prop · G80340 · 1984-12-31 00:00:00 — Trots den myckel återhållsamma offentliga utgiftsutvecklingen ochden goda ekonomiska tillväxten måsle skatterna höjas i fyra av de femfinansiella alternativen. Socialförsäkringssektornsfinansiella sparande minskar som en andel av BNP . Delberor på all del nominella ränldäget faller. Del inflalionsrensade sparandelligger kring noll såväl 1983 som 1990. Trots all ATP-avgifien inle höjs efter1984 är avgifts- och ränteinkomsterna således enligt LU:s kalkylertillräckliga för att dels finansiera pen-sionsulbelalningarna, dels bibehåUa AP-fondensrealvärde. Ävenom slatens budgetunderskott förbättras kommer denuteslående statsskulden att fortsätta all växa i snabb takt. Statsskuldensandel av BNP, som ökat kraftigt , når en loppnivåomkring 1987 och böljar därefter all sjunka någol. Spegelbilden av dennautveckling är aU den privata sektorns finansiella portföljer 1990 måsteinnehålla etl väsentligt slörre inslag av statspapper än 1983. Ompenningmängden, såsom vi traditionellt mäter den i termer av bankinlåning,skall begränsas till vad som är förenligt med en inflation i storleksordningen4% kan en myckel liten del av dessa statspapper placeras i banksektorn. Kravenpå övriga privata sektorer att öka sina statspappersinnehav blir då belydande.För hushållssektorn gäller detta medan den statligaupplåningen i företagssektorn är relativt begränsad mol sluiei av perioden. Omde privata sektorerna skall vara beredda att öka andelen statspapper i sinaportföljer på del sätt som fömtsätts kan del tendera att driva upp realräntan.Pressen uppåt på realräntan begränsas dock av att del löpande finansieringsbehovetminskar väsentligt mol slutet av 1980-lalel som statsskuldens andelav BNP minskar något. I balansläget 1990 är vidare den yttre balansenåterställd, inflationen är lägre än i omvärlden och de offentliga finansernahar sanerats. I en sådan situation är del enligt utredningens mening rimliglatt trots den slora statsskulden räkna med att det allmänna räntelägel liggerpå ungefär samma nivå som i omvärlden. Närdel gäller ulvecklingen på kreditmarknaden framhåller/H//wä;/gÉ' /' riksbankenatt risken för obalanser främsl kommer till uttryck genom den snabba ökningenav företagens finansiella tillgångar. Mot bakgmnd av i första hand de krav påen mycket betydande ökning av förelagens innehav av statspapper somutredningens kalkyler innebär synes del enligt mening ofrånkomligtall stora krav kommer alt ställas pä kreditpolitiken . Manbetonar att stramheten i kreditpolitiken inle bara beror på hur mycket somgenom marknadsoperationer dras in av Prop.1984/85:40 67 likviditetsökningen från statsbudgeten utan också påverkasav genom vilka finansieringsinstrument detta sker. För att undvika inflalionistiskastörningar i den inhemska ekonomin bör statsupplåningen, menar , lillbetydande del ske genom försäljning av statspapper med längre löptider, ävenom delta medför en press uppåt på den långa räntan. Fullmäktige i pekar på svårigheterna altrealisera en betydande ökning av förelagens invesleringar som sialspapprensandel i företagens portföljer ökar mycket kraftigt. Även om den förutsatta lönsamhelsnivånuppnås ställer sig tveksam lill den finansiella ulvecklingensom LU skisserar. Den ränleslegring som krävs för finansieringen avbudgetunderskottet innebär i sig etl hot mot investeringsuppgången och därmed molhela den strategi utredningen förespråkar. Fullmäktige framhåller också attupplåning hos allmänheten av den omfattning utredningen förutsätter kräver alt marknadsmässigavillkor erbjuds och att de senaste årens utveckling mot en mer marknadskonformstatsskulds- och penningpolitik fullföljs. Behovet av en marknadskonform kreditpolilik där också resleranderegleringar avskaffas framhålls också av och . betonar att en kreditpolitik medgenerella medel innebår att måste använda bättre lämpadedefinitioner på de storheter som man avser att styra. Man påpekar i dettasammanhang att det är självklart att penningmängden definieras -såsom görs i utredningen - som enbart bankernas inlåning. ställer sig helt bakom utredningens målalt uppnå etl överskott i bytesbalansen 1990. Vid de realränlenivåer som kankomma att råda är utlandsskulden en betydande belastning på folkhushållet. Riksgäldskonlorelförordar mot denna bakgrund alt siktet under högkonjunkiurår bör vara inställtpä ett bytesbalansöverskott i storleksordningen . Ett flertal remissinstanser - bl a Riksgäldskonlorel,. och - betonar starktlönsamhetskravets betydelse och släller sig positiva till all della lyfts frami utredningen. precisering av avkastningskravet pämateriellt kapital anses också av dessa remissinstanser såsom rimligt. menar att då deltaavkastningskrav är ell jämnviklsvillkor borde, med tanke på den svaga räntabilitetenunder del , vinsterna ligga över normalkravel. menar alt utredningendiskuterar lönsamhet och avkastning oberoende av skaller och enbart urförelagets perspektiv, utan hänsyn till förelagets ägare. Man pekar på all delär aktieägarnas avkastning efter skatt som styr näringslivets möjligheler attattrahera riskvilligt kapital. En alltför hård beskallning av aktieägarna Prop.1984/85:40 68 kommer därför all försvåra företagets långsiktigafinansiering och är därför etl hot mot den fastlagdaindustrialiseringsstrategin. varnar ocksåför de problem med "inlåsningseffekter", som dagens skattesystem gerupphov till. För att underlätta kapitalets rörlighet och därmed minska riskernaför en icke-marknadsanpassad industristruktur anser man det därför angelägelatt i möjligaste mån ta bort de skatter som orsakar dessa imperfektioner påkapitalmarknaden. anser detförvånansvärt i vilken ringa utsträckning utredningen uppmärksammat hur olikalagstiftningsåtgärder påverkar lönsamheten i negativ riktning. () anser inte attlönsamhels-målet kan operationaliseras och preciseras som utredningen gjort.Det vikliga, anser man, bör istället vara att upprätthålla lönsamhelen på nyainvesteringar. () anser den strävan som målformuleringenuttrycker myckel angelägen. Såväl LO som TCO menar också att materiella invesleringarbör vara mer lönsamma ån finansiella placeringar. LO betonar alt hög lönsamhetdock inle bör ses som ell mål i sig ulan snarasl som en reslriklion på den ekonomisk-poliliskahandlingsfrihe-len för att uppnå andra mål. När del gäller antagandena om skalteulvecklingen i deolika alternaliven anser () all det är svårtall se hur de krav på skallehöjningar som finns i alternativ 2 skall kunna varaförenliga med en återgång till ekonomisk balans. Direkl utmanande anser SAF allernaliv2 C, där skaltekvoten höjs till 58,, utan all utredningen klart anger att detlaskulle utgöra ell hinder for ekonomisk balans. SAF anser att beskattningen, såväl av företagen framförallt de mindre företagen - som av hushållen, försvårar en expansion inom denprivata seklorn. SHlO-FamUieföretagenoch och anser att ensanering av statsbudgeten via ökade skatter inte är en framkomlig väg. Sammasynpunkt framförs i en reservation lill remissyttrandet frän riksbank. framhåller att skillnaderna mellan denekonomiska ställningen i olika landsting gör alt utdebiteringsbehovetunderskattas när sektorn behandlas som en sammanhållen enhet på det sätt somsker i utredningen. påpekar att utredningens kalkylerfaktiskt innebär ökade slalliga överföringar lill den kommunala sektorn,jämfört med de regler för beräkning av statsbidrag och skatteintäkter somgäller . Utredningenskrav på budgetförstärkningar på ca 18 miljarder får slödav bl a och . TCO ställer sig däremotmycket tveksam till detta och menar att risken för all arbetslösheten då skulleöka är stor. LO menar att den Prop.1984/85:40 69 absoluta prioritering av budgetmålet som besparingarna gmndaspå är orimlig. Såväl TCO som LO pekar på att statsfinanserna dessutom under densenaste liden har förbättrats snabbare än vad utredningen räknat med. Styrelserna för Allmänna pensionsfonden framhåller liksombl a att LU:s kalkyler mycket klart illustrerar denekonomiska tillväxtens betydelse för AP-fondens utveckling och föravgiftsuttaget. De visar också avkastningens betydelse för finansieringen av pensionsulbelal-ningarnaoch för avgiftsuttagets höjd. Fondstyrelserna betonar dock LU:s karaktär avkravanalys och all kalkylen inle skall uppfällas som en prognos. Man pekar påall utvecklingen på flera punkter, bl a vad avser reallöneutveckling, prisulvecklingoch realräntenivåer riskerar att, sell från AP-fondens synpunkt, bli mer ogynnsamän vad som antas i utredningen. När det gäller socialförsäkringens finansiering menarriksförsäkringsverket att uiredningens anlaganden om att en höjning avarbetsgivaravgiften vältras bakåt knappasl överensstämmer med de resultat somekonomisk forskning givit. Hur övervältringen går till har stor betydelse försocialförsäkringen och menar all dessa samband endasldelvis fångas upp i LU:s modellsystem. ifrågasätter all del skall gå att ökahushållens sparande i den utsträckning som utredningen räknar med. Riksgäldskonlorelmenar att en sådan sparandeökning skulle kräva omfattande sparslimu-lanser. Enviktig fråga, som utredningen inle berör, är hur eventuella sparstimulanser skautformas. Riksgäldskonlorel menar alt en översyn av skattesyslemet, främslkapitalbeskattningen, är den bäsla lösningen. menar alt det skulle vara avintresse all försöka uppskatta marginella sparbenägenheler för olikahushållstyper (eller inkomstslag) även om det tillgängliga datamaterialet fördetta ändamål är dåligt. 5.2 Pris- och löneutveckling I långtidsutredningens kalkyler för den ekonomiskautvecklingen under 1980-lalel har den internationella inflationen anlagils vara5% 1983-1990. Kraven på relalivprissänkning gör alt den inhemskainflationen uttryckt som konsumentprisindex blir per är 1983-1990. Den investerings- och konsumlionstillvåxl som förutsätts ilångtidsutredningens allernaliv I och 2 släller ytterligare krav på pris- ochlönebildningen vad avser lönsamhet och reallöner. För att uppnå den nödvändigatillväxten i materiellt kapital måste vinstdelen (driflsöverskotl brutto/förädlingsvärdetill faklorpris) vara tillräckligt hög under resten av 1980-talel, specielltinom industrin. Vinstandelen i industrin beräknas till både 1983och 1990 all jämföra i slutet av 1970-lalel och början av 1980-talel. Prop.1984/85:40 70 Reallönerna behöver öka för alt den privata konsumtionenskall bidra lill den reala efterfrågeökningen . Med den produktivitetslill-växtsom fömtsätts i långtidsutredningens beräkningar finns det också etl utrymmeför reallöneökningar. Det har beräknats lill före skatt igenomsnitt för perioden 19831990. I detta avseende skiljer sig beräkningarnaför resten av 1980-talel väsenlligl från de senasle åtta årens utvecklingvilken inneburit sänkta reallöner. Den svenska kronan devalverades 1981 och med 16%1982. Erfarenheler av devalvering i olika länder visar att de efterföljande pris-ochlönestegringarna måste dämpas kraftigt för att devalveringen skall få avseddeffekt. Mot denna bakgmnd har två alternativ för utarbetatsmed olika anlaganden om pris- och löneutvecklingen. I referensalternalivet förulsätts att 1970-talets pris-och lönebildning blir rådande även 1985 och framåt. Vidare anlas att en passivfinanspolitik förs med innebörden all inga nya beslut fattas som berör slatensinkomster och utgifter (s k långiidsbudgeiieknik). Pris- och löneutvecklingenbaseras i detta allernaliv på estimerade samband. Timlönen beräknas öka i genomsnitt med per år1983-1987. ökar konsumentpriserna med igenomsnitt, vilkel ska jämföras med att omvärldens priser endasl antas öka med5% . Den inhemska kostnadsutvecklingen i referensfallet medför all desvenska relativpriserna åter höjs betydligt. Trots att relativpriserna höjspressas induslrins vinstmarginaler nedåt till följd av kostnadsutvecklingen ochden låga tillväxten av produktiviteten. I balansalternativet redovisar långtidsutredningen enutveckling för de närmasle åren som leder mol balans 1990. För att uppnå balansi utrikeshandeln beräknas del att relativpriserna behöver sänkas med 19831990. För att snabbi höja kapacitelsulnylljandel och investeringarnabehöver en större del av rdalivprissänkningarna ske under den första delen avperioden. Därför bedöms det vara önskvärt all relativpriserna sänks med 2 å 1985, I å 1986 och 1987. De internationella prisprognoser som förioppsanalysenbaseras på medför därmed alt den inhemska inflationstakten måste dämpas till ca3% 1985 och till 1986 och 1987. Den efterfrågeutveckling som erhålls i balansalternativetmotsvarar vad som i genomsnitt krävs 1983-1990 för att uppnå full sysselsättning1990. Efterfrågeökningen är emellerlid förhållandevis merinriktad på netloexport än på inhemsk efterfrågan. diskuterar olika möjligheter att dämpapris- och löneökningarna. En aktiv arbetsmarknadspolitik och en allmän uppslutningkring en ny lönemodell är två sådana möjligheter som utredningen förordar. Flera studier tyder på all brist på yrkesarbetare driverupp lönekostnader och inflation även i lägen med belydande arbetslöshet. 1984/85:40 , . produktionstillväxtskall kunna realiseras utan all inflalionen samtidigtstiger behöver såväl den geografiska som yrkesmässiga rörligheten öka. För attförbättra förutsättningarna för detla behöver därför arbetsmarknadsutbildningeninriktas på all tillgodose kravet på yrkesulbildad personal. Vidare framstår eneffektiv arbetsförmedling som etl väsentligt inslag i en sådan politik.Statligt fiyttningsstöd är en annan samhällsinsats som underlättar dengeografiska rörligheten. En annan faktor som skullekunna medverka lill en gynnsam utveckling är om en bred uppslutning skullekunna skapas kring en metod all bestämma löneökningarna i stil med EFO-modeUen.Ell vissl arbete med att utveckla en sådan ny lönemodell pågår hosarbetsmarknadens parter. Vad som lalar för att en allmän tillämpning av enmodifierad EFO-moddl eller en annan allmänt accepterad metod för alt bestämmalöneökningarna skulle kunna ha en gynnsam effekl på pris- och lönebildningen äratt förväntningar av skilda slag sannolikt har en stor betydelse för prisernas ochlönernas utveckling. En uppslutning kring en lönemodell skulle kunna förändraförväntningarna och därmed påverka inflalionen. Dessulom visar långtidsutredningensanalyser någol förenklat uttryckt att alla slår som vinnare om inflationendämpas. Företagen blir lönsamma och kan expandera. Lönlagarnas reallöner kanöka och sysselsättningen förbättras. Samlligaremissinstanser som yttrat sig över pris- och lönebildningen instämmer ilångtidsutredningens bedömning att det är av yilersla vikl att den högainflations- och löneökningstaklen i landet snabbi dämpas. Landsorganisationeni (LO). () och ansluter sig däremot inle lill långtidsutredningens uppfallningatt fortsatia relalivprissånkningar är nödvändiga för att uppnå balans i densvenska ekonomin. LO anser attlångtidsutredningen underskattar världsmarknadens tillväxt vid den antagna BNP-lillväxleni omvärlden och även effeklerna på vår nettoexport av den koslnadsanpassningsom redan har skett. Därför menar LO att de relativprissänkningar somlångtidsutredningen anser nödvändiga troligen överskattats. Vidare tvivlar LOpå att förelagen, specielll vid etl högl kapacitelsutnylfiande, kommer allsänka sina relativpriser som följd av att löntagarna sänker sina lönekrav. LOförordar i slällel en strategi som underlättar en snabbare strukturomvandlingi svenskt näringsliv från sektorer med låg mol seklorer med hög tillväxt. Vidden försämring i bytesförhållandet som anges i långtidsutredningen uppslår ensamhällsekonomisk "kostnad" på ca priserjämfört med ell fall där samma netloexport kan uppnås vid oförändraderelativpriser. LO anser att dessa resurser båttre kan "användas lillindustripolitiska insatser, utbildningsinsatser som bl a syftar lill att ökaomställningsförmågan i produktionen och motverka all arbetskrafts- Prop.1984/85:40 72 brist blir en flaskhals som hindrar utbyggnaden inomexpansiva näringar, marknadsinvesteringar och FOU-satsningar inom företagenmm". TCO och avvisar också ytterligarerelativprissänkningar som medel alt föra vår ekonomi mot balans. Fleraremissinstanser delar långtidsutredningens åsikt all en allmän uppslutningomkring en ny lönemodell kan vara ell viktigt instmment för att åsladkomma samhällsekonomisklaccepterbara löneökningar: . , fidlmäktigei och riksgäldskonlorel saml . Grossislförbundanger dock tvivel på alt en gemensam lönemodell hinner ta form för allpåverka avtalsrörelse. () påpekar i sillremissvar alt vikliga faklorer som ligger utanför avtalsprocessen kan förklaralönekostnads-höjningar. Som exempel anges, höjda arbetsgivaravgifter, höjdinkomstskatt och fiaskhalsproblem i form av brist på yrkesarbetare. Dessafaktorer ingår i den löne- och prismodell som använts av långtidsutredningensanalys av den ekonomiska utvecklingen i referensalternalivet, vilkel påpekasav remissinstansen. SAF anser därför att en analys av framför alllinkomstbeskattningens och arbetsgivaravgifternas betydelse för pris- ochlönebildningen hade varil alt föredra i ställel för de resonemang som förskring en ny lönebildningsmodell. Negaliv lill långtidsutredningens förslag all användagemensam modell för all centralt beslämma elt acceptabelt löneutrymme är ävenSvenska byggnadsentreprenörföreningen. Sådana beslut bör så långt som möjligtfattas inom förelagen. Förutsättningar för låga pris- och löneökningar bör i slällelskapas genom att staten för en lämplig finans-, penning- och arbetsmarknadspolitik. och förordar att regeringen för en politik i mer ickeackomoderanderiktning, dvs all staten inle bör föra en politik som i efterhand korrigerarde negativa konsekvenserna på sysselsättningen av för höga nominella löneavtal. LU:s modellberäkningar genererar en fördelning av dentotala limsyssel-sältningen i ekonomin på olika sektorer. Timantalet omräknas lillantal sysselsatta på basis av anlaganden om medelarbelslider och andelar mänresp kvinnor i dessa sektorer. Enligt dessa beräkningar förutses i alternativ Idet totala antalet sysselsatta öka med 296 000 personer 1983-1990. I industrinanges ökningen till 55 000 personer och i byggnadsverksamheten till 17 000personer, medan antalet sysselsatta inom övrig varuproduktion beräknas minskamed 13 000. De största ökningarna förutses på fiänsleom- Prop.1984/85:40 73 rådet där den offenlliga sysselsättningen anges öka med120000 personer och sysselsättningen i privat tjänsteproduktion med 109 000personer 1983-1990. I alternativ 2 blir fördelningen inom ramen för samma toialsysselsättning(en ökning med 296 000 personer 1983- 1990) i hög grad annorlunda. 1 dettaalternativ beräknas den offenlliga sysselsättningen öka med 234 000 personer,dvs svara för av den totala sysselsättningens ökning. Antaletsysselsatta inom industrin beräknas i detla alternativ öka med 18000 och inombyggnadsverksamhet med 8 000. För övrig tjänsteproduktion förutses enminskning med 18 000 och för privat tjänsteproduktion en ökning med 54 000personer 1983-1990. kalkyler tyder på allstrukturomvandlingen måsle bli snabb under resten av 1980-lalet om balans skallkunna nås i ekonomin 1990. Den yrkesmässiga och geografiska rörligheten börvara hög under resten av decenniet. Till viss del lorde denna ökade rörlighetuppslå som en konsekvens av den ökade lillväxten i ekonomin men även matchningsprocessenmellan arbetssökande och lediga platser måsle förbättras. Under de närmasteåren torde arbetsmarknadspolitiken i högre grad behöva inriktas på all reduceraproblem med överhettning på delar av arbetsmarknaden och således spela en merexpansiv roll för att kunna stärka flexibiliteten på arbetsmarknaden. Arbetstidsförkortning: LU 84 har åven analyserateffekterna av en arbetstidsförkortning. Det är emellertid inlelångtidsutredningens uppgift att ta slållning lill om, när eller hur enarbetstidsförkortning skall genomföras. En analys av LO-ekonomen samt det material som publicerats i andra sammanhang visar atttidigare generella arbetstidsförkortningar har genomförts efter en längreperiod av snabb reallöneiillväxl samt att det också funnits ett vissl löneutrymmeunder själva förkortningsperioden. Så har t ex för LO-kolleklivet ca en femtedel av del samlade utrymmet för löneökningaravsett arbetstidsförkortningar. Om dessa samband även skulle råda i framlidenskulle del innebära all någon generell arbetstidsförkortning knappast åraktuell . Vid kraftigt stigande reallöner under resten av 1980-lalelskulle frågan däremot kunna komma all aktualiseras . Utredningenhar emellertid av beräkningstekniska skäl vall all belysa de långsiktiga makroekonomiskakonsekvenserna av en arbetstidsförkortning genom beräkningar för perioden1980-1990. På innebär kortare arbetstid minskadproduktionskapacitet och minskat konsumtionsulrymme. I beräkningarna innebär ensänkt arbetstid att en potentiell standardförbättring tas ut i form av ökadfrilid. Detta år en typ av frågeställningar som med fördel kan studeras medlångtidsutredningens metoder. I analysen behandlas däremot inle arbetstidsförkortningarsom elt medel för all eventuellt dämpa arbetslöshet i en situalion medoutnyttjad kapacitet och arbetslöshet. 1984/85:40 74 Ikalkylen har för liden fram lill 1990 den lagstadgade arbetsveckan förkortalsfrån 40 limmar till 37,5 limmar. Resultaten av analysen visar att arbetstidsförkortningenleder till ett produktionsbortfall på 1990. Det begränsar konsumtionsutrymmel.Begränsningen mildras dock av att mindre resurser behöver användas för invesleringaroch netloexport. Vid en arbetstidsförkortning är del troligt all både denprivata och den offentliga konsumtionen måste dämpas. Skullearbetstidsförkortningen helt las ut på bekostnad av privat konsumtion skulleden senare behöva bli lägre 1990 än ulan arbetstidsförkortning. Denoffentliga konsumtionen skulle bli lägre 1990 om arbetstidsförkortningenhelt motsvarades av minskad offenllig konsumtion. Somtidigare nämnts genererar arbetskraftsulbudet i långtidsutredningensmodellsystem den sektorvisa efterfrågan på arbetskraft. Beträffandesysselsättningens fördelning på olika sektorer diskuterar några av remissinstansernautredningens resultat avseende sysselsätlningen inom den privata resp denkommunala seklorn. () bedömer det nödvändigtmed en betydande förstärkning av de privata incitamenten för att den, avutredningen visade, nödvändiga sysselsättningsexpansionen i den privatasektorn skall komma fill stånd. ()ställer sig tveksam till om den relativt snabba industriexpansionen somdiskuteras i utredningen också kommer att leda till ett ökat arbetskraftsbehov.Sysselsättningen i den kommunala seklorn bedömes annorlunda av några remissinstanser. Kommunförbundetmenar att myckel tyder på att kommunerna fram intekommer all ha den expansiva roll i ekonomin och som efterfrägare på arbetskraftsom de haft under . I samma riktning verkar denomständigheten att kommunförbundet bedömer att arbetstiden kommer att ökaunder . , TCO och kommunförbundetanser att LU överskattat möjligheterna att öka sysselsättningen i den kommunalaseklorn med hänsyn tagen till den kommunala konsumtionsökningen som fömtses ilångtidsutredningens alternativ. menar all utredningen bordeanalyserat alternativa medelarbetstider och hänvisar till egna känslighelsanalyser.Enligt dessa beräkningar blir den sammantagna arbetslösheten betydligt högre ände krav som uppställs i LU. Den beräkningsteknik som kommunförbundet använderär emellertid oförenlig med den som används i långtidsutredningensmodellsystem. () delar uiredningens syn pä matchningsproblematikens avgörande betydelseför att olika ekonomisk-poliliska målsättningar skall kunna uppnäs. Såväl arbelsgivaresom arbetssökande måste deltaga i denna anpassningsprocess. Arbetsmarknadspolitikenhar en viktig konjunktur- och aUokeringspolitisk roll. Del är emellertidviktigt alt 1984/85:40 75 deninte ges för stort ansvar i dessa frågor utan kan inriktas på att underiättaarbetsmarknadens funktionssätt. Rörlighelen har en cenlral roll för alt medverkatill att olika ekonomisk-politiska målsättningar kan uppnås.