prop · G803181 · 1984-12-31 00:00:00 — Den slutna vården är väl ulbyggd i Sverige.Målet för länssjukvården har varil all successivt höja kvalilelen. 1984/85:181 10 kan - i takt med primärvårdensutbyggnad - vissa resurser frigöras, bl.a. som en följd av den pågåendeulbyggnaden av resurser för sjukhemsvård osh sjukvård i hemmet. En koncentrationav länssjukvårdens resurser ger kvalitativa vinsier när del gäller medicinskkvalitet och säkerhel. En viktig uppgift för huvudmännen är att pröva vägar föratt förändra vårdstrukturen. Länsdelssjukhusen, som är av mycket varierandestorlek, kommer i flera fall i den framlida vårdorganisationen atl fylla enannan funklion än . Av vårdideologiska skäl bör en del av hälso- ochsjukvårdens vårdutbud och värdstruktur starki förändras. Den påbörjadeförändringen av den slutna psykiatriska sjukvården frän en koncentration påmentalsjukhus till öppnare och lokala psykiatriska vårdinsatser mäste fortsättaoch fullföljas. Likaså måste utvecklingen av långtidssjukvården präglas av en islörsla möjliga utsträckning lokalt förankrad vård i hemlika boendeformer medprimärvården som huvudansvarig. Den sjukhusanslutna långtidssjukvärden börbegränsas lill sådan vård som kräver särskilda ulrednings- eller rehabiliteringsinsatsereller är starkt beroende av service från andra sjukhusenhe-ler. Med den tämligen långtgående reduktion av platserna vidmedicin- och kirurgklinikerna som kommer alt bli nödvändig, är det ofrånkomligtatt länsdelssjukhusens uppgifier och arbetsformer prövas för att undvikaavsevärda driftsekonomiska nackdelar. Det finns också kvalitativa skäl somtalar för alt man bör la upp de minsla akutsjukhusens roll lill diskussion.Otillräckligt patientunderlag kan som påpekais i underlagssludien leda lill atlpersonalens kunskaper och yrkesfärdighet inle kan upprätthållas. Allmänheten har ell självklart krav på bästa möjligamedicinska omhändertagande nära hemorten och på en lokalt ulbyggd omvårdnad aväldre. För att detta skall kunna genomföras måste sådant hälso- ochsjukvårdsarbete, som kan utföras i en lokal primärvårdsorganisation, erhållakraftiga resurstillskott, främst genom omfördelning. Redan i huvudmännens nuvarandefemårsplaner markeras en belydande resursförstärkning för omvårdnaden av äldreoch för den lokala öppna vården. Vi bedömer det således nödvändigt all under 1990-talelfortsätta satsningen på en utbyggd lokal sjukhemsvård och utökad sjukvård ihemmel liksom en ökad andel öppen vård vid vårdcentraler, dagvård samt olikaformer av förebyggande verksamheter. För att kunna erbjuda en sådan lokalhälso- och sjukvårdsservice erfordras atl primärvärden på sikl kommer attdisponera en stor andel av hälso- och sjukvårdens samlade resurser. För att åsladkomma en förändring av hälso- ochsjukvårdssystemet måste fortsatta åtgärder på riksnivå vidtas. Dessa bör bl.a.inriktas på alt stödja huvudmännens långsiktiga arbete med atl förverkliga dennya hälso- och sjukvårdslagens syften och atl förändra vårdstrukturen. Medhänsyn lill bland annal ansvarsuppdelningen inom hälso- och sjukvärden måsleelt 1984/85:181 11 sådani arbete bedrivas väl samordnat. Informaiions- och utbildningsarbetet bör inriktas mol altutforma och bedriva informationsåtgärder gällande HSL/HS 90, som innefattarinformations- och utbildningsmaterial om innebörden av utvecklingen inomhälso-och sjukvården och behovel av förändringar i vårdstrukturen saml mot atlinitiera fortsatta åtgärder vad gäller personal- och sysselsättningsplaneringsaml grund- och vidareulbildningsinsatser. Arbetet med vårdprogramunderlag bör inriktas mol attutforma system för medicinsk normering, bl.a. avseende vårdmässiga ochekonomiska aspekter på olika undersöknings- och behandlingsmetoders lämplighelsaml för effeklivisering av den befintliga verksamhelen. Vidare bör de slatligaekonomiska/finansiella påverkansmedlen ges en ulformning som svarar mol dethälsopolitiska innehåll, som här har skisserats för atl ge en ram förverksamhetens innehåll, inriktning och dimensionering. Kunskaper om vårdbehov, vårdens tillgänglighet och vårdenseffekler är av avgörande betydelse för all kunna erbjuda hela befolkningen engod vård på lika villkor. Alltför ofta uttrycks redovisningar av hälso- ochsjukvårdens verksamhet främsl i lermer av vårddagar och vårdtillfällen. Dettager ett myckel begränsat perspektiv på verksamhelen. I de fall bedömningar avproduktiviteten och effektiviteten inom hälso- och sjukvårdssystemet ihuvudsak baseras på dessa mått finns dessulom en stor risk atl förlorakopplingen till de reella målen för hälso- och sjukvårdens verksamhel. Det är - bl.a. mot denna bakgrund - angelägel atlsjukvårdshuvudmännen som en integrerad del av sin verksamhet vidareutvecklarformer och metoder för uppföljning och utvärdering. På motsvarande sätt bör enuppföljning av övergripande hälso- och sjukvårdspolitiska mål ske på nationellnivå. Detta utvecklingsarbele - vars inriktning närmare beskrivsi underlagsstudien - bör bl.a. Intensifieradeansträngningar att inom ramen för den reguljära verksamheten söka belysaeffekter av preventiva, behandlande och rehabihteran-de insatser i termer avminskade hälsorisker, förbättrad hälsa och ökad funktionsförmåga. Vidareutvecklingav palientstatisliken så att den omfattar såväl sluten som öppen vård och kanrelateras till ålder och socio-ekonomiska bakgrundsfaktorer (i första handyrke). Löpanderedovisningar av värdstrukturens förändringar speciellt vad avser utbyggnadenav primärvården och länssjukvårdens omstrukturering. 1984/85:181 12 Beskrivningar sombelyser avvägningen mellan förebyggande, behandlande och rehabiliterandeinsatser. Särskild uppmärksamhet bör därvid ägnas möjligheter all redovisaomfattning och inrikining av hälso- och sjukvårdens individ- ochsamhällsinriktade förebyggande insalser inklusive anslrängningar att aktivtidentifiera hälsopolitiska riskgrupper. Bedömningar avvårdens tillgänglighet och kontinuitet. Metodutveckling för att - specielltinom primärvården - löpande kunna följa bl.a. vårdens geografiska,demografiska, socioekonomiska och kullurella tillgänglighet bör ges högprioritet. Därvid bör speciell uppmärksamhel ägnas möjligheter att identifieravårdpoliliska riskgrupper, dvs. i vilken utsträckning olika befolkningsgruppererhåller en vård på lika villkor. De förslag till hälso- och sjukvårdspolitik inför 90-talelsom utvecklas i denna rapport innebär en forlsall omprioritering inom hälso-och sjukvården enligt de principer som drogs upp inför planeringen under1970-talel. Den innebär en förändring av resursfördelningen från ett slarklberoende av sjukhus och andra institutioner till en uppbyggnad av vårdresurseri mer decenlraliserade och öppna former. Förslagen är i linje med de regionalpolitiska målen ochkonsekvenserna för en decentraliserad samhällsstruktur. Primärvården behöverbyggas ut kraftigl på sjukhusorlerna. Därmed skapas sysselsättning somkompenserar neddragningar inom länssjukvården. Särskildasysselsättningsskapande ålgärder kan dock behövas på ett mindre antalsjukhusorier. Hälso- och sjukvården har stor betydelse för den lokalasysselsättningen. Värdens fortsaita utbyggnad bör ske i organiserat samarbetemellan föreirädare för sjukvårdshuvudmän samt värd-, regional- ocharbetsmarknadspolitik. Strukturåtgärder som är angelägna ut vårdpolilisksynpunkt bör genomföras även om delta kan leda lill övergående lokalasysselsättningsproblem. För atl lösa lokala sysselsättningsproblem i sambandmed hälso- och sjukvårdens strukturomvandling bör i försia hand samhällelregional- och arbetsmarknadspolitiska medel ulnyttjas. En del av dessa medelbör också kunna användas för atl arbeta i riktning för en vårdslruktur som iökad ulslräckning baseras på primärvården. Dessa olika lyper av strukturförändringar förutsätter ennära samverkan mellan ansvariga organ inom hälso- och sjukvården respeklive deorgan som ansvarar för arbetsmarknads- och regionalpolitiska ålgärder på lokal,regional respeklive nationell nivå. Personalen är hälso- och sjukvårdens nyckelresurs. Denkvantitativa tillgången pä erforderlig personal, kvaliteten i form av personalens 1984/85:181 13 kunskaper och färdigheter och deras förhållningssätt lillvårdarbetet är av stor betydelse för möjlighelerna atl förverkliga de hälso-och sjukvårdspolitiska intentionerna. Fördelningen av personal på olikageografiska områden och verksamhetsområden är grundläggande för att kunnaerbjuda en vård på lika villkor för hela befolkningen. Personal- ochuibildningsplaner-ingsfrägorna är därför av strategisk betydelse för atl dehälso- och vårdpoliliska målen skall kunna förverkligas. I redovisningen pekar vi pä vissa möjligheter att förändrapersonalens kunskaper, färdigheter och attityder genom successiva anpassningarav utbildningarnas innehåll, bredd och form. Bl.a. betonas behovel av nyakunskapsområden, en bällre samordning av vissa olika utbildningsgrenar samt enmer primärvårdsförankrad praktik. Vi anser det angelägel all i ökad utsträckning anpassainnehållet i all vårdutbildning lill de hälsopolitiska utvecklingssträvandena.Det behövs en bättre balans mellan utbildning för iradilionella vårduppgifteroch ulbildning inriklad mot förebyggande arbete, omvårdnads- och grupparbeteoch samverkan med och andra samhällssektorer. Vi vill peka på betydelsen av kraftfulla salsningar påfort- och efterutbildning för atl stärka personalens kompelens och ökaberedskapen för nya och förändrade arbetsuppgifter. Huvuddelen av den personalsom kommer atl arbela inom hälso- och sjukvården har erhållil sin grund- och vidareulbildning. Särskilda fortbildningsinsatserför denna personal måste initieras liksom fortbildningsinsatser för att häjakompelens-nivån för biträden till motsvarande undersköterske/sköiarkompelens. Vi anser att konsekvenserna av den förändradevårdstrukturen och de hälsopolitiska målsättningarna vad gäller såvälvårdpersonalens arbetsuppgifter och kunskaper som vårdutbildningarnasanpassning härtill ytterligare behöver analyseras. Av särskilt intresse för den här föreslagna ulredningen äratt konkretisera förändringarna i arbetsuppgifter för personal inomlänssjukvården och primärvården mol bakgrund av den nya vårdstruktur somföreslagils. För personal inom primärvården är del därvid bl.a. fråga om nyauppgifier vad gällerexempelvis äldreomsorg, psykiatrisk vård och hemsjukvårdliksom nya relationer lill både länssjukvården och . Förlänssjukvården måste kraven från den fortgående specialiseringen ochmedicinsk-iekniska utvecklingen las i beaktande. Det gäller såväl relationermellan olika personalgrupper som kompetensen hos varje yrkesgrupp. Mot dennabakgrund är del angeläget alt arbetet med atl ulvärdera de reformeradevårdutbildningarna prioriteras i del fortsatta arbetet med utbildningsfrågorna. Vi föreslår därför att ett fortsatt och tvärsektorielltulredningsarbele genomförs inriktat pä dessa frågeställningar och medutgångspunkt frän HS 90-studierna. 1 elt sådant utredningsarbete är detangeläget atl särskilt uppmärksamma hur personalen genom olikautbildningsinsatser säväl på 1984/85:181 14 grund- och vidareulbildningsnivå som i fort- ochefterutbildning skall kunna få en vidgad medvetenhet av de sociala ochmiljöbetingade faktorernas betydelse för hälsa och sjukdom saml ökade kunskaperifråga om hälsopolitiska uppgifter. Därutöver behöver behovet av pedagogiskförnyelse och påverkan av attityder och synsätt också ägnas uppmärksamhetliksom frågan om hur ökad samverkan mellan olika vårdutbildningar kan kommatill stånd utan alt för den skull ändra hela studieorganisationen. Vi föreslår också en särskild ulredning för att se överläkarnas vidareulbildning i syfte all fä lill stånd sådana förändringar somgör del möjligt att på ell lättare och mer flexibelt sätt anpassavidareulbildningen till hälso- och sjukvårdens utveckling. I HS 90-arbetet har genomförls beräkningar av lillgång ocheflerfrågan på hälso- och sjukvårdspersonal fram mol år 2000.Tillgångsprognoserna, med utgångspunkt från nu beslutad intagningsnivå tillvärdutbildningarna, har kunnal göras med ganska god säkerhel.Efterfrågebedömningarna har utförts i form av några olika trendmässigaframskrivningar, vilka är baserade på antaganden om årliga volymökningar,arbelstidsförhålanden m.m. Del avgörande för de olika alternativen som därvidvalts är i grunden den samhällsekonomiska utvecklingen. Vi har inte kunnat la slällning till vilket av de angivnaefterfrågealterna-liven, som kan bedömas vara mest realisliskl uiifrånhälsopolitiska utgångspunkter. I den slutliga avvägningen avutbildningskapacitet m.m. måste härutöver även andra faklorer vägas in. Vi går därför inte längre i våra överväganden än altredovisa angivna trendmässiga efterfrågeallernativ. De beräkningar som framtagitsbör dock enligt vår uppfattning kunna ulgöra ett led i att ta fram underlag-tillsammans med annal malerial - för politiska ställningstaganden om denframlida dimensioneringen av vårdutbildningar m.m. 1 enlighel härmed är del dock nödvändigl att fortsätta allfölja upp personalutvecklingen och all analysera de förändringar ipersonalresursernas omfattning, fördelning och ulnyttjande som sker. Dessakunskaper bör läggas lill grund för fortsatta efterfrågeberäkningar m.m. Vårapersonalprognoser förutsätts därför ulgöra inledningen lill etl forlsall ochrullande prognosarbete. pågår arbete med atl ta fram enunderlagssludie om personal- och utbildningsplanering. 1 denna kommer de ovanredovisade tillgångs- och eflerfrågeberäkningarna alt yllerligare fördjupas ochkonkretiseras samt kompletteras uiifrån en programmatisk ansats. Delta är inleminsl angelägel i en situalion där hälso- och sjukvårdens struktur förväntaskomma att påtagligt förändras. Underlag för sådana programmatiska beräkningarför perioden fram mol skall givelvis sä långt som möjligl utgöras avmaterial från de samlade HS 90-sludierna. Prop.1984/85:181 15 HSL:s starka markering av att planeringen av hälso- ochsjukvården skall utgå från befolkningens behov och leda lill en vård på likavillkor släller stora krav på atl hälso- och sjukvården förfogar över statistikoch annan information om bl.a. riskfaktorer, hälsoförhållanden ochvärduinyitjande. Vi ansluler oss lill stalistikutredningens förslag aU nyaområden som är angelägna aU utveckla är statistik som belyser befolkningenshälsorisker samt paiientstatistik från offentlig öppen vård. från privatsjukvård och företagshälsovård samt en mer detaljerad redovisning avsjukvårdskostnader (resurs- och prestationsstatistik). Vi anser all man sa långt som möjligt bör baserastatistiken på urval. I värt förslag om en ulvecklad regisirering avolycksfallsskador och dess orsaker tillämpas urvalsprincipen. Detla uteslutergivelvis inte behov av särskilda löpande patientregister pä säväl cenlral somregional bas. I är förulsällningarna alt följa hälsosiluationenoch dess utveckling m.m. särskilt goda tack var vår omfaUandebefolkningssiatistik och våra etablerade register över vissa sjukdomar ochskador. Det är angeläget atl tillgång även i fortsättningen kommer att finnastill dessa regisler, givelvis med de begränsningar i användning m.m. sompersoninlegritelen kräver. Del är angeläget all öka användningen och fördjupaanalysen av befinllig hälsostatislik. SCB:s ULF-undersökningar behöver urhälsopolitisk synvinkel kompletteras, uividgas och vidmakthållas. Det behövsmöjlighet all löpande kunna relatera såväl hälso- och vårdsialistik tillsocioekonomiska bakgrundsfaktorer och yrke såväl på lokal, regional somnationell nivå. Speciell uppmärksamhel bör ägnas möjligheter atl beskrivakonsekvenser av ohälsa uttryckt i t.ex. termer av funktionsförmåga. Del är angeläget all vi får fram en bred och samladperiodisk redovisning med sammanslällning och analyser av hälsoutvecklingen iSverige. Man bör pröva möjligheterna lill etl samarbete mellan socialstyrelsenoch gemensam publicering med den nuvarandestatistiska årsboken för landstingen. Den epidemiologiska bevakningen av befolkningenshälsorisker behöver fördjupas. Detta är en angelägen uppgift för desamhällsmedicinska enheterna atl engagera sig i. Ytterligareulvecklingsarbele är dock nödvändigl för all finna former och innehåll för enmer omfallande epidemiologisk bevakning. Det behövs en regelbunden sammanställning och analys avförändringar mom hälso- och sjukvården som underlag för regeringensställningstaganden, som i huvudsak kan baseras på existerande planer ochslalistik och som bör redovisas till hälso- och sjukvårdsberedningen avsocialstyrelsen i samråd med . Innehållel i landstingensekonomiska långlidsplaner behöver vidareutvecklas så all det i högre grad kanrelateras till hälso- och sjukvårdspoliliska mål. 1984/85:181 16 Den svenska medicinska forskningen har inlernationelltsell en hög ställning och del är angeläget att den även framledes kan hävda sigväl. Forsknings- och utvecklingsarbetet är vid sidan av personalutbildningenell av de vikligasle medlen för all påverka hälso- och sjukvårdens inriktningoch innehåll pä . En slutsats av HS 90-arbetet är att del är nödvändigt attförändra och anpassa forsknings- och utvecklingsarbetet och dess inriktning ienlighel med de utvecklingssträvanden som HS 90 ger ullryck för. Det krävs enomstrukturering och därmed omfördelning av FoU-verksamheten. Omstruktureringenmåsle följa den omstrukturering som sker inom hälso-och sjukvården. De nyakunskaper och den nya normbildning som dessa kunskaper kan frambringa måste istarkare ulslräckning än förankras i den basala hälso- och sjukvården,dvs. inom primärvården och länssjukvården. Normgivningen bör således inteenbari som grunda sig på det FoU-arbete som sker inomuniversitetsinstitutioner och sjukhus. Med primärvärden som bas och med en kompletterandelänssjukvård inom de enskilda landstingen bör FoU-arbelel ske i direklanslulning till de problem som finns inom vården och del palieniarbele sombedrivs på ovannämnda vårdnivåer. Den påbörjade förändringen av inriklningen av denmedicinska forskningen mot mer förebyggande insalser. mol allmänmedicin ochandra decentraliserade vårdformer och mot psykiatriska och långvarigasjukdomar måsle fullföljas. Därulöver måste också utvecklas en socialt ochekonomiskt inriktad forskning kring hälso- och sjukvårdens problem.FoU-verksamheten bör relateras lill hälso- och sjukvårdens praktiska problemmed förankring av verksamheterna till primärvård och länssjukvård. En ulvecklingav forskning relaterad lill de medellånga vårdutbildningarna bör utvecklasfrämst på omvårdnads- och rehabiliteringsområdena. Den epidemiologisktpräglade forskningen behöver förslärkas. Särskild uppmärksamhel bör ägnasforskning inriklad mol att belysa orsaker till ohälsans omfattning ochfördelning mellan olika befolkningsgrupper. Hälso- och sjukvärdsforskningen behöver en faslare basinom universitetsorganisationen med en hälsopolitisk profilering. Samverkanmellan MRF, DSF och andra forskningsråd kring hälso- och sjukvårdsforskningenbehöver ulvecklas. Landstingen själva mäste fördjupa silt engagemang iforskningsfrågorna och bygga upp kunskaper och kompetens inom området. Hälso-och sjukvårdsberedningen bör i sill arbete ta upp också forskningsfrågorna frånhälso- och sjukvårdspolitiska utgångspunkter. Hälsopolilik inför 90-lalel - konlinuilel och förnyelse Vägledande i HS 90-arbetel har varil kraven på eltoffensivt hälsopolitiskt synsäll, en behovsrelalerad hälso- och sjukvårdsplaneringoch en avvägning 1984/85:181 17 mot samhällsekonomiska och arbelsmarknadspolitiska mål ochrestriktioner. Ett offensivt hälsopolitiskt synsätt innebär att dehälsopolitiska utgångspunkterna och kraven bör ges en förstärkt plats isamhällsplaneringen. Därför måste vi utveckla mekanismer härför och förslärkaden tvärsektoriella samverkan kring hälsofrågorna som en central del avvälfärdsuivecklingen. Vår analys av förutsättningar, krav och behov har lelt ossfram till att föreslå en effeklivisering av hälso- och sjukvården genom enkvanlilativ och kvalitativ utveckling av primärvården så att den kan svara förbefolkningens behov av bassjukvård och för den största delen av hälso- ochsjukvårdens förebyggande insalser. Vi föreslår alt man satsar på en ulvecklingav den samhällsmedicinska verksamhelen inom landstingen, till huvuddelen inlegreradi primärvärden och slödd av särskilda samhällsmedicinska enheter. Vi föreslårvidare att länssjukvården och regionsjukvården koncentrerar sin verksamhel lillden vård där kontinuerlig övervakning, koncenlrerade utrednings- ochbehandlingsinsatser samt tekniskt och kunskapsmässigt särskilt specialiseradeålgärder moliverar denna vårdnivå. Delta är en förutsättning för atl bibehållaoch utveckla specialistvården och överföra nya verksamheter och metoder frånregionsjukvården. Den samhällsekonomiska utvecklingen har en avgörandeinverkan på vilka resurser som kan avdelas till hälso- och sjukvårdssektorn. Enhög ekonomisk tillväxt ger större förutsättningar att tillföra hälso- ochsjukvårdsverksamheten resurser än en låg tillväxt med kraftig inflation.Möjligheterna. atl åstadkomma en omslruklurering av värden är dels beroende avi vilken utsträckning nya resurskrav kan finansieras via omprövning ocheffeklivisering av befinllig verksamhet, dels vilken ekonomisk tillväxt som ärför handen och de ekonomiskl politiska och budgelpoliliska ställningstagandenstatsmakterna gör om de hur de resurser bör fördelas som tillväxten genererar.Genomförande av olika slag av ålgärder måsle sålunda anpassas till vad som ärmöjligt att åstadkomma genom omprioriteringar m.m. och till de restriktionersom följer av tillväxten i ekonomin och slalsmaklernas budgetpolitiska ochekonomiskt politiska ställningstaganden. Vi har i HS 90-projektet redovisal inriktningen av deförändringar av hälso- och sjukvården som vi bedömer vara erforderliga framtill på grundval av de hälsopolitiska krav och samhällsekonomiskaförutsättningar m.m. som kan bedömas. Vi har också i form av exempelangivit olika möjligheter och önskvärda förändringsmål. Del ankommer givelvispå de enskilda landstingen att i sin planering ta ställning till omfattningenav förändringarna inom sitt landsling liksom till förändringstakten på grundvalav olika regionala och lokala behov och förulsättningar. Förändringarna måstesjälvfallet ske successivt. Våra förslag utgör en konkretisering och vidareutvecklingav hälso- och sjukvårdslagens mål och intentioner. De är också i samklang medden 2 1984/85. 1984/85:181 18 hälsopolitiska strategi som världshälsoorganisationenförordar och som vi från svensk sida anslutit oss lill. Ett förverkligande av dessa mål och inlenlioner innebäringa dramatiska förändringar inom svensk hälso-och sjukvård. De förändringarsom krävs för att öka hälso- och sjukvårdens möjligheter all bidra tillförbättrad hälsa och god vård kommer dock atl kräva ell målmedvetet arbele.Erfarenhetsmässigl vet vi atl det finns ett alltförstort gap mellan plan och verklighetnär del gäller att utveckla de förebyggande insatserna, omfördela resurser frånlänssjukvård till primärvård och förändra vårdutbildningarna i enlighet med dehälsopolitiska prioriteringarna. Det krävs därför också en målmedvetenuppslutning bakom dessa mål och intentioner. Docent har avgell ett särskilt yttrande. HS 90-arbetel har under den avslutande fasen letts av enarbeisgrupp för långsiktig planering under hälso- och sjukvårdsberedningen medföljande sammansättning: , , statssekreterare, ordförande , Guslaf, avdelningschef Croné, , sjukvårdsföreslåndare , , departementsråd (fr.o.m. 1984-01-01) Lamnevik, , avdelningschef Orava, , sjukvårdsdirektör , Hans, docent Skalin, , utredningschef Bratthall, , departementssekreterare, sekreterare. Utredningsarbetet har genomförls inom socialstyrelsenunder ledning av generaldirektören samt med avdelningschefenGunnar och byråchefen () somprojektledare. 1984/85:181 19 Inom ramen för HS 90-projeklels avslutande huvudfas har. ulöver huvudrapporten, utgetts följande i intagna skrifter: SOU 1984:40 Hälsopolitiska mål och behovsbaseradplanering. SOU 1984:41 Hälsopolitiska mål ochbehovsbaserad planering. Fakta omohälsans och vårduinyitjandets socioekonomiska fördelning i