prop · G80347 · 1984-12-31 00:00:00 — Kommitténs undersökningarav del nuvarande preskripiionssystemels praktiska tillämpning på skattebrottger belägg för detta. En särreglering för speciella områden är också den vägsom har anvisats av når frågan om generella ändringar av preskriptionsreglernatidigare har diskuterats. Når det gäller inriktningen av lagstiftningsåtgärderna kanjag också i huvudsak ansluta mig till kommitténs förslag. Det innebär all jag ilikhel med kommittén förordar sårregler i tre avseenden, nämligen i fråga omdels preskriptionstiderna, dels de ålgärder som skall vara preskriptions- Prop.1984/85:47 28 hindrande, dels möjlighelerna att förlängapreskriptionstiden. Jag kommer i det följande att behandla dessa tre frågor varför sig. Därefter lar jag upp följdändringarna i fräga om eftertaxering o.d. Kommittén föreslår att preskriptionsfrislerna görsenhetliga för i stort alla skattebrott. För de brott inom skatte- ochavgiftsområdet där del förekommer preskriptionstider som avviker från denminimitid som gäller för brotten enligt SkBL föreslås en utsträckningav tiden lill . En sådan föriängning bör enligl kommittén ske i fråga ombelalnings-broU enligt 81 § uppbördslagen (1953:272), UBL, och 28 § lagen(1958:295) om sjömansskatt, , saml belräffande brotten enligt 31 §kupongskatle-lagen (1970:624), KupL, 34 a § lagen (1967:340) om prisregleringpå jordbrukels område och 21 § lagen (1974:226) om prisreglering på fisketsområde. Däremot bör de nuvarande korta preskriptionstiderna behållasoförändrade vid brott som närmasi kan karaktäriseras som ordningsförseelser. Del stora flertalet remissinstanser godtar kommitténsförslag i den hår delen. För egen del anser jag i likhet med kommittén attenhetliga preskriptionsbestämmelser bör gälla för i princip alla skattebrott.Ett sleg i den riktningen logs för belalningsbroll enligl 81 § UBL(prop 1982/83:84, SkU 20, rskr 139, SFS 1983:77). Därigenom skapades förutsättningarför ett effektivt beivrande av de brotten, för vilka den tidigareförhållandevis korta preskriptionstiden fick till följd att åtal ofta inle hannväckas. Kommitténs förslag bör nu genomföras fullt ul. En femårigpreskriptionstid bör sålunda gälla för de av kommittéen angivna brotten. En utsträcktpreskriptionstid bör också gälla för del i 25 § lagen (1982:1006) om avdrags-och uppgiftsskyldighet beträffande vissa uppdragsersätlningar, AUL, upptagnabrottet avseende underlåtenhet all betala in belopp som har innehållits enligllagen. Straffbestämmelserna där är utformade i överensstämmelse med demotsvarande föreskrifterna i 81 § UBL angående arbetsgivarna. Vidare börföriängning ske i fråga om uppsålligl brott enligt 7 § första stycketutsädeslagen (1976:298). Enligl den bestämmelsen kan den, som i samband medstalsplombering av utsäde avger oriklig uppgift och därigenom föranleder faraför att växtförädlingsavgift undandras, dömas till böler eller fängelse ihögsl . Jag delar också kommitténs uppfatining att destraffbestämmelser som omfattar ordningsförseelser eller i övngt mindreallvariiga brott bör lämnas utanför regleringen. Prop.1984/85:47 29 2.3 Underrättelse om brottsmisstanke sompreskriptionshinder Kommittén föreslår att nya bestämmelser ompreskriplionshinder införs vid skattebrott. Delgivning med den för skattebrottmisstänkte av en skriftlig underrättelse om misstanken skall jämställas meddelgivning av åtal och alltså medföra att preskriptionen av brottet förhindras.För att denna verkan skall inträda skall den misstänkte ha undertällats om misstankenvid en fömndersökning som leder till allmänt åtal för brottet. Underrättelsenskall enligt förslaget utfärdas av fömndersökningsledaren och innehålla deomständigheter som utgör grund för misstanken om brott. Huvuddelen av remissinslanserna godtar förslagel att ensårskild preskriptionshindrande åtgärd införs vid skallebrotl och all den fården utformning som kommittén föreslår. Kritiska röster saknas emellertid inle. Bl.a. framhållsall de skäl som kommittén anför för sitt förslag inle överväger de principiellabelänkligheter som kan resas från rättssäkerhetssynpunkt. Från några hällförordas i ställel en generell förlängning av preskriplionsliden i SkBL. Någraremissinstanser anser att en bättre utväg är att anknyta preskriptionstidensbörjan för de centrala skattebrotten till den tid då del i skattefråganföreligger ett lagakraftägande utslag. För egen del får jag anföra följande. Som jag tidigare nämnt uppkommer med gällandepreskriptionsbesiäm-melser stora problem vid skattebrotten med hänsyn lillderas speciella natur framför alll från ulredningssynpunkt. En möjlig utväg och den som kanske i första hand kommer iåtanke är att generellt förlänga preskriptionstiderna vid skattebrott. En sådanlösning har mänga fördelar. Den innebär i förhållande till kommitténs förslagen avsevärd förenkling i laglekniskl hänseende och medför vidare all delnuvarande preskriplionsinslitutel behålls intakt. En generell föriängning avpreskriptionstiderna innebär emellertid enligl min mening all man i alltförstor utsträckning avlägsnar sig från den gmndläggande principen om sambandetmellan brottels svårhet och preskriptionstidens längd. Med en sådan lösningangrips inle heller orsakerna lill problemen inom den nuvarande ordningen. Manbör i slällel rikta in lagstiftningsåtgärderna på sådana misstänkta som genomsitt agerande försöker omintetgöra eller försvära en brotlsprocess. Dellalalar för att lagsliftningen bör la sikte på de preskriptionshindrandeåtgärderna. Betydelsen av alt reglema om åtalspreskriplion är klaraoch enkla i tillämpningen har ofta understrukils. Såväl den misstänkte som deberörda myndighelerna skall utan störte svårighet kunna avgöra huruvidapreskriptionstiden har upphört alt löpa. Man bör enligt min mening fästasärskilt avseende vid dessa synpunkter. Preskriptionshindrel bör alltså knytastill en omständighet som är lätt att tidsbestämma och som också den misstänktehar information om. Prop.1984/85:47 30 Vad jag nu framfört pekar mot den lösning som kommitténförordat, nämligen att delgivning med den misstänkte av en särskild skriftligunderrättelse om skälig brottsmisstanke skall ha preskriptionshindrandeverkan. Genom att delgivning sker kan myndigheterna, inkl. domstolen, och denmisstänkte med lätthet konstatera preskriptionshindret harinträtt. Med denna lösning når man också en enhetlig och läitillämpad ordning.Som preskriptionshindrande faktum införs då endast en ytterligare åtgärd iförhållande till nuvarande syslem. Även kravel att misstankarna skall ha vissstyrka uppfylls, eftersom den särskilda underrättelsen får användas bara nårdet föreligger skälig brottsmisstanke. Med hänsyn till del anförda föreslår jagalt kommitténs förslag genomförs. 2.3.2 Villkoren för preskriptionshinder För att acceptera att en underrättelse om misstanke förbrottet skall förhindra preskriptionen bör - säsom kommittén föreslagil - gällaatt förundersökningen skall ha lett lill allmänt åtal för brottet. 1 annatfall skulle den misstänkte tvingas leva i ovisshet om den engång riktade misstanken kommer att fullföljas med åtal, trots alt del vid dengjorda förundersökningen konstaterats att misstanken inle varil tillräckligtstark för detta. En sådan konsekvens undviks sålunda om del föreskrivs altundertätielsen skall ha delgetts vid en fömndersökning som lett till allmäntåtal för brottet. I det angivna villkoret bör ligga att det är just denförundersökning, under vilken den misstänkte delgavs underrätlelsen, som skallha följts av åtal för brottet. Avslutas en förundersökning ulan åtal, böralltså en underrättelse som delges i samband med denna inte ha någon betydelsei preskriptionsavseende ens om en ny förundersökning leder lill åtal för sammabrott. Inleds en ny förundersökning, exempelvis på grund av att nyaomständigheter kommer fram i fallet, bör däremot inget hindra att denmisstänkte delges en underrättelse om brottsmisstanke en andra gäng, nu medpreskriptionshindrande verkan om åtal följer på denna förundersökning. Jagvill framhålla att det enligl min mening inle finns skäl att befara altmöjligheten att förhindra preskription genom en underrättelse ombrottsmisstanke kommer all användas av en åklagare så, alt denne skullefördröja en förundersöknings avslutande och därmed hålla frågan ompreskriptionens inträde svävande i förhoppning om att nya bevis kommer fram.Detta motverkas bl.a. av regeln i RB alt förundersökningen skall bedrivas såskyndsamt som omständigheterna medger (23 kap. 4 § andra slyckel). Den preskriptionshindrande verkan, som delgivning av åtaleller häktning har enligt gällande regler, är begränsad lill det brott som harföranlett åtgärden. Med brottet avses den gäming som beskrivs i stämningansökningenresp. Bindningen mellan brottet och den preskriptionshindrandeåtgärden bör behållas även när del gäller underrättelse 1984/85:47 31 Preskriptionen bör sålunda hindrasendasl beträffande det brott som misstanken och underrättelsen avser. Det ärdärför viktigt all underrättelsen innehåller uppgifter om de omständigheter somligger till grund för bedömningen alt det föreligger skälig misstanke om brott.Uppgifterna måste anges noggrant. Preskriplionshindrels begränsning till brottetinnebär vidare alt åklagaren vid kommande åtal i princip blir bunden lill dengärningsbeskrivning som har uttryckts i underrätlelsen om brottsmisstanke.Några remissinstanser, bl.a. riksåklagaren, har med hänsyn härtill ansett attendasl åklagare skall vara behörig att utfärda underrätlelsen. Jag delar denuppfattningen. Som jag har sagt bör det fästas slort avseendevid synpunkten alt den misstänkte skall få vetskap om att preskriplionslidenför brottet har slutat löpa. Detla uppnås om underrätlelsen om brottsmisstankedelges personligen med den misstänkte. För att underrättelsen skall få preskriptionshindrandeverkan bör del därför vara en förulsåtlning att den delges i samma ordning somgäller för delgivning av stämning i brottmål. Den nu redovisade och av utredningen förordade lösningenminskar klart möjlighelerna för den misstänkte all uppnå preskription avbrotlet genom all förhala förundersökningen. Även sabotagehandlingar iskatle-processen får minskad verkan eftersom preskriptionshinder kan framkallasredan på fömndersökningsstadiet. Behovet av en skärpning av reglerna omåtalspreskriplion vid skattebrott bör därför också enligl min mening kunnalillgodoses genom bestämmelser i enlighet med den angivna lösningen. Dennaföljer för övrigt i alll väsentligt de huvudprinciper som f.n. gäller enligtBrB. Vad gäller tillämpningsområdet för besiämmelserna omunderrättelse om brottsmisstanke föreslär kommittén all institutet skall kunnaanvändas i fråga om alla brott enligl SkBL, UBL, KupL och SjL samt brottenenligt 34 a § lagen om prisreglering på jordbrukets område och enligl 21 §lagen om prisreglering pä fiskels område. innebär all preskription skallkunna förhindras genom delgivning av en underrättelse om brottsmisstanke ävenbeträffande vissa brott av böieskaraklär som inte berörs av förslaget om entill förlängd preskriptionstid. De nya bestämmelserna blir däremot inleheltäckande beträffande brotten mol skalle-och av-giftsförfattningama. Eltflertal brott, t.ex. det i 120 § första stycket TL upptagna brottet avseendeunderiålenhel att fullgöra kontrolluppgiflsskyl-dighet enligt 37 § samma lag,kommer enligt förslagel alt lämnas utanför regleringen. Kommitténs förslag innebär vidare all brott enligt lagen (1960:418)om slraff för varusmuggling, VSL, och i övrigi brott rörande skatter elleravgifter som fastställs eller uppbärs i den ordning som gäller för tull lämnasutanför regleringen. Också de skaltebrotten närliggande valulabrotlen un- 1984/85:47 32 danlas.Vad gäller valulabrotlen bör man enligl kommitténs mening överväga att införasärskilda bestämmelser om preskriplionshinder även för dessa. Kommittén anseremellertid all del faller utanför dess uppdrag all föreslå ålgärder påvalutasidan. Delföreslagna tillämpningsområdet godtas eller lämnas ulan erinran av de flestaremissinslanserna. Frän någol enslaka håll ifrågasätts dock om de nyabestämmelserna skall vara tillämpliga på brott med endasl böler i straffskalan.Etl par remissinstanser förordar att regleringen omfattar också valulabrotlen.Vad gäller brotten inom område påpekar generaltullslyrelsen attslyrelsen inle känner lill något fall där preskription av brott enligt VSLinträtt på grund av all den misstänkte avvikit lill utlandet och all det bl.a.därför inte är påkallat att la med sådana brott. Föregen del villjag först slå fast all reformbehovet är särskill angelägel i frågaom de centrala skattebrotten. Å andra sidan är det önskvärt med en enhetligreglering inom hela skalle- och avgiftsområdet. Vad gäller tullverkelsbeskattningsverksamhet bör framhållas all för denna gäller särskildabestämmelser beträffande både förfarandet och brottsansvar. Vid misstanke ombrott enligt VSL är del vidare i de flesta fall tullmyndighet som med slöd av13 § VSL inleder förundersökning rörande brottet, vilket bidrar till att tidenfrån brottstillfället lill den tidpunkt då åtal väcks i allmänhet inte bliroacceptabelt lång. Med hänsyn lill dessa förhällanden finns det enligt min meninginle tillräckliga skäl att nu införa särskilda regler om preskriptionshinderpå område. Inte heller i fråga om valutabrott är jag beredd all nulägga fram någol förslag. Närdel gäller alt avgränsa tillämpningsområdet i övrigt ligger del enligl minmening närmast till hands att göra bestämmelserna tillämpliga antingen på allabrott inom förevarande område eller pä endasl de brott för vilkapreskriptionstiden är lägst . När fråga är om ell brott av närmastordningskaraktär förefaller del inle påkallat all förhindra preskription genomatt tillgripa insliluiet underrättelse om brottsmisstanke, särskill med tankepå all institutet utgör etl avsteg från annars gällande regler ompreskriptionshinder och de ändrade reglerna främsl bör ta sikte på denallvarliga brottsligheten. Detta talar för det senare alternativet, dvs. attbestämmelserna skall få tillämpas bara i fråga om brott som har, eller enliglmill förslag fär, en preskriptionstid om . Genom all låla allasådana brott på förevarande område omfattas av bestämmelserna om underrättelseom brottsmisstanke blir ordningen dessulom lättöverskådlig. Jagföreslår alt nya bestämmelser om preskriptionshinder införs för brott motskatte- och avgifisförfaltningar i enlighet med vad jag nu anfört.Bestämmelserna bör tas in i SkBL. I UBL, SjL, KupL, lagarna om prisreglering päjordbrukets och fiskels område, utsädeslagen och AUL bör hänvisning ske tillbestämmelserna i . Jag återkommer i specialmoliveringen tillbestämmelsernas närmare utformning. Prop.1984/85:47 33 2.4 Förlängning av preskriptionstiden Kommittén föreslär att del införs möjligheler tillförlängning av preskriplionsliden i fall då den misstänkte avvikit eller påannat sålt håller sig undan och en underrättelse om brollmisslanke på grunddärav inle kunnal delges. Ett beslul om förlängning skall på talan av åklagarefå meddelas av domstol. Preskriptionstiden skall få föriängas med så lång lidsom behövs för delgivning av underrättelsen. Den får dock inte förlängas medmer än sammanlagt . Flertalet remissinstanser släller sig bakom också dellaförslag. Några remissinstanser anser emellertid all den föreslagna möjligheteni alltför hög grad avviker från nuvarande principer på preskripiionsområdel.Bl.a. anförs alt preskriplionsliden alltid bör kunna beräknas pä förhand. Somalternativ lösning föreslås från ganska många håll att man skall frångå kravelpå personlig delgivning beträffande den preskriptionshindrande åtgärden; medett enklare ddgivningsförfarande skulle del inle finnas något behov av altkunna förlänga preskriptionstiden. Nägra remissinstanser menar att förslagelhar den svagheten att elt beslul om föriängning fär tillgripas endast när enunderrättelse om brottsmisstanke inte kunnat delges och alltså inle närstämningen inte kunnal delges. I flera yltranden framförs invändningar frånadminislraliva utgångspunkter. Enligt min mening är det uppenbart att del krävs särskildainsatser för all komma lill rätta med problemen med misstänkta som pä ettuppseendeväckande säu försöker hålla sig utanför rättssystemet. Förhållandenaär allvarligast i fråga om sådana misstänkta som efter brottet lämnar landelför att utomlands invänta utgången av preskriptionstiden. I dessa fall rör detsig ofta om betydande belopp som undandragits. Sådana förfaranden får storpublicitet i massmedia och del lorde av allmänheten uppfattas som slötande attvår rättsordning inle kraftfullare kan ingripa mot denna typ av brottslighet.Della får utan tvivel lill följd all den allmänna skaltemoralen skadas. Avallmänpreventiva skäl är del sålunda motiverat med ytterligare skärpningar avpreskriptionsreglerna. Detta gäller särskilt i utlandsfallen. Kommittén har diskuterat möjligheten all komma lill rättamed de nuvarande ölägenheterna beträffande fallen dä en misstänkt häller sigundan genom all lätta på kravel på personlig delgivning. En möjlighel är enligtkommittén att föreskriva att delgivning skall anses ha skett med den misstänkteetl visst anlal dagar efter det att handlingarna har avsänts med ordinariepostgång till den misstänktes senast kända adress. En annan utväg, somkommittén pekal på och som enligl några remissinstanser närmare bordeövervägas, är alt tillåla delgivning med annan än den sökte eller kungörelseddgivning. Som jag sagt har kommittén dock stannat förlösningen att undanhållande från den misstänktes sida bör mötas med regler omförläng-3 1984/85. Prop.1984/85:47 34 ning av den ordinarie preskriptionstiden under domstolensöverinseende. Kommittén har ansett att dess förslag ligger mer i linje med derättstraditioner som finns inom den svenska preskriptionsrätten. Jag anserockså för egen del att man i första hand bör välja en lösning som sä nära sommöjigt ansluter till de nuvarande huvudprinciperna. Kommitténs förslag innebärvidare att frågan om preskriplionstidsförlängning prövas av domstol vilket ären fördel från rältssäkerhelssynpunkt med hänsyn lill de ingripande verkningaren preskriplionstidsförlängning kan medföra för den misslänk-te. Jag anslutermig därför lill kommitténs förslag. Förlängning av preskriptionstiden bör sålunda kunna skegenom ell sårskilt beslul som meddelas av domstol. En fråga om förlängning avpreskriplionsliden bör prövas pä ansökan av åklagare av den domstol som ärbehörig att pröva det kommande målet om ansvar för brottet. Kommittén föreslår all en förlängning skall få beslutasnär underrätlelsen om brottsmisstanke inte har kunnal delges på grund av misstänkte avvikit eller på annal sätt håller sig undan. Det nyainstitutet skall däremol inle kunna användas när åtal är väckt och delgivningav stämningen i brottmålet misslyckas. Eftersom denna delgivning inormalfallet ligger på domstolen är del enligl kommittén olämpligt att dennaocksä skall avgöra när delgivning inte går att genomföra. Mot detta har en del remissinstanser reagerat. Detframhålls alt det ter sig slötande att en förlängning får tillgripas endast vidförundersökningen och därmed väl mol den som är skäligen misstänkt för etlbrott men inte mol den gentemot vilken misstanken är så stark att åtal harväckts för molsvarande brott. Jag anser också all det är olämpligt all begränsamöjligheten lill preskriplionstidsförlängning till fall då ddgivningen av enundertälldse om brottsmisstanke misslyckas. För åklagarnas del kan en sådanbegränsning leda till att de, när det finns skäl alt befaraddgivningssvårigheler, väljer att inte väcka åtal trots att tillräckligtunderlag för del finns. Alt i sädana situationer avvakta med åtal för all istället utfärda underrättelse om brottsmisstanke och vid misslyckad delgivninggä till domstol och få beslut om förlängning av preskriptionstiden är inteönskvärt. Del är enligl min mening i och för sig principiellt tilltalande all deninstans som har ansvaret för ddgivningen inle dessutom skall med bindandeverkan pröva om delgivning varit ogenomförbar. Men eftersom förlängningsfråganskall avgöras av domstol anser jag all del därmed ges garantier för all denrättsliga prövningen sker på ett korrekt sätt. Härtill kommer all jag - vilketjag återkommer lill - i motsats till kommittén föreslår all domstolensbeslut i förlängningsfrågan skall få överklagas särskilt. Härigenom byggsytterligare rätlssäkerhelsgarantier in. Med hänsyn till detta anser jag inteatt del möter något hinder all låta domstolen besluta om förlängning avpreskriptionstiden om delgivning av åtalet av närmare angivna skäl inte harkunnal verkställas. Prop.1984/85:47 35 Jag föreslär således att inslitutel preskriplionstidsförlängningskall få användas vid misslyckade delgivningsförsök i fråga om sävälunderrättelse om brottsmisstanke som stämning i broilmålet. 2.4.2 Villkoren för förlängning Elt förlängningsbeslul skall enligt kommitténs förslag fåfattas när delgivning inte kunnal ske på gmnd av all den misstänkte avvikiteller pä annat säll håller sig undan. Remissinslanserna lämnar i allmänhelförslaget på denna punkt ulan erinran. Förslaget har dock föranlett bl.a.påpekanden om all flera av de exempel som nämns i belånkandel på fall däravvikande får anses föreligga inte torde kunna hänföras under uttrycket"avvikit eller på annat sätt häller sig undan" saml all enbartddgivningssvårigheler inte bör las som intäkt för all någon håller sig undan. Jag ansluter mig i huvudsak till kommitténs uppfatining omi vilka fall en förlängning av preskriplionsliden bör få ske. Med hänsyn tillden slora betydelse ell förlängningsbeslul kan få finns del emellertid enliglmin mening skäl att redan i laglexlen ange förutsättningarna pä ell så klartoch utförligt sätt som möjligt. Vid avfattningen av denna bör man kunna utgåifrån de närliggande bestämmelserna om föriängning av preskriptionslid i frågaom preskription av skattefordringar. Dessa bestämmelser, 7 § i lagen ompreskription av skatlefordringar m.m., tar nämligen upp i stort sammafrånvarosituationer som är aktuella i det här sammanhanget. Frånvarosilualionerna bör delas upp i tre olika fall.Möjlighel lill preskriptionstidsförlängning bör till att börja med finnas omden misstänkte saknar känt hemvist och del inte har kunnal klarläggas var hanuppehåller sig. En annan situation är den att den misstänkte inte kan anträffaspå känt hemvist inom riket. För della fall bör dessulom gälla, förutom att delinte har kunnat klarläggas var han uppehåller sig, alt det kan antas att hanhåller sig undan. Del iredje fallet bör omfalta de situationer dä den misstänktestadigvarande vistas utomlands. En fråga är om man för förlängning i det senarefallet skall kräva att det bakom utlandsvistelsen kan antas finnas etl direktsyfte från den misstänkte att hålla sig undan svenska myndigheter eller om manskall nöja sig med att varje utlandsvistelse av stadigvarande natur kan medföraen föriängning. Jag vill då försl framhålla all del särskilt är sådanafall där den misstänkte lämnar landel för att utomlands invänta utgången avpreskriptionstiden som allmänt väcker anstöt och som därför starkt bidrar tillatt en generell skärpning av preskriptionsreglerna vid skaltebrolt är påkallad.Ddgivningen med den som reser utomlands och vistas där en längre lid blirofrånkomligen försenad och försvårad oavsett syftet med utlandsvistelsen. Motden bakgmnden och då det vid utformningen av regelsystemet bör vara en stråvanall samma förulsällningar skall gälla för alla misstänkta oberoende avåtkomligheten för svenska myndigheter, bör en stadigvarande utlandsvistelse iprincip alltid få medföra en föriängning av preskriplionsliden. 1984/85:47 36 Man vinner då också den fördelen att de bevisproblem, somofta skulle uppkomma kring frågan om anledningen lill all den misstänkte vistasutomlands, undviks. En förlängning skall emellertid som tidigare antytts intefå beslutas endasl på den grunden alt en utlandsvistelse är konstaterad elleratt något av de övriga två frånvarofallen visats föreligga.