prop · G803124 · 1984-12-31 00:00:00 — Även mannen ellernågon av de inblandade männen torde oftast ha hemvist här, men ej heller dettahar någon betydelse för domsrätten. Lika litet påverkas domsrätten av barnetsmedborgarskap eller av barnets partsställning i målet. Enligt punkt 2 är svensk domstol behörig, om talanförs mot en eller flera män som har hemvist här. Det förutsätts alltså attmannen eller männen är svarande i målet. Barnets eller moderns hemvist är utanbetydelse, liksom de berörda personernas medborgarskap. Regeln torde bli avpraktisk betydelse främst i de fall där ett barn med utländskt hemvist förtalan om fastställande av faderskap mot en man med hemvist i . ' Punkt 2i paragrafens första stycke har jämkats i propositionsförslaget. 1984/85:124 47 För att en talan mot fler än en man skall kunnaprövas i räcker det inte med att endast någon av männen har hemvisthär. Detta är motiverat av att svensk domstol annars skulle kunna fastställafaderskapet till ett barn, fastän varken den som förklaras vara far eller bamethade något hemvist här. En regel som innebar att det var tillräckligt att en avmännen hade hemvist här kunde dessutom inbjuda till missbmk. Genom en ogmndadtalan mot en man skulle det nämligen bli möjligt att i målet dra in en annanman som helt saknade anknytning till . I de få fall där det kan varamofiverat med svensk domsrätt fastän anknytningen till endast består iatt en av de aktuella männen har hemvist här får domstolen i stället ta upptalan mot de övriga männen med stöd av punkt 3. Enannan fråga är om talan över huvud taget får föras mol flera män . Detär en materiell fråga som bör avgöras enligt den lag som anges i 5 § förstastycket. flesta fall innebär behörighetsgmndema i punkt 1 och 2 att en talan omfastställande av faderskap med stöd av 3 kap. 13 § kanhandläggas gemensamt med en talan om hävande av en legal faderskapspresumtion.I de fall där bamet inte har anknytning till genom hemvist och där denene men inte den andre mannen har hemvist här, är det endast möjligt att ta uppmålet mot den man som har hemvist i . Om detta skulle varafastställelsemålet, är det ändå inte möjligt att pröva i fall då någon annanman skall anses som far enligt en legal presumlion som gäller här i landet (sedock specialmotiverngen till 5 § första styckel). Begränsningeni möjligheterna att förena en negativ och en positiv faderskapstalan är - hksomnär det gäller behörighet enligt punkt 2 -motiverad av att det knappast finnsnågot intresse av en svensk prövning av det faderskapsmål där mannen inte harnågon anknytning till (bortsett från eventuellt medborgarskap).Rättsskyddsintresset hös den man som inte har någon anknytning till Sverigetalar också för att han inte skall behöva svara inför en svensk domstol. Inågol enstaka fall kan del dock länkas att domstolen med stöd avbehörighetsregeln i punkt 3 finner anledning att tillåta att båda målen prövashär. I underhållsmål och andra liknande mål kan detförekomma atl mannen genstämningsvis vill göra gällande att han inte är farfill barnet. Något särskilt problem uppkommer inte i de fall omständigheternaär sådana att svensk domsrätt skulle ha förelegal för det fall att mannenstalan hade väckts självständigt. Om emellertid den enda anknytningen tillSverige är mannens hemvist här, är svensk domstol behörig endast iunderhällsmäiet. I ett sådant fall går det således inte atl pröva den av mannensåsom kärande genstämningsvis väckta talan om hävande av faderskapet. Skälen för denna skillnad i behörighet är flera.Den genstämningsvis väckta talan har långt störte räckvidd än det konkretaanspråk som avses med huvudkäromålet. Det är vidare knappast rimligt att barnetskall behöva dras in i en faderskapsprocess vid en svensk domstol enbartdärför att barnet har väckt talan om underhåll här. 1984/85:124 48 I vissa fall kan mannens intresse av en prövning avfaderskapstalan eventuellt tillgodoses prejudiciellt Qfr NJA 1964 s. 247). Iövrigt får de fall, där det är motiverat att en genstämning tas upp här, lösasgenom den möjlighet till behörighet som punkt 3 erbjuder. Punkt 3 är avsedd att förhindra oskäliga resultat iett enskilt fall av att behörighet inte föreligger med tillämpning av någon avde föregående punktema. Domstolen kan då ändå ta upp målet om det finnssärskilda skäl för det med hänsyn till anknytningen till . Som regel böranknytningen bestå i hemvist eller medborgarskap. Vidbedömningen av det befogade i att ta upp ett faderskapsmål får de allmännaresonemangen om svensk domstols behörighet i avsnitt 2.2.1 Qäna som ledning.Partemas olika intressen har sålunda betydelse men också det mera allmänna intressetav att svenska domar godtas utomlands. Domstolen är oförhindrad att i sinavvägning även beakta om rättegången rent praktiskt går att genomföra och omden kan leda fill något meningsfullt resultat. Iavnitt 2.2.1 har mer ingående diskuterats vissa typsituationer där punkt 3 kantänkas komma till användning. Anledning till att ta upp ett mål här, trots attden enda anknytningen till är svenskt medborgarskap, kan sålunda varaatt hemvistlandets rättssystem eller lagar är sådana att faderskapsfrågan intekan prövas i det landet eller att prövningen leder till resultat som ärstötande för svensk rättskänsla Qfr 12 §). Detta gäller särskilt när samtligainblandade är svenska medborgare. Med hänsyn till den stora vikt som i svenskrätl fästs vid vad som är bäst för barnet kan del i vissa fall varafillräckligt att endasl bamet har svenskt medborgarskap. Vid bedömning avangelägenheten av svensk domsrätt kan vidare sådana omständigheter filläggasbetydelse som när den eller de som är svenska medborgare kan beräknas komma atlåtervända till . Bestämmelsenär avsedd att tillämpas restriktivt. Det innebär bl. a. att svensk domsrättinte regelmässigt föreligger enbart därför att en eller flera av parterna ärsvenska medborgare. Hemvist i i förening med andraomständigheter kan också vara skäl för att målet tas upp här med stöd av punkt3. Sålunda bör mannens hemvist i i vissa fall kunna tilläggas betydelseäven om mannen är kärande i målet. Om familjens gemensamma hemvist harvarit men modern och barnet, eventuellt efter en skilsmässa, harflyttal utomlands, kan anknytningen till fortfarande vara så stark attexempelvis ett mål om negativ faderskapstalan bör tas upp här. Som har nämnts i specialmotiveringen till punkt 2kan det vidare finnas fall då det är motiverat att tillåla alt enfaderskapstalan tas upp genom en genstämning. Detta gäller främsl när del ärrättsligt eller faktiskt omöjligt för mannen att väcka talan i det land därbarnet och modern är bosatta. I regel bör emellertid faderskapsfrågan prövasendast prejudiciellt, i den mån detta är möjligt, när en invändning motfaderskapet görs i exempelvis Prop.1984/85:124 49 ettmål där barnet riktar underhållsanspråk mot mannen Qfr NJA 1964 s. 247). Även moderns hemvist kan någon enstaka gång grundasvensk domsrält. Modems hemvist har dock liten praktisk betydelse somsjälvständig behörighetsgmnd, eftersom hennes hemvist i de flesta fallsammanfaller med barnets. Ävenom det endast är fråga om en tiUfallig vistelse i kan det finnas skälatt ta upp ett faderskapsmål när parterna är statslösa eUer flyktingar ochdomsrätt inte föreligger i något annat land Qfr 7 kap. 3 § lÄL och prop.1982/83:38 s. 14). Det bör dock i allmänhet vara fillräckligt att målet kan tasupp av svensk domstol först sedan bamets eller svarandens vistelse här har fåttsådan karaktär att hemvist kan anses föreligga. Tillde fall där det någon enstaka gång kan vara motiverat med svensk domsrätt utanatt det föreligger anknytning genom svenskt medborgarskap eller hemvist här hörvidare att målet rör ogiltigförklaring av ett faderskapserkännande som hartillkommit under medverkan av en svensk socialnämnd. Har erkännandet alldelesnyligen avgetts och godkänts i torde det - främst av utredningsskäl -utgöra anledning att tillåta att målet behandlas här. Är samtliga inblandadesedan länge bosatta utomlands finns det däremot knappast skäl att frågan tas uppi , särskilt om detta inte medför några fördelar frånutredningssynpunkt. I anslutning till punkt 2 har berörts vissaprocessuella situationer, där behörighet enligt punkt 3 kan komma i fråga ienstaka fall. Det gäller när den svenska domsrätten bygger på mannens hemvistoch endast en av två eller flera instämda män har hemvist här. Omständigheter som är alltför tillfälliga för attkunna tilläggas betydelse är l.ex. att barnet har avlats eller fölls här ilandet eller att mannen har egendom här. Likaså bör det vara utan betydelse altparterna har avtalat om behörighet för svensk domstol. Bestämmelserna i förevarande stycke klargör såledesnär svensk domsrätt föreligger. En annan sak är vilken domstol i somär behörig att ta upp målet. Det regleras inte i denna lag utan framgår avreglerna i 3 kap. 3, 7 och 13 §§ . Bestämmelsen avser fall där denbehörighetsgrundande anknytningen har ändrats. Utgångspunkten är attbehörighetsfrågan skall avgöras på grundval av förhållandena vid fiden förtalans väckande. Är fömtsattningarna för svensk domsrätt uppfyllda vid denfidpunkten, förblir domstolen behörig oavsett eventuella ändringar av debehörighetsgmndande omständighetema som inträffar under rättegången Qfr 10kap. 15 § ). Om å andra sidan någon behörighetsgmnd inte harförelegat när talan väcktes men därefter uppkommer innan talan har hunnitavvisas, medför den ändrade anknytningen att den urspmngliga behörighetsbristenanses botad. 4 1984/85. 1984/85:124 50 Även om behörigheten i princip skall avgöras medhänsyn till de förhållanden som föreligger när talan väcks kan det varanödvändigt att beakta anknytningen till både i det förflutna och iframtiden. När det gäller att avgöra om det föreligger hemvist i måsteman ta ställning till hur länge en part har vistats här och vilken karaktärvistelsen har haft. Hur det förhåller sig med partens avsikt att kvarstanna härhar också betydelse Qfr om hemvistbegreppet specialmofiveringen lill 2 §). Vidtillämpning av första stycket 3 kan en tidigare anknytning till ha storbetydelse. Ett fall som kan nämnas i anslutning fill denna punkt är att ettbarn, som är fött i äktenskap, efter en skilsmässa har flyttat utomlandsfillsammans med sin mor. Mannens hemvist här i landet är i och för sig intefillräckligt för svensk domsrätt i exempelvis ett mål om negativfaderskapstalan där mannen är kärande. Om detta hemvist sammanställs medfamiljens tidigare gemensamma hemvist i , kan detta dock medföra attdomsrätt bör anses föreligga i ett sådant fall. Eft specialfall där huvudregeln inte kan tillämpasär om den part, vars hemvist eller medborgarskap medför svensk domsrätt, haravlidit före rättegången. I så fall är partens hemvist eller medborgarskap vidtiden för dödsfallet avgörande (11 §). En talan vid svensk domstol om fastställande avfaderskap eller om hävande av ett faderskap som gäller enligt 2 § skall prövasenligt lagen i den stat där barnet har sitt hemvist när målet avgörs i förstainstans. Frågan humvida ett faderskap, som gäller enligt 2§, skall anses hävt genom en faststälielse av att en annan man är barnets farbedöms enligt samma lag som har tillämpats vid fastställelsen. (Jfr4 § i utredningens förslag) I bestämmelsen regleras lagvalet i faderskapsmål.Bestämmelsen gäller dock inte mål om ogiltigförklaring av ettfaderskapserkännande. Den frågan behandlas i 6 §. Bestämmelsen är gemensam för posifiv och negafivfaderskapstalan. Talan skall prövas enligt lagen i den stat där barnet har sitthemvist (beträffande hemvistbegreppet se specialmotiveringen till 2 §). Barnetsmedborgarskap är, liksom modems och mannens medborgarskap, utan betydelse. Det är barnets aktuella hemvist vid tiden förprövningen i första instans som är avgörande för lagvalet. I detta avseendeskiljer sig bestämmelsen från 2 §, där det är barnets födelsehemvist som harbetydelse. Om bamet byter hemvist från ett land till ett annat, medför detsåledes att en annan lag blir fillämplig än den lag som skulle ha tillämpatsdessförinnan. Del gäller även om hemvistbytet äger mm efter det att talan harväckts men 1984/85:124 51 innanmålet har avgjorts i första instans. I praktiken torde detta kunna få betydelseframför allt i fall där barnet vid tiden för rättegångens början saknadehemvist i men där barnet sedermera har flyttat till och fåtthemvist här. I så fall blir svensk lag tillämplig. Ett specialfall föreligger om barnet är avlidet vidtiden för avgörandet i första instans. Då skall tillämplig lag bestämmas pågmndval av det hemvist bamet hade vid fiden för dödsfallet (II §). Om den tillämpliga utländska lagen innehållerinternationellt privaträttsliga bestämmelser som hänvisar vidare till en annanstats lag skall denna likväl inte tillämpas (se om den s.k. renvoiprincipenavsnitt 2.1 i den allmänna mofiveringen). Detta betyder i fråga om ettutomlands bosatt bam med svenskt medborgarskap att den utländska lagen skallUllämpas, även om den internationellt privaträttsliga regleringen i det landetbygger på nationalitetsprincipen och därför anger svensk lag som tillämpliglag. Ävenom utländsk rätt skall tillämpas bedöms frågor av processuell natur, liksom iandra liknande sammanhang, enligt svensk rätt. En allmän riktlinje bör vara attbegreppet processrättsliga frågor bör ges ett innehåll som svarar mot dessfunktion i sammanhanget och mot de skäl som ligger bakom principen att sådanafrågor lyder under domstolslandets lag. En sådan tolkning kan medföra attbegreppet får etl snävare innehåll än vad som kan vara motiverat när detanvänds för systematiska ändamål utan att några internationella hänsyn behövertas. Utredningenhar utförligt diskuterat denna gränsdragningsfråga i anslutning till olikaregeltyper (se betänkandet s. 193-196). En del av de frågor som behandlas avutredningen får erhålla sin slufliga lösning i rättstillämpningen. Först i detkonkreta fallet kan det vara möjligt att dra gränsen mellan vad som skallbetraktas som processuella och som materiella regler. Vissa frågor kan emellertid besvaras meragenerellt. Regler om fillåUig-heten av en faderskapstalan kan således vidförsta påseende framstå som processuella men bör i allmänhet behandlas sommateriella. Ensärskild fråga är om ett redan gällande faderskap skall vara ett hinder förtalan om fastställande av en annan mans faderskap. Finns det en svensk eller eni giltig utländsk dom om faderskapet, bör hinder för en sådan talananses föreligga. Detsamma bör vara fallet när det finns ettfaderskapserkännande som gäller här. För att en annan mans faderskap skallkunna fastställas i dessa situationer krävs således att det gällandefaderskapet först hävs. Förhållandet är i princip detsamma när en legalfaderskapspresumtion är Ullämplig. Enligt 3 kap. 13 § går detatt gemensamt handlägga en talan om hävande av den legala presumlionen och entalan om fastställande av en annan mans faderskap. Bestämmelsen torde tillföljd av sin processuella natur kunna tillämpas oberoende av vad som sägs i utländsklag. En fömtsättning för kumulafion med stöd av bestämmelsen är Prop.1984/85:124 52 emellertidatt svensk domsrätt föreligger i vart och ett av målen (se specialmotiveringentill 4 § första styckel punkt 2). Faststälielse av en annan mans faderskap kani vissa fall innebära att den legala faderskapspresumtionen automatiskt hävs(i svensk rätt enligt 1 kap. 2 § andra stycket ). I sådana fallär presumlionen inte hinder för en talan om fastställande av en annan mansfaderskap (se vidare specialmotiveringen till andrastycket). Regler om talerätt och talefrister i faderskapsmålhör enligt allmän uppfattning till den materiella rätten. Fömtsattningarna förbifall till talan hör också hit. Enligt tillämplig lag skall således avgörasvilka omständigheter som är av omedelbar betydelse i målet och vilka beviskravsom ställs beträffande dessa omständigheter. Fördelningen av bevisbördan ärockså en materielb-ättslig fråga. Däremot skall bevisfrågor i snävare mening bedömassom rena rättegångsfrågor och därmed enligt svensk rätt. Till dessa frågor börräknas sådant som fillåfliga bevismedel, bevisvärdering och bevisupptagning.Även om ett faderskapsmål materiellt skall avgöras enligt en utländsk lag, börsvenska regler fillämpas när det gäller frågor om blodundersökning sombevismedel, möjligheterna att fillgripa tvångsmedel för att få en sådanundersökning fill stånd samt undersökningens värde som bevis. ex. frågor om vilka personer som får eller skall höras i ett faderskapsmål,vilka personer som skall höras som parter eller som vittnen (partställningenbestäms dock av den materiellt tillämpliga lagen) samt vilka förhållanden enpart eller ett vittne får eller inte får höras om. Den materiellt tillämpliga lagen kan emellertidgöra atl ett bevismedel som enligt svensk rätt är fillåtet ändå blir utanbetydelse. En blodundersökning har l.ex. ingen funktion att fylla, om denmateriellt tillämpliga lagen innebär att talan inte kan bifallas. I detta stycke anges vilken lag som skall tillämpasnär det gäller att avgöra vilken inverkan det har på en legalfaderskapspresumtion att det fastställs att en annan man är far till barnet.Enligt denna bestämmelse är det samma lag som har tillämpats vidfastställelsen. Bestämmelsen är tillämplig både när man i efterhand skallbedöma verkningarna av en faststälielse som har skett tidigare och när sammabedömning skall göras med att fastställelsen sker. För svensk rätts del regleras frågan om hävande avlegalpresumtionen genom ett tredjemanserkännande i I kap. 2 § andra stycketföräldrabalken. Enligt denna bestämmelse skall den legalafaderskapspresumtionen anses hävd, om en annan man har avgett ett giltigtfaderskapserkännande. Sådan verkan tilläggs ocksä faderskapserkännanden i någrautländska lagar. Enligt vissa ufländska lagar hävs också presumlionen genom endom i vilken det fastställs att en annan man är far. Någon särskild talan omhävande av presumfionen behövs alltså inte i dessa fall. Prop.1984/85:124 53 Som har angetts i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.3) får bestämmelsen i förevarande stycke störst betydelse närfaststälielse av en annan mans faderskap sker under medverkan av en svensksocialnämnd. I så fall anses den legala presumlionen hävd enligt 1 kap. 2 §andra stycket . Utländska regler blir aktuella antingen genom atten svensk domstol till följd av bamets hemvist utomlands tillämpar ufländskrätt eller genom att det är en utländsk myndighet som har fastställt den andremannens faderskap och denna faststälielse är giltig här (angående giltighetense 7 och 8 §§ samt motsvarande regler i NFL). Har ett faderskap fastställts genom erkännande,skall en talan vid svensk domstol om ogiltigförklaring av erkännandet prövasenligt den eller de lagar som bestämmer fastställelsens giltighet här i landet.En ogiltigförklaring får dock alltid meddelas med stöd av svensk lag, om talangmndas på att den som har lämnat erkännandet inte är far till bamet. (Jfr5 § i utredningens förslag) Paragrafen innehåller regler om lagvalet i mål omogiltigförklaring av ett faderskapserkännande. Principen är att frågan om ensådan förklaring skall bedömas enligt samma lag som bestämmer fastställelsensgiltighet här i landet. De bestämmelser som kommer i fråga vid lagvalet ärsålunda 3 eller 8 § i förevarande lag eller reglema i NFL. Huvudregeln i förstameningen kompletteras i andra meningen av ett undantag till förmån för svensklag. Första meningen är tillämplig oavsett om talanbygger på att erkännandet är materiellt oriktigt eller på att det inte harkommit till på ett riktigt sätt, t. ex. på gmnd av brister i fråga om formkraveller godkännanden. I den mån ett erkännandes giltighet här i landetkan avgöras med tillämpning av flera lagar måste samtliga lagar beaktas när entalan om ogiltighet prövas. Angrips erkännandet under påstående att den som harlämnat erkännandet inte är far till barnet, får enligt andra meningen svensklag alltid fillämpas. I sådana fall får domstolen alltså tillämpa 1 kap. 4 §tredje stycket , även om erkännandet har kommit till stånd medstöd av en utländsk lag. Det behöver inte undersökas hur den utländska lagenställer sig. Huvudregeln i första meningen måste emellertid användas om detenligt svensk lag finns någol hinder mot att talan prövas, exempelvis attsvensk rätt inte medger talerätt. Giltighetenav utländska faderskapsavgöranden m. m. Detta avsnitt innehåller regler om erkännande avutländska faderskapsavgöranden och om s. k. lifis penderisverkan (beträffandedetta begrepp se avsnitt 2.4.1) här i landet av en utländsk rättegång omfaderskapet. Liksom i NFL används termen faderskapsavgörande som en beteckningbåde för Prop.1984/85:124 54 domstolsavgörandenoch för fastställelser av faderskap genom faderskapserkännande. I fråga omdomstolsavgöranden är bestämmelserna dock begränsade till sådana genom vilkaen positiv eller negativ faderskapstalan eller en talan om ogiltigförklaring avett faderskapserkännande har bifallits. 17 § anges villkoren för att ett utländsktdomstolsavgörande skall godtas i . Motsvarande regler för fastställelsergenom faderskapserkännande finns i 8 §. I 9 § regleras möjligheten att få enprövning av om ett utländskt domstolsavgörande skall gälla här ilandet. I 10 § behandlas vilken verkan en utländsk rättegång om faderskapet harpå en rättegång här i landet. Ett avgörande av en utländsk domstol som innebäratt ett faderskap har fastställts eller hävts och som har vunnit laga kraftgäller i , om det med hänsyn till en parts hemvist eller medborgarskapeller annan anknytning fanns skälig anledning att talan prövades i denfrämmande staten. Detufländska avgörandet gäller dock inte i , 1. om svaranden, i fall där haneller hon inte har gått i svaromål, inte har fått kännedom om den väckta talani tillräcklig fid för att kunna svara i saken eller om svaranden annars intehar fått rimliga möjligheter att föra sin talan i den utländska rättegången, 2. om avgörandet strider mot ensvensk dom, 3. om avgörandet strider mot etthär i landet giltigt utländskt avgörande i en rättegång som böQade tidigare änden andra utländska rättegången, 4. om avgörandet strider mot enhär i landet giltig faststälielse av faderskap i annan form än genomdomstolsavgörande och den fastställelsen har skett innan den ufländskarättegången böQade, 5. om en rättegång om faderskapetpågår i , eller 6. om det utomlands pågår enrättegång om faderskapet som har böQat tidigare än den andra utländskarättegången och som kan antas leda till ett här i landet giltigt avgörande. (Jfr6 och 7 §§ i utredningens förslag) I detta stycke anges de gmndläggande fömtsattningarnaför att ett utländskt domstolsavgörande skall gälla i . Regeln ärbegränsad till avgöranden som har meddelals i en utomnordisk stat (se 1 § andrastycket) och som avser faderskap. Regelns omfattning är vidare, som har nämntsunder mbriken till detta avsnitt, begränsad till avgöranden i mål om positiveller negafiv faderskapstalan eller om ogiltigförklaring av ett faderskapserkännandei vUka talan har bifallits. Bestämmelsen avser i första hand domar. Med domarlikställs andra domstolsavgöranden som innebär ett slutligt avgörande avfaderskapsfrågan. Hur avgörandet betecknas bör inte ha någon betydelse, likalitet som atl saken har prövats i en civil rättegång eller i annan ordning, t.ex. enligt regler om frivillig rättsvård. 1984/85:124 55 Avgörandet skall avse själva faderskapsfrågan. Omavgörandet även avser underhåll eller någon annan rättsverkan av faderskapet,är paragrafen tillämplig på avgörandet i faderskapsdelen men inte i övrigt.Avser avgörandet exempelvis faderns underhållssskyldighet mot barnet utan attfaderskapet fastställs, faller avgörandet utanför paragrafens tillämpningsområde.Detta gäUer även om avgörandet innehåller överväganden i faderskapsfrågan. Enföljd av begränsningen är att reglema inte kommer att omfatta avgöranden frånländer vars lagstiftning inte tillåter en självständig faderskapstalan. Somexempel kan nämnas vissa avgöranden från och .