prop · G8033 · 1984-12-31 00:00:00 — Möjligheternatill åtalsunderlåtelse i enlighet med det anförda kan vidgas utan att detutredningsarbete som socialberedningen företar rörande den psykiatriskatvångslagstiftningen föregrips. Delskulle däremot föra alltför långt att, som förordat,införa en möjlighet till åtalsunderlåtelse i sådana fall där den psykisktabnorma lagöverträdaren över huvud taget inte blir föremål för någon vård. I defall då l.ex. humanitära skäl talar för åtalsunderlåtelse kan sådana skäl vägasin när det gäller att pröva om det finns fömtsättningar för åtalsunderlåtelse ide s.k. RÅ-fallen eller vid fömtsedd villkorlig dom enligt vad jag strax skallkomma till (avsnitt 3.5). Jaganser alltså sammanfattningsvis att möjligheterna atl meddela åtalsunderlåtelsenär ett brott uppenbarligen har begåtts under inflytande av själslig abnormitetbör utvidgas så atl åtal skall kunna underlåtas även när annan psykiatrisk vårdän sluten vård kommer till stånd. F.n.får åtalsunderlåtelse när det gäller psykiskt abnorma inte meddelas om ålalpåkallas av särskilda skäl. Avsikten med denna begränsning är bl. a. atl åtalskall väckas vid myckel allvarliga brott eller för atl åsladkomma klarhetangående gärningen. Uttrycket inrymmer också ett hänsynstagande tillväsentliga målsägandeintressen. Som har framgått tidigare förordar jag att denallmänna fömtsättningen alt hinder inte möler med hänsyn till något viktigtallmänt eller enskilt intresse skall gälla även i nu avsedda fall. Att hämtöveruppställa något krav på att särskilda skäl skall föreligga får ansesöverflödigt. Någon ändring i sak i fråga om de skäl som bör föranleda åtal ärdock inte avsedd. Åtalsrättskommitténsförslag i fråga om åtalsunderlåtelse i resocialiseringsfall innehåller som enallmän fömtsättning - vid sidan av atl något 1984/85:3 38 vikliglallmänl eller enskill inlresse alt väcka åtal inle får föreligga - att vårdenkan anses ägnad alt främja den misstänktes anpassning i samhället. Kommillénsavsikl härmed lorde bl.a. vara all markera att en viss återhållsamhet altunderlåta åtal är moliverad när det gäller mindre ingripande vårdformer. Åvenjag anser att möjlighelen lill åtalsunderlåtelse i fall där öppen psykiatriskvård kommer i fråga bör tillämpas med en viss försiktighet. Den önskvärdabegränsningen framgår dock enligt min mening lillräckligt tydligt av denallmänna begränsningen all ålal kan påkallas av någol viktigt allmänt ellerenskilt intresse. Meddet slällningstagande jag nu har gjort anser jag mig inte ha anledning atlnärmare beröra kommitténs förslag om vilandeförklaring avåtals-underlåtelsefrågan. Nuvarande ordning som innebär alt frågan inte kanförklaras vilande bör alltså beslå. Kommitténsförslag atl införa möjligheter lill åtalsunderlåtelse även vidsamhällsingripanden av annat slag än vård- eller stödåtgärder eller andraingripanden saknar motsvarighet i gällande räll. Med förslagel åsyftarkommittén i första hand sådana fall där den misstänkte blir uppsagd eller avskedadfrån sin anställning eller utvisas eller blir föremål för annan påföljd enligtutlänningslagen (1980:376). Även vissa andra lyper av samhällsingripandenavses, t.ex. häktning eller anhållande i fall där brottet visar sig lindrigareän vad som från början förutsattes. Också näringsrältsliga förbud ellerförlust av lillslånd all driva näring nämns av kommittén. Deavsedda fallen är inte särskilt vanliga och några starkare processekonomiskaskäl talar därför inte för förslaget. Förslagetsräckvidd är också svårbedömd. kan del te sig adekvat och vara avlagstiftaren eftersträvat atl ett visst brottsligt förfarande leder till såvälstraffrättsliga påföljder som andra åtgärder. En sak för sig är atl ålgärdernabör avpassas efler varandra. Så kan l.ex. elt fängelsestraff sättas lägre änannars om den tilltalade åläggs förbud enligt konkurslagen (1921:225)att driva näring (jfr NJA 1983 s. 163). Närdel gäller arbetsrältsliga sanktioner finns det bestämmelser enligt vilkaavskedande inte får ske förtän ansvarsfrågan är slutligt prövad (se l.ex. 6 § lagen 1976:600 om offenllig anslällning, jfr även 14 kap. 3 §). I denmån så är fallet skulle åtalsunderlåtelse på den föreslagna grunden normalt tesig olämpligt. Ulrymmel för alt medge åtalsunderlåtelse i samband medarbetsrältsliga sanktioner begränsas vidare av atl ålgärder som uppsägningeller avskedande förutsätter atl den anställde gjort sig skyldig till etlrelativt allvariigl brott (se 7 och 18 §§ i lagen 1982:80 om anställningsskydd).Sker åtal, finns del å andra sidan möjlighel för domstolen enligt 33 kap. 9 §BrB alt vid straffmälningen beakta de sanktioner som arbetsgivaren utkräverinom ramen för arbetsavtalet. Närdet gäller den föreslagna möjligheten att underiåla åtal efler frihetsberövandenvilljag erinra om atl enligt 33 kap. 5 § BrB tid för frihelsberövande somöverstiger 24 limmar skall lillgodoräknas den dömde, när 1984/85:3 t-. Avser domen böler, får enligt samma lagrum domstolen bestämmaatl bölespåföljden skall anses hell eller delvis verkställd genomfrihetsberövandel. Somjag har nämnl får även ålgärder av typ näringsförbud inverka påstraffmätningen. Ävenutvisning skall beaklas vid påföljdsbedömningen. Enligt 40 § fjärde slycketutlänningslagen skall domstolen nämligen beakta det men som utlänningen åsamkasgenom utvisningen. Mol kommilléns förslag i denna del har också anförts altdet, om utvisning och avvisning mer allmänl skulle komma all uigöra gmnd föråtalsunderiåtelse, finns en risk för att den uppfattningen sprids atl brott avulländska medborgare inte behöver leda till någon påföljd eller ens någonpolisutredning. Jagvill också erinra om alt åtskilliga av de fall kommillén vill fånga in med sittförslag kan inrymmas under den möjlighet lill åtalsunderlåtelse i bötesfall ochsom ersättning för villkoriig dom somjag föreslår (avsnill 3.2 och 3.5). Någongång kan regeln om åtalsunderlåtelse i extraordinära fall tillämpas (se avsnitt3.1). Medhänvisning till vad jag nu har anfört förordar jag all kommitténs förslag omåtalsunderiåtelse vid vissa samhällsingripanden m.m. inte genomförs. 3.5Åtalsunderlåtelse som ersättning för villkorlig dom Mittförslag: Åtalsunderlåtelse skall kunna meddelas när del kan antas all påföljdenskulle bli villkorlig dom, om ålal väcktes, och det dessutom finns särskildaskäl som lalar för alt ålal underlåts. Åtalsrättskommitténsförslag: Innebär atl en generell möjlighet lill åtalsunderlåtelse införs fördel fall en villkorlig dom kan förväntas. Den enda begränsningen i kommillénsförslag är atl hänsyn till någol viktigt allmänt eller enskilt intresse skallhindra åtalsunderlåtelse. Remissinstanserna:Flertalel avstyrker kommitténs förslag. I den grupp av remissinslanser som ärpositiva anser några atl åtalsunderlåtelse bör kunna kombineras med böler. Denegativa remissinslanserna anser all förslagel är betänkligt frånkriminalpolilisk synpunkt och all del medför all institutet villkorlig dom såsmåningom dör ul. Man tror inle heller all förslagel ger nägra nämnvärdaprocessekonomiska fördelar. Bl.a. påpekas all kommittén underskattatsvårigheterna all på ell lidigl stadium avgöra om villkorlig dom ellerskyddslillsyn är den lämpligasle påföljden. En annan synpunki är att förslagetkan medföra att lika fall behandlas olika. 1984/85:3 40 Skälför mitt förslag: Villkorlig dom får enligt 27 kap. 1 § BrB meddelas för eltbrott, för vilkel fängelse kan följa, om det inle med hänsyn lill dentilltalades personliga förhållanden finns gmndad anledning att befara atl hankommer atl göra sig skyldig lill fortsatt brottslighet. Bestämmelsen har fåttny lydelse fr.o.m. (SFS 1983:240). gäller allvillkorlig dom inte får meddelas om på gmnd av brottets svårhet eller annarshinder möter av hänsyn till allmän laglydnad (27 kap. 1 § andra stycket BrB).Syflel med den nya bestämmelsen är alt göra det möjligt alt i störteutsträckning använda villkorlig dom som påföljd för förstagångs-brottslingaroch tillfällighetsbrottslingar. har förutsättningarna förskyddstillsyn (28 kap. 1 § BrB) ändrals. Skyddslillsyn får numera ådömas, omdet med hänsyn till den tilltalades personliga förhållanden finns anledninganta all påföljden kan bidra lill alt han avhåller sig från fortsattbrottslighet. Den nya ordningen innebär atl villkorlig dom bör ådömas näråterfallsrisken bedöms som ringa medan skyddstillsyn är atl föredra när riskenär större men kriminalvård i frihei ändå inte saknar betydelse. Med reformenhar del blivil möjligt atl döma lill villkorlig dom i sådana fall, där fömtendast skyddstillsyn var möjlig. I anslutning till dessa ändringar har ocksåantalet dagsböter som kan ådömas vid s.k. kombinationsdomar (villkorlig domeller skyddstillsyn i förening med böter) höjls från 120 till 180 (27 kap. 2 §och 28 kap. 2 § BrB). Anlaletvillkorliga domar som meddelades var 9 148. Härav var 5 885 domarförenade med dagsböter. Förde villkorligt dömda gäller en prövolid av . Den dömde skall under dennatid iaktta skötsamhet. Gör han inte det, kan domstolen bl.a. meddela honomvarning eller, i sisla hand, undanröja den villkorliga domen och bestämmaannan påföljd. Vid återfall i brott under prövoliden är domstolen enligt 34kap. 5 § försia stycket BrB förhindrad att låta den tidigare villkorliga domenomfatta det nya brottet. I stället har domstolen att aniingen döma tillsärskild påföljd vid sidan av den villkorliga domen eller undanröja denna ochdöma till ny påföljd av annat slag (34 kap. 1 § försia stycket 2 och 3 BrB). andra lagändringar som berör villkoriig dom har skett sedan kommittén ladefram sitt förslag. Möjlighel atl döma till villkoriig dom i den tilltaladesutevaro finns sålunda fr.o.m. (46 kap. 15 § RB, SFS 1982:283).Numera får domen när påföljden bestäms till villkoriig dom utfärdas i förenkladform enligt 30 kap. 6 § RB efter en lagändring (SFS 198J: 1*093) som trätt ikraft . krävdes i regel personundersökning för attnågon skulle kunna dömas till villkorlig dom. Detta krav är avskaffat (se 2 §lagen 1964:542 om personundersökning i brottmål och SFS 1981:216). Åtalsrättskommitténhar föreslagit att ålal skall kunna underlåtas om det kan antas 'att villkorligdom skulle utdömas. Enligt kommitiéförslaget fömtsätts dock här som annars altdet inte finns något viktigt allmänt eller Prop.1984/85:3 ;. enskiltintresse som lalar mol åtalsunderlåtelse. Även förordari sin promemoria nr 5 att åtalsunderlåtelse skall kunna meddelas vid enfömtsedd villkorlig dom. Kommissionens förslag har dock en mer begränsadräckvidd än kommiltéförslagel i det all del enligt kommissionen skall krävasatt det från allmän eller enskild synpunkt finns särskilda skäl tillåtalsunderiåtelse. Minutgångspunki närdet gäller att ta ställning till dessa båda förslag är, Hksomvid mina överväganden rörande andra utvidgningar av möjligheten tillåtalsunderlåtelse, atl de processekonomiska intressena gör det angelägel atlnoga pröva alla uppslag till alt begränsa antalet lagföringar i fall av mindreallvarlig brottslighet. Deprocessekonomiska vinster som förslagel kan beräknas medföra hänför sigväsentligen till polisens arbete genom möjlighelen lill fömndersökningsbegränsning.Däremoi lorde för domstolarnas och åklagamas del vinsterna inte bli såframträdande. Motatt gå så långt som kommittén föreslog kan emellertid anföras vissakriminalpolitiska synpunkter. Kommitténs förslag skulle som påpekats vidremissbehandlingen i förlängningen kunna leda till alt påföljden villkorlig domskulle ådömas mer sällan. Därmed skulle den villkorliga domens funkiion på siktkunna bli urholkad. Kommitténhar diskuterat om inte en åtalsunderlåtelse i bl. a. nu avsedda fall skullekunna kombineras med etl bötesstraff som i så fall skulle föreläggas tillgodkännande på motsvarande sätt som ell strafföreläggande. Härigenom skullesåväl allmänpreventionens krav som behovel från individualpreventiv synpunkiav atl den misstänkte drabbas av någon form av påföljd kunna tillgodoses.Kommittén anser emellertid att den tanken av olika skäl måste avvisas. Etl avskälen är att den misstänkte, när han har att godkänna ett föreläggande -vilket skulle vara en fömtsättning för åtalsunderlåtelse - befinner sig i etlutpräglat tvångsläge och kan frestas all godkänna ett föreläggande trots allhan egentligen inte bort göra detla. Även jag anser all tanken på ell godkäntbötesföreläggande som fömtsättning för åtalsunderiåtelse måsle avvisas. Jaganser likväl att vissa möjligheter till åtalsunderlåtelse bör öppnas. Inte såfå remissinslanser har hksom förordat en sådan lösning. Enförsta förutsättning bör vara att det skall kunna antas att påföljden skullebli villkorlig dom om ålal väcktes. Dessutom bör det föreligga särskilda skälför åtalsunderlåtelse. Däremot bör det för övriga fall föreslagna rekvisitet"hänsyn till något viktigt allmänt eller enskih intresse" inle gällahär. Särskilda skäl som kanmotivera åtalsunderlåtelse kan vara atl brottet relativt sett inte är såallvarligt och atl det begåtts av obelänksamhet, tillfälligt förbiseendeeller förhastande. Hänsyn bör också tas lill om den misstänkte har vidtagiträtlelse och lill bristande kännedom om straffbu- Prop.1984/85:3 42 det.Särpräglade personliga omständigheter bör också kunna beaklas. Det bör vidarekrävas atl brottet, liksom i princip när domstolen bestämmer påföljden tillvillkorlig dom, framstår som en engångshändelse. De förhållanden som moiiverarvillkorlig dom torde i allmänhel vara iögonenfallande. Någraulredningssvårigheler lorde därför inte behöva uppstå vid prövningen. Somnämnls är avsikten inte atl ge målsäganden en förmånligare ställning än iövriga fall av åtalsunderiåtelse. Hänsynstagandet till målsägar-intressena börhär följa samma linjer som i övriga fall. Atlåklagaren i ett givet fall finner skäl föreligga för tilläggsböter enligt 27kap. 2 § BrB utgör enligt kommillén i och för sig ingel hinder mol åtalsunderlåtelsemen kan utgöra ett viktigt intresse som talar för ålal. Flera remissinstanserinstämmer häri. Någon anser all det bör finnas ett uttryckligt hinder motåtalsunderlåtelse när tilläggsböler enligt 27 kap. 2 § BrB kan förväntas. Föregen del anser jag att den omständigheten atl tillläggsböler kan fömtses somregel bör medföra att ätal väcks. Möjligheterna till åtalsunderlåtelse somersättning för villkorlig dom skulle emellertid begränsas alllför mycket om ettabsolut hinder mot åtalsunderlåtelse ställdes upp i del fallel, särskilt somdet kan vara svårt för åklagare alt fömtse domstolens bedömning i deltahänseende. Även om del framstår som länkbart att en villkorlig dom skulle kommaatt förenas med böler, bör sålunda åtalsunderlåtelse ändå kunna meddelas, omåklagaren i det enskilda fallel finner alt det finns särskilda skäl som talarför detla. Jagföreslår alltså atl det införs en ny grund för åtalsunderiåtelse som innebäralt åtal får underlåtas om det kan antas att påföljden skulle bh villkorlig domoch det finns särskilda skäl för åtalsunderlåtelse. Somnämnts får villkorlig dom numera ådömas utan att personundersökning har äglmm. I de fall åtalsunderlåtelse kan övervägas som ersättning för en villkorligdom anser jag mig kunna utgå ifrån all någon personundersökning inte behövsulan alt de relevanta omständigheterna rörande den misstänktes person kan tasfram på ett enklare sätt. Jaghar tidigare förordat (avsnitt 3.1) att den nuvarande regeln om ålerkallelse avåtalsunderlåtelse enligt RB ersälts med en ny regel. Enligt denna böräterkallelse få ske endast om särskilda omständigheter föranleder till det. Medsikte närmast på åtalsunderlåtelse i resocialiseringsfall och som ersäitningför villkorlig dom föreslår kommittén aU åtalsunderlåtelse inte skall fååterkallas . Förslagel skall ses mol bakgrund av den tvåårigaprövolid som enligt 27 kap. 3 § BrB gäller vid påföljden villkorlig dom. Näråtalsunderlåtelse kommer i fråga som ersättning för villkoriig dom torde detmed hänsyn till de fömtsättningar som ställs upp i detta fall sällan komma attinträffa all den misstänkte återfaller i brott eller annars visar Skulle återfall ändå ske och är brottet inte bagatell-artat, bördelta föranleda att beslutet om åtalsunderlåtelse återkallas. Detsamma börgälla om den misstänkte visar en sådan allvarlig brist på skötsamhet som kanföranleda undanröjande av påföljden villkorlig dom enligt 27 kap. 6 § BrB.Någon anledning all efler mönster av bestämmelsen i BrB om prövotid slälla uppen absolut lidsgräns finns inle. Ett riktmärke för bedömningen av omåtalsunderiåtelse bör återkallas, vilket i och för sig fömtsätter speciellaförhållanden, bör dock vara atl omständigheter som inträffar senare än två årefter beslutet inte bör beaktas. Naturligtvis kan ålerkallelse inle ske sedanpåföljd för brottet har bortfallit enligt 35 kap. BrB. Mittförslag: Behörighel all meddela åtalsunderlåtelse i extraordinära fall skall,förutom RÅ, tillkomma vissa statsåklagare. I den mån behörigheten atl meddelaåtalsunderiåtelse enligt RB i övriga fall är förbehållen högre åklagare(länsåklagare, överåklagare och vissa chefsåklagare) flyllas den till denåklagare som handlägger målel. Dock skall alllid krävas att åklagaren har tjänstgöring som assistentåklagare. Den åtalsprövning som enligt lagen(1950:596) om rätl till fiske f n. ankommer på statsåklagare flyttas till denåklagare som handlägger målel. Slutligen föreslås att lagen (1964:332) ombehörighel all verkställa åtalsprövning i vissa fall upphävs. Åtalsrättskommitténsförslag: Kommiitén föreslår ingen ändring i fråga om behörighelen all meddelaåtalsunderlåtelse i extraordinära fall. I övrigt innebär kommiltéförslagel allalla åklagare skall vara behöriga att meddela åtalsunderiåtelse i samtligafall. Åklagamtredningensförslag: Överensslämmer i huvudsak med milt förslag. Remissinstanserna:Åklagarulredningens förslag alt behörighelen all meddela åtalsunderlåtelse iexiraordinära fall även skall tillkomma statsåklagare har i huvudsak mottagitspositivt. Kriiiska synpunkier finns dock. Bl.a. ifrågasäller JO, utan altmotsätta sig förslaget, om en rationalisering hos RÅ uppväger de olägenhelersom följer med all ärendena av denna särpräglade natur sprids ul på mångahänder. och åklagamtredningens förslag vad gällerbehörigheten all meddela åtalsunderlåtelse i övrigt lämnas i slort selt utanerinran. Från någol håll anses att behörigheten i vissa fall bör anförtroschefsåklagare. Förslagel atl del nuvarande kravel på slalsåklagarprövning ilagen om rätt till fiske utmön- 1984/85:3 44 sirasoch att lagen om behörighet alt verkställa åtalsprövning i vissa fall upphävslämnas ulan erinran. Skälför mitt förslag: Regeln om åtalsunderlåtelse i extraordinära fall enligt 20kap. 7 § första slyckel 3 RB har samband med bestämmelsen i 33 kap. 4 § Iredjeslycket BrB om påföljdseftergift. När möjligheterna lill åtalsunderiåtelseutvidgades i samband med tillkomsten av BrB framhöll dåvarandedepartementschefen att han förutsatte en enhetlig och restriktiv tillämpningav möjlighelen lill åtalsunderlåtelse enligt 20 kap. 7 § försia stycket 3 RB.Det är mol denna bakgrund man skall se RÅ: s exklusiva beslutande-räft. Denrestriktivitet som förutsattes i förarbetena återspeglas i del fålal beslut omsådan åtalsunderlåtelse som förekommer vatje år. meddelades endast 10 sådanabeslut. I praxis har bestämmelsen fått ett klart och väl avgränsattillämpningsområde (se l.ex. redogörelsen i 1967 s.321-341). Prövningenav frågan om åtalsunderlåtelse i delta fall är dock grannlaga. Det är uppenbartatt del här krävs särskilt noggranna överväganden. Det är också av stor viklatl bestämmelsen lillämpas enhetligt. talar för att RÅ ävenfortsättningsvis skall svara för besluten. Man bör dock inte överdrivabetydelsen av atl alla fall handläggs av samma myndighet. Det kan erinras omall beslul om påföljdseftergifl som skall grundas på liknande överväganden fårfattas av samtliga allmänna domslolar. Beträffandeövriga fall av åtalsunderlåtelse har eftersträvats attbesluten skall fattas av den åklagare som handlägger målel. Härigenom undvikerman onödig omgång. I fråga om åtalsunderlåtelse i extraordinära fall ärbesluten emellertid av sådan karaktär att de bör förbehållas en begränsad kretsav åklagare. Jaghar i likhet med det övervägande antalet remissinslanser slannal föruppfaltningen atl beslul om åtalsunderlåtelse i RÅ-fallen i fortsättningen börtillkomma även statsåklagare. Jag vill framhålla att någon ändring i denhittillsvarande tillämpningen av bestämmelsen inte är avsedd. Den fasta praxissom etablerats hos RA bör alltså bestå. Genom sin tillsynsfunktion får RÅ ävenfortsättningsvis ett visst överinseende över tillämpningen. Det kan somåklagamtredningen påpekal vara lämpligt atl RÅ utfärdar cirkulär med råd ochrekommendationer till ledning för tillämpningen. Ensärskild fråga, som berörts av ett par remissinstanser, är om beslutanderättenbör begränsas även i kretsen av statsåklagare. Enligt ulredningens förslagskall endast statsåklagare som är chef vara behörig. Flera remissinstanser harvänt sig häremot och ansett att såväl praktiska som sakliga skäl talar för attsamtliga statsåklagare bör få behörighet att besluta om åtalsunderlåtelse. Somjag har framhållit tidigare får del förutsättas att tillämpningen kommer all följasav RÅ. Mot denna bakgrund kan det ifrågasättas om den 1984/85:3 45 föreslagnainskränkningen är befogad. Trots della delar jag ulredningens uppfattning allavvägningarna i dessa ärenden är sådana atl de är en naturlig arbetsuppgift förchefen för en regional myndighel. Då del gäller åklagarmyndigheterna iStockholms, och åklagardistrikt bör behörigheten att besluta omåtalsunderlåtelse i de aktuella fallen förbehållas överåklagaren. I den nyaorganisalion som införs (prop. 1982/83:158, JuU 1983/84:6, rskr35) kommer cheferna för samtliga regionala myndigheter att benämnasöveråklagare. Mittförslag föranleder alt den nuvarande bestämmelsen i 20 kap. 7 § andra stycketRB om RÅ: s behörighet bör upphävas. Delsamma gäller den korresponderandebestämmelsen i 23 kap. 4 a § tredje stycket andra meningen RB i fråga ombehörigheten atl beslämma om fömndersökningsbegränsning. Behörigheisfrågan kanefter de linjer somjag angett regleras i åklagarinslmktionen. Enligtgällande lydelse av åklagarinslmktionen (21 och 31 §§) får åtalsunderiåtelseenligt 20 kap. 7 § första stycket 1 RB (bötesfallen) meddelas endast avlänsåklagare resp. i de tre största distrikten överåklagare eller chefsåklagarenär svårare straff än böler ingår i straffskalan för brottet. Samma krets avåklagare är uteslutande behörig också vid åtalsunderlåtelse enligt 20 kap. 7 §första stycket 4 (abnormfallen). Vid vissa brottstyper får dock beslutet omåtalsunderlälelse i dessa båda fall fattas av lägre åklagare (21 § Iredjeslycket och 37 § andra stycket åklagarinslmktionen). Åklagamtredningens förslagall dessa beslul om åtalsunderlåtelse - i likhet med vad som gäller för övrigafall av åtalsunderlåtelse enligt RB -skall kunna meddelas av varje åklagare(med minst tre års tjänstgöring som assistentåklagare) har fått ett positivtgensvar hos remissinstanserna. Även åtalsrättskommilténs förslag i sammariklning har mottagits positivt. Det kan tilläggas att isin promemoria förordat ett genomförande av åklagamtredningens förslag. Enligtåklagarinslmktionen krävs i de fall en assislentåklagare i och för sig ärbehörig alt pröva fråga om åtalsunderiåtelse atl denne har minst tre årstjänstgöring som assistentåklagare. Undantag gäller dock vissa fall avåtalsunderlåtelse, bl. a. konkurtensfall. RÅ har i en skrivelse till regeringenden 9 febmari 1984 med hänsyn lill det ansträngda arbetsläget inom åklagarväsendetbegärt all åklagarinslmktionen ändras så att en tjänstgöring skallvara tillräcklig i de fall då det nu krävs tjänstgöring. Föregen del vill jag först peka på atl ulvecklingen alltmer hargått i riktning mol alt den åklagare som handlägger ett mål normalt sett skallvara behörig atl fatta alla de beslut som behövs. Ett exempel härpå ulgörprövningen av ålalsunderlåtelser beträffande unga lagöverträdare. Dennaprövning har för sedan förts ner från regional till lokal nivå inomåklagarväsendet (40 a § åklagarinslmktionen).