prop · G80321 · 1984-12-31 00:00:00 — 3 Rättviseproblemet ellerproblemet om likhet inför lagen beträffande påföljdsvalet vid rattfylleri ärenligt fakultetsnämnden ett ännu större problem än vad promemorianframhåller. Det finns sex alternativ till normal straffet en månadsfängelse vid rattfylleri, nämligen I) dagsböter (vid mildrandeomständigheter), 2) skyddstillsyn med föreskrifter om behandling avalkoholproblem jämte dagsböter (vid särskilda skäl), 3) villkor- 1984/85:21 153 ligdom jämte dagsböter, 4) 14 dagars fängelse, 5) TBL 6 §. och 6) överlämnandetill värd enligt LVM - BrB 31:2, dessutom används nådeinstitutet i ickeobetydligt grad vid rattfylleribrottet. HD har endast i begränsad grad förmåttvägleda underinstansernas rättstillämpning . Speciellttingsrätterna har utvidgat användningen av ovanstående pä-följdsalternativ medstor rättsolikhet som följd. Fakultetsnämndenanser, att en större användning av bötesstraffet är nödvändig för att likheteninför lagen skall återställas till en rimlig nivå. Länsstyrelsentillstyrker i huvudsak de föreslagna lagändringarna. Erfarenhetervid från arbetsuppgiften som allmänt ombud i körkortsmål visaratt flertalet körkortshavare uppfattar en återkallelse av körkortet som ettallvarligare ingrepp vid trafiknykterhetsbrott än ett kortare fängelsestraffEn minskad användning av fängelse som påföljd för sådana brott torde därförinte ha någon avgörande betydelse för den allmänna laglydnaden. Förslagetinnebär i viss utsträckning en anpassning till nuvarande domstolspraxis att iallt flera fall döma till inte frihetsberövande påföljd vid rattfylleri. Dennapraxis har dock kommit att variera i allt för hög grad mellan domstolarna ochdetta förhållande talar för att en översyn av påföljdsreglerna vidtrafiknykterhetsbrottet nu sker. Som framhålls i promemorian har frekvensen avdessa brott visat i huvudsak stabila siffror trots att praxis i fråga ompåföljdsval gått i mildrande riktning. Såväl den allmän- somindividualpreventiva effekten av korta frihetsstraff har med visst fog kommitatt ifrågasättas. delar dock uppfattningen att fängelsestraffethittills har bidragit till att trafiknykterhetsbrotten har hållits underförhållandevis god kontroll genom att hos allmänheten inskärpa brottetsfarlighet och hänsynslöshet. Denna insikt torde dock vara så fast rotad att detfinns skäl att vid normalfallet av rattfylleri slå in pä nya vägar i fråga ompäföljdsvalet. Påföljden är ju endast en av flera faktorer, som verkaravhållande. De flesta människor har i allt högre grad ett mycket stort behov avkörkort för sin utkomst eUer andra viktiga ändamål. De längakörkortsåterkallelsetider, som praktiskt taget alltid följer på ettrattfylleri, har utan tvivel en stark preventiv verkan. Det förutsätts attpraxis i detta hänseende står fast. Risken för upptäckt är givetvis något sombidrar till att avhålla förare från att köra i påverkat tillstånd. I dettasammanhang är det angeläget att påpeka att polisens resurser i fråga ombekämpning av onykterhet i trafik i vart fall inte minskar. Ävende korta fängelsestraffen medför stora påfrestningar av psykisk och socialnatur för den dömde och dennes familj. Bakom ett betydande antal avrattfylleribrotten döljer sig svåra alkoholproblem och för berörda 1984/85:21 154 människormåste vårdinsatser anses vara en lämpligare påföljd än frihetsstraff Varadomstolar har ju också intagit denna ståndpunkt. Givetvisfinns det risk för att allmänheten kan uppfatta den föreslagna ändringen ipäföljdsvalet som ett uttryck för att en mindre fördömande attityd motrattfylleribrottet skulle råda . De skärpningar, som förslagetinnebär i förhållande till nuvarande ordning, bl.a. sänkningen av den nedrestraffbarhetsgränsen och en strängare syn pä återfall, motverkar dock förhoppningsvistill viss del den risken. Vid sidan av böter ingår ju fängelse i straffskalanliksom nu är fallet. För att ytterligare inskärpa att trafiknykterhetsbrottetinte betraktas som mindre svårt än tidigare är det enligt meningviktigt att man i trafiksäkerhetspropagandan med oförminskad energi framhålleroförenligheten mellan förande av motorfordon och alkoholförtäring och bmk avandra droger. Särskilt vad gäller narkotika är behovet av upplysning om desstrafikfarlighet stort. Självklart är att de bötesstraff som utdöms förrattfylleri bör ligga inom den översta delen av straffskalan utom näromständigheterna varit mildrande eller promillen legat nära den lägrestraffbarhetsgränsen. Vidare anser att effekten av påföljdsreformenpå trafiknykterhetsbrottens utveckling måste följas med största uppmärksamhet. Engmndläggande strävan i vårt arbete är att inskränka användningen avfängelsestraff. Detta främst mot bakgrund av de numera klart konstateradeskadeverkningarna för dem som utsätts för frihetsstraff Fängelse bör användasendast då annan påföljd av olika skäl är utesluten. I detta syfte överväger vibl.a. Vi anser att böter bör och kan användasi större utsträckning än . Böter är en påföljd med vissa klara fördelar.Ett bötesstraff innebär ett påtagligt och märkbart obehag genom ingrepp i dendömdes ekonomi. Ingreppet kan enkelt anpassas till brottets svårhet och dendömdes betalningsförmåga. Ett högt bötesstraff torde av såväl de dömda som avfolk i allmänhet upplevas som en kännbar påföljd. Bötesstraffetsallmänpreventiva verkningar skall således inte underskattas. Vidare börsärskilt framhållas att bötesstraffet inte, utöver det åsyftade ekonomiskaingreppet, är förenat med några direkta skadeverkningar för den dömde. Detta imotsats till fängelsestraffet. Vi överväger också under värt arbete vissaförändringar av bötesstraffets konstmktion, bl. a. en höjning av antaletådömbara dagsböter. Bötesstraffet skulle härmed i vissa faU för den dömde blien ännu mer kännbar påföljd än f n., något som skulle kunna öka böternasslagkraft som alternativ till fängelsestraffet. Denföreslagna ökade användningen av böter som påföljd för trafiknykterhetsbrottenligger i linje med vår strävan att minska användningen av fängelse. Enligt våruppfattning finns det inte någon gmndad anledning 1984/85:21 155 befaraatt en sådan förändring skulle leda till minskad trafiksäkerhet. Vi kan härinstämma i vad som i denna fråga uttalats i promemorian. Vi tillstyrker såledesatt bötesstraffet erhåller ett vidgat utrymme som påföljd för rattfylleri. Utredningom alkoholutandningsprov som bevismedel vid trafiknykterhetsbrott Utredningendelar uppfattningen att fängelsestraffet har sådana negativa konsekvenser förden dömde att det redan av den anledningen är motiverat att öka användningen avbötesstraff på bekostnad av det fängelsestraff som följer på rattfylleri.För en ordning som innebär att böter blir normalpåföljden vid rattfylleribrotttalar också den bristande enhetlighet i domstolarnas påföljdsbedömning vidrattfylleri som oundvikligen måste bli resultatet när ett vidsträckt registerav påföljds varianter står till domstolarnas förfogande i det fall endastfängelse ingår i straffskalan. Fråganom böter eller fängelse vid trafiknykterhetsbrott har emellertid också andraaspekter än de rent kriminalpolitiska. Trafiknykterhetslagstiftningen syftargivetvis primärt till att främja trafiksäkerheten genom att motverkatrafikolyckor och onödigt lidande som förorsakas av alkoholpåverkadefordonsförare. Ivärt land har rätt uppfattningen att ett av de väsentligaste medlenatt uppnå en alkoholfri trafikmiljö är en sträng päföljdspraxis som innebär attrattfyllerister regelmässigt döms till fängelse. Enligt utredningens meninginnebär dock detta synsätt en överdriven tillit till fängelsestraffetsallmänpreventiva funktion när det gäller den kategori människor som det finnsstörst anledning att avskräcka från trafiknykterhetsbrott, nämligen de somförtär så mycket alkohol att blodalkoholhalten kan komma att överstigarattfyllerigränsen och som därför i regel kan betraktas somalkoholproblematiker. I den mån dessa personer låter sig styras i sitthandlande av förnuftsmässiga överväganden torde det i allmänhet vara andra,mera näraliggande faktorer än den avlägsna risken att avtjäna ett kortfängelsestraff som avhäller dem frän att sätta sig bakom ratten, t. ex. riskenatt skadas vid en olycka eller att upptäckas av polisen och förlora körkortet.Enligt utredningens mening är aUtså fängelsestraffet inte något särskiltverksamt medel när det gäller att avskräcka alkoholpåverkade människor från attge sig ut i trafiken. Från trafiksäkerhetssynpunkt är det därför utan betydelseom dessa personer döms till ett kännbart bötesstraff eller ett kortfängelsestraff. Däremotkan man inte bortse från att den regelmässiga användningen av fängelsestraffvid rattfylleri i ett historiskt perspektiv har haft stor pedagogisk betydelsenär det gällt att inskärpa vikten av nykterhet i trafiken hos den storaallmänheten med måttliga alkoholvanor. Som utförligt redovisas i promemoriantorde det emellertid numera vara främst andra faktorer än hotet omfängelsestraff som har avgörande betydelse för allmänhetens 1984/85:21 156 Det är också utredningens uppfattning att hotet omfängelsestraff har mist mycket av dess tidigare betydelse när det gäller attförmå enskilda människor att avhålla sig från bilkörning efteralkoholförtäring. Det finns därför inte heller anledning befara någon ökningav trafikonykterheten om användningen av fängelse som påföljd vid rattfylleriminskar. Utredningenhar således inte någon erinran mot förslaget att reservera användningen avfängelsepäföljden till de svårare fallen av trafiknykterhetsbrott. Bakgrundentill de föreslagna förändringarna synes vara dels att anpassa följderna tillden allmänna humanisering som sker när det gäller påföljder för brott isamhället, dels ett försök att nedbringa den stora volym som rattfylleribrottenintagit inom den institutionella kriminalvården. Man för i utredningen också endel resonemang kring dels att den allmänpreventiva effekten av fängelsestraffnär det gäller påföljder har ifrågasatts , dels att huvuddelenav dem som döms till fängelse för rattfylleri har avancerade alkoholproblem ochdärför är fängelse inte rätt påföljd. Närdet gäller det första argumentet, önskan om en humanisering av påföljderna,torde det väl råda allmän enighet om det vällovliga i en sådan strävan. Deövriga resonemangen som förs i utredningen är mindre övertygande och klardokumentation för deras giltighet saknas som regel. När det gäller resonemangetatt en stor del av de dömda har ett utvecklat alkoholberoende ellermotsvarande, är det viktigt att här poängtera, att detta inte automatisktmedför att denna grupp är opåverkbar, när det gäller olika typer av straff.Naturligtvis finns en mindre gmpp missbrukare där så är fallet. Detta gör dockinte att flertalet patienter med alkoholproblem eller alkoholberoende äropåverkbara av de olika sanktioner, som gäller för övriga medborgare isamhället. De få undantag som det här är fråga om, torde kunna behandlas enligtde regler som gäller övriga fall med psykisk sjukdom, som blir föremål förrättspsykiatrisk undersökning. Uralkoholmedicinsk synpunkt torde det vara mest angeläget att de individer sombegår trafiknykterhetsbrott erbjuds adekvat vård så att man har möjligheter attförebygga utvecklingen av alkoholism alternativt behandla alkoholmissbmkarnaför att om möjligt få en rehabilitering till stånd. På sä sätt kan ocksåfortsatta trafiknykterhetsbrott förebyggas. Denkombination av sanktioner och stödjande behandling, som bland annat praktiserasvid alkoholkliniken i () synes vara ett intressantexempel på ett modernt trafikmedicinskt omhändertagande av personer medalkoholproblem. Man har där i samarbete med genomfört en praxis,som innebär att körkort omhändertas för personer som begåtttrafiknykterhetsbrott. blir de föremål för behandling ochkontroll och de har en Prop.1984/85:21 157 påtagligt förbättrad nykterhet under denna period.Erfarenheterna från denna verksamhet är positiva i så måtto att de individersom haft alkoholproblem under kunnat motiveras tillnykterhet under utredningens gång. De som fått sina körkort med villkor attinnehavet omprövas efter '/t - har kunnat motiveras till fortsatt behandling och kontroll, varvid enbetydligt förbättrad nykterhet kunnat konstateras imånga fall. Risken att förlora sitt körkort respektive chansen att få behålladet utgör för mänga människor ett starkt incitament till skötsamhet inykterhetshänseende. Ett villkorUgt fängelsestraff kan sannolikt också ökamotivationen att avstå från alkoholmissbmk, men det är ovisst i vilken grad.Det skulle ha utomordentligt intresse att fä en vetenskaplig studie genomfördmed syftet att bestämma effekten av den beskrivna medicinska verksamheten. Tyvärr hänskjuts möjligheterna att ersätta det tidigaresanktionssystemet med ett meningsfullt vårdalternativ, s.k. kontraktsvärd,till den s.k. frivårdskommittén, som arbetar med denna typ avfrågor. anser det angeläget att minskaanvändningen av fängelsestraff och delar den uppfattning som kommit tUl uttrycki promemorian att man kan minska användningen av sådana straff i fråga omtrafiknykterhetsbrotten utan risk för en ökning av ifrågavarande brottslighet.Påföljdspraxis kan genom den föreslagna reformen väntas bli betydligtenhetligare och kommer säkerligen också att från allmänhetens synpunktuppfattas som rättvisare än den nuvarande. De kriminalpolitiska strävandena att minska antaletfrihetsberövanden skall framför allt ses mot bakgmnd av en växande insikt omatt kriminalvård i anstalt har många negativa effekter såsom bl.a. attanstaltsvistelserna medför dålig rehabilitering och hög återfallsfrekvens.Dessa argument äger emellertid i lägre grad giltighet vad gällertrafiknykterhetsbrotten, eftersom de frihetsstraff som ådöms för rattfyllerioftast är mycket korta och avtjänas under förhållandevis fria former.Strävandena att av kriminalpolitiska skäl minska antalet frihetsberövandenutgör enligt förbundets mening därför i sig inte något bärande skäl för enreform på trafiknykterhetslagstiftningens område. Den nuvarande trafiknykterhetslagstiftningen får anses välförankrad hos allmänheten och man kan säga att allmänheten uppfattar det så attstraffen står i proportion till brottens allvarliga natur. Mot den bakgrundenman NTF inte dela den uppfattning som framförs i promemorian att enliberalisering av straffskalan är nödvändig. Sä sent som utta- 1984/85:21 158 laderiksdagens justitieutskott att det ställde sig bakom gällande rätt beträffandeval av påföljder i mål om ansvar för rattfylleri. Såvitt NTF känner tiU har detsedan dess inte förekommit något som påkallar att påföljderna skall mildras. Vilkaargument som än används för att påstå att staten fortfarande ser allvarligt påtrafiknykterhetsbrotten kommer allmänheten att uppfatta förslaget ipromemorian för vad det verkligen är, nämligen att staten bedömer sådana brottmildare än tidigare eftersom straffet för rattfylleri sänks frän fängelse tilldagsböter. NTFanser att förslaget kan fä allvarliga följder från trafiksäkerhets- ochtrafiknykterhetssynpunkt. Av den officieUa statistiken framgår att antalettrafiknykterhetsbrott stagnerat . Denhittillsvarande lagstiftningen och de övriga åtgärder som vidtagits har såledesmedfört att den ökning som skedde harförhindrats. NTF kan inte acceptera att detta är tillräckligt. Antalet brott ärfortfarande för högt och följderna så allvarliga att fortsatta kraftfullaåtgärder behövs i en strävan att minska antalet brott. Mot den bakgrunden kanNTF inte acceptera en liberalisering av påföljderna för rattfylleri och NTFavstyrker därför förslagen i promemorian till den delen. NTF anser attdepartementspromemorian inte utgör ett tillfredsställande underlag för attgenomföra för trafiksäkerheten så väsentliga förändringar. Engmndläggande strävan från lagstiftarens sida bör vara att inskränkaanvändningen av fängelsestraff. Detta främst mot bakgrund av de numera klartkonstaterade skadeverkningarna för dem som utsätts för frihetsstraff. Fängelsebör användas endast då annan påföljd av olika skäl är utesluten. 1 detta syftebör övervägas att utöka bötesstraffets användningsområde. TCO anser att böterbör och kan användas i större utsträckning . Böter är en påföljd medvissa klara fördelar. Ett bötesstraff innebär ett påtagligt och märkbart obehaggenom ingrepp i den dömdes ekonomi. Ingreppet kan enkelt anpassas till brottetssvårhet och den dömdes betalningsförmåga. Ett högt bötesstraff torde av såvälde dömda som av folk i allmänhet upplevas som en kännbar påföljd.Bötesstraffets allmänpreventiva verkningar skall således inte underskattas. Denföreslagna ökade användningen av böter som påföljd för trafiknykterhetsbrottenligger i linje med samhällets strävan att minska användningen av fängelse.Enligt TCOs uppfattning finns det inte någon grundad anledning befara att ensådan förändring skulle leda till minskad trafiksäkerhet. TCO kan här instämmai vad som i denna fråga uttalats i promemorian. TCO tillstyrker således attbötesstraffet erhåller ett vidgat utrymme som påföljd för rattfylleri. Ipromemorian framhålls ofta behovet av vård för dem som döms för 1984/85:21 159 rattfylleri.I förslaget ges emellertid ingen anvisning hur denna vård skall initieras ochmeddelas. Det enda som nämns är ett förslag om kontraktsvärd i ett kommandeförslag från frivårdskommittén. TCO anser det angeläget att ett sådant förslagsnarast framläggs eftersom del utgör en nödvändig komplettering till den härföreslagna lagstiftningen. Detär en allmänt vedertagen uppfattning att all alkoholförtäring i samband medfordonskörning är förkastlig. Det framstår därför som självklart att samhället- med hänsyn till det viktiga intresse trafiksäkerheten utgör - med kraftingriper mot exempelvis trafiknykterhetsbrott. Att fängelse skall vara dennormala påföljden vid allvarligare trafikbrottslighet torde därför vara avallmänt omfattad åsikt, som inte blott avspeglar sig i domstolarnaspåföljdsval vid rattfylleri utan även i att 1957 och 1967 årstrafiknykterhetskommitteers förslag inte lett till några väsentliga ändringar.Riksdagen har också sä sent som 1980 och 1981 ställt sig bakom gällande praxisvad gäller val av påföljd i dessa hänseenden. De ipromemorian framförda förslagen till ändringar i trafiknykterhetslagstiftningensynes främst ha sin grund i en allmän kriminalpolitisk strävan att minskaomfattningen av frihetsberövanden i stort. Gällande rätt är dikterad avhänsynen till allmän laglydnad, som med trafiksäkerhetsintresset somutgångspunkt, har här gjort sig särskilt starkt gällande. Denna ståndpunkt börenligt JUSEKs uppfattning även framgent vara den förhärskande. Oavsett deskäl, som från kriminalpolitiska synpunkter kan anföras mot användandet avfängelse i allmänhet, bör nuvarande principer för beivrande avtrafiknykterhetsbrott därför vara vägledande så länge frågan omfängelsestraffets allmänpreventiva effekt beträffande rattfylleri ej närmareutretts. Somett skäl för ändring av gällande rätt anförs vidare i promemorian, attnuvarande päföljdspraxis är oenhetlig och skiftar från domstol till domstol.Som grund för detta påstående presenteras en rudimentär undersökning, vilkenenligt JUSEKs åsikt ej kan ligga till grund för lagändring. Det bör i dettasammanhang påpekas, att under senare är i ett flertal fallangivit vilka riktiinjer, som bör gälla vid påföljdsval för rattfylleri. Sammanfattningsvisanser att de skäl, som anförts för de principiella ändringarna är illaunderbyggda och kan antas vid en noggrannare undersökning, sakna bärkraft.JUSEK vill i detta sammanhang särskilt påpeka att ändringar av sä djupgåendenatur, som är i fråga, inte bör ske enbart på gmndval av endepartementspromemoria. Inom svensk lagstiftning gällande praxis, att störrelagändringar föregås av en parlamentarisk utredning, bör gälla även här. Motbakgrund av det sagda, avstyrker således , att de föreslagna ändringarnagenomförs. Prop.1984/85:21 160 SSR delar i stort de synpunkter som framförts ibetänkandet och beträffande synpunkterna om anstaltsvistelsernas negativaeffekter delas de helt av förbundet. För rattfylleristerna torde fängelsestraffen närmast haett allmänpreventivt värde och allmänpreventionens betydelse är diskutabel. Den utveckling beträffande påföljder vidtrafiknykterhetsbrott som skett sedan tillkomst ser SSR positivtpå. Allt fler rattfyllerister med uttalade värdbehov erhåller idagskyddstillsyn där man medvetet försöker bearbeta den bakomliggande alkoholproblematiken.Denna utveckling bör få fortsätta och förutsätter ett intimt samarbete mellankriminalvårdsmyndigheterna, sjukvärden och . För de rattfyllerister där inget uttalat vårdbehovföreligger förefaller böter vara en bra reaktion mot brottet. att frivårdskommitténs utredningsarbete bör avvaktas innan man tarställning till ändringar i påföljderna för trafiknykterhetsbrott.Frivårdskommittén arbetar med att söka finna nya påföljder somkan ersätta fängelse. Möjligen kan man i det utredningsarbetet finna påföljdersom kan lämpa sig för just rattfylleribrotten. Förbundet vill därför inte föreslå några förändringar utanförordar att man fortsätter utveckla den praxis som man nu slagit in på, detvill säga döma till skyddstillsyn i de fall där ett klart värdbehov föreliggeroch för övrigt döma till fängelse och villkorlig dom. Med den utvidgning avområdet för villkorlig dom som träder i kraft bör detta varamöjligt. LO har i sitt kriminalpolitiska program deklarerat sininställning till användandet av fängelsestraff. Denna stämmer väl överens medden som redovisas i PM. Vi är medvetna om att rattfylleribrottet intagit ensärställning i den kriminalpolitiska debatten i . Det har från mängahåll framförts att fängelsestraffet är en nödvändig markering i förhällandetill detta allvarliga brott. Det är mot den bakgrunden alla tidigare försök attavskaffa fängelsestraff vid rattfylleri har stupat. Eftersom man i det härförslaget dels sänker rattfyllerigränsen till och dels har kvarfängelse för grovt fylleri menar vi att samhället har gjort den nödvändigamarkeringen. Det bör dessutom tilläggas att kännbara böter, som det kan blifråga om, för många människor är ett minst lika hårt straff som fängelse. Med hänvisning till vad vi anfört ovan tillstyrksförslaget i de delar LO har yttrat sig över. Prop.1984/85:21 161 Förbundet är negativ till utgångspunkten för det framlagdaförslaget, som i huvudsak syftar till att begränsa andelen fängelsestraffFörslaget torde härutöver sakna stöd i den allmänna rättsuppfattningen. Det är också sannolikt - i motsats till vad som antas ipromemorian -att ett genomförande av allmänheten kommer att uppfattas som attsamhället ser mindre allvariigt på trafiknykterhetsbrott . Det kanmot den bakgrunden inte heller uteslutas att detta också kommer att påverkaattitydbildningen till alkohol och bilkörning negativt. Förslaget riskerardärför att motverka de trafiksäkerhetssträvanden som samhället på olika sättger uttryck för. I ekonomiska termer kan det innebära att besparingar inom ettmyndighetsområde leder till fördyringar inom ett annat och i en sådanomfattning att en faktisk merkostnad för samhället uppstår. Till detta skallläggas de omätbara förluster som kan uppstå i form av en ökadpersonskadefrekvens i trafiken. Förbundet motsätter sig inte att lagstiftning ses över ochreformeras. Det måste dock finnas andra utgångspunkter för sådana åtgärder änallmänna besparingssträvanden. Pä motsvarande sätt är det motiverat att seöver och reformera påföljdssystemet. Men också på det här området är detangeläget att det först skapas reella alternativ till de påföljder som används.Risken är annars uppenbar att reformsträvanden av allmänheten uppfattas somsträvanden till avkriminalisering med de konsekvenser detta kan få förnormbildningen i samhället. Huvudsyftet med föreslagna lagändringar anges vara attminska användningen av fängelsestraff för trafikonykterhetsbrott. Samtidigtgäller det att inte låta omfattningen av denna brottslighet öka. Det finnsuppenbarligen statsfinansiellt intresse att minska antalet fängelsestraff.Därutöver påpekas i promemorian att det nuvarande systemet leder till enoenhetlig, splittrad rättstillämpning.