innebära högre kostnaderför etl fordons vagnskadeskydd. Den främsta orsaken till detla är atlförvaltningskostnaderna för vagnskadegaranlier är betydligt lägre än förtraditionell vagnskadeförsäkring. Några av skälen till de lågaförvaltningskostnaderna för vagnskadegaranlier är bl. a. följande: - garantierna har inga kostnaderför marknadsföring och försäljning - en treårig obligatoriskvagnskadegaranli innebär atl administrationen för garantin är myckel enkel. Somexempel på förenklad administration kan nämnas atl en kund aldrig behöveraviseras om premiebetalningar och atl ägarbyten därigenom ej behöverregistreras efiersom garantin följer bilen och inte personen . Ur försäkringsbolagens synpunkt är del eltnaturiigt önskemål om att exklusivt behärska ett så stort område som möjligt avdel ekonomiska livet. Delta resonemang är intressant för konsumenlerna, dåkommitténs förslag beträffande vagnskadegaranlier innebär begränsningar imöjligheterna atl göra en garanliulfästelse vilkel kommer atl påverka bådeservice och risktäckningsmarknaderna på ett negativt sätt. Kravet på koncessionäven för garantigivning kommer att innebära atl både personella och fi-8 1984/85. I saml Nr 77 1984/85:77 114 nansiellaresurser överförs från industri- och handelsföretag lill försäkringsbolagen, vilketi strid med försäkringsverksamhelskommitténs önskemål medför en ännu starkarekoncentration av försäkringsverksamheten i vårt land. Enligt kommittén är behovet av samhällskontroll ettav de allra starkaste argumenten för att vagnskadegaranlier skall betraktas somförsäkring. Vi vill i detta sammanhang påminna om 1958 års sakkunniga, somansåg all man borde avvakta erfarenheterna på vagnskadegaranliområdet och altell ingripande med lagstiftning skulle ske först sedan det blivit i praktikenstyrkt, all behovet av lagstiftning var starkare än de fördelar som kundevinnas genom nuvarande frihet. Naturiigivis är det angeläget att garantigivarnaskunder skall kunna känna fullständig trygghet för att garantierna uppfylls. Vikänner dock inte till något fall under hela den lid vagnskadegarantierna varitakluella där någon konsumenl på grund av solidileisskäl ej erhållit ersäitningi enlighet med garanlivillkoren. Kommitténs önskemål om en insyn och kontrollav garantigivning bör enligl vår uppfattning kunna lösas pä annal sätt än atlkräva koncession även för vagnskadegaranlier. Vår bestämda uppfattning är alt lagtexten kan varautformad i enlighet med förslaget, men alt det framför alll inle ligger iallmänhetens intresse atl ändra nuvarande vagn-skadegarantier lill atlbetraktas som försäkring. Fördelarna med denna fria form av garantigivning ärenligt vårt förmenande belydande i jämförelse med alt införa koncessionstvångför garantigivning. Alltsedan vagnskadegarantierna infördes har M försina medlemmars räkning handlagt ell slort antal skaderegleringsfall inom ramenför olika vagnskadegaranlier.