prop · G803124 · 1984-12-31 00:00:00 — När det gäller svensk myndighets behörighet ifaderskapsfrågor talar redan barnets inlresse för att frågan skall kunnabehandlas i när barnet har hemvist här och därför kan väntas växa upphär. En sådan lösning stämmer väl överens med den ståndpunkt som har intagits irättspraxis. Även om bamet inte har hemvist i kan i vissa fall deinblandade parternas intressen ändå tala för att faderskapet skall kunna tasupp här. När det gäller valet av tillämplig lag har i svenskinternationell privaträtt både en persons hemvist (domicilprincipen) och enpersons medborgarskap (nationalitetsprincipen) fått vara avgörande.Utvecklingen inom vår 1984/85:124 12 internafionellafamiljerätt både i lagstiftning och i rättspraxis har emellertid gått mot altge domicilprincipen störte utrymme, medan den tidigare härskandenationalitetsprincipen har fått ge vika. Denna utveckling ligger också i linjemed inriktningen av senare tids internationella arbete på familjerättensområde, liksom med det lagstiftningsarbete som bedrivs i flera andra europeiskastater. Utredningens förslag innebär ett ytterligare steg i denna riktning försvensk rätts del. Som utredningen har framhållit utgör detta i många fall enavvikelse från den hitfillsvarande ordningen på området. Det torde emellertidvara jusl denna övergång till en annan huvudprincip som gör det möjligt attlösa många av de svårigheter som den tillämpade naUonalitetsprincipenhar gett upphov till. Jag delar utredningens bedömning att valet avvilket lands lag som skall tillämpas i regel bör göras med tilllämpning avdomicilprincipen. Detta torde också bäst överensstämma med barnets intresse,eftersom den lag som kommer till användning i de flesta fall är lagen i detland där barnet av allt att döma kommer att växa upp. Domicilprincipen harockså den fördelen att den bäst förenar önskemålet om att svenskafaderskapsdomar skall erkännas utomlands med behovet av en praktisk ochlättilllämpad regel. När det gäller mål om fastställande av faderskap stödersig vidare domicilprincipen på utvecklad praxis. I de fall som denna princip leder fill att utländsklag tilllämpas uppkommer frågan om även den lagens regler om tillämplig lag iintemafionella förhållanden skall användas, dvs. om läran om återförvisning(renvoi) skall gälla. En tillämpning av renvoiläran kan innebära att svensk lagkommer till användning även om barnet har hemvist utomlands. För detta räckerdet med att den utländska lagen i det aktuella fallet bygger på medborgarskapetoch således hänvisar till svensk rätt. Det kan förefalla egendomligt om ensådan hänvisning inte skulle respekteras. Som utredningen har funnit talar emellertidpraktiska skäl för att renvoi-principen inte bör användas. Det kan vara mycketsvårt, ibland omöjligt, att rätt tolka och tillämpa ett främmande landsinternationella privaträtt. Den bygger ofta på oskrivna regler och osäkerpraxis. Nackdelen med en sådan osäkerhet blir desto störte som den övervägandedelen av de internationella faderskapsfrågorna handläggs i administrativordning. Jag tänker här i första hand på de legala faderskapspresumtionerna sombåde folkbokföringsmyndigheterna och socialnämnderna har att ta ställning fillQfr avsnitt 2.3). Vid valet av fillämplig lag bör hänsyn alltså inte las tillprincipen om renvoi. När det gäller frågan om den svenska inställningen till utländskafaderskapsavgöranden kan man knappast ha som utgångspunkt att dessa inte skallgälla i . En följd av en sådan inställning skulle kunna bli att det trots förekomsten av exempelvis en utländsk faderskapsdom redan vid ett barnsinflyttning i måste sättas igång en ny rättegång för att genom ensvensk dom få underlag för pastorsämbetets anteckning om Prop.1984/85:124 13 faderskapet.I stället bör utgångspunkten - liksom i det stora flertalet främmande stater vara att utländska faderskapsavgöranden bör erkännas. Den reglering av internafionella faderskapsfrågorsom nu skall ske bör begränsas till sådana frågor som rör själva faderskapet.Rättsverkningarna av ett faderskap bör däremot inte regleras i dettasammanhang. Det gäller bl. a. frågor om rätt till underhåll eller om vårdnadoch umgänge. Några remissinstanser har emellertid framhållit att det ärönskvärt att sådana frågor som hänger samman med faderskapet, t. ex. frågor omvårdnad och underhåll, utreds närmare. I fråga om rätten till underhåll kan jag nämna attfamiljelagssakkunniga (Ju 1970:52) i samband med sin översyn av den rättsligaregleringen av internationella äktenskaps- och arvsfrågor även behandlar frågorom underhåll till barn. Och när det gäller vårdnad och umgänge övervägs f n.inom frågan om en svensk anslutning till 1980 årsEuroparådskonvention om erkännande och verkställighet av avgöranden omvårdnaden om barn samt om återställande av vården av barn och 1980 årsHaagkonvention om de civila aspekterna på internationella bortföranden avbarn. Avsikten är atl en departementspromemoria i ämnet skall sändas ul påremiss . De frågor som jag nu har nämnt kommer alltså att övervägas isärskild ordning. En annan sak som inte behandlas nu är de praktiskaproblem som kan uppkomma när utredningen i elt mål till viss del måste ulförasutomlands. har som exempel nämnt att svensk domstol intetvångsvis kan få en blodprovstagning genomförd utomlands, vilket gör altfaderskapsmål kan bli liggande i domstolarna. Även om blodprovstagninghuvudsakligen har med faderskapsmål att göra finns det flera andra liknandeproblem av mera allmän, processuell natur. Dessa får lösas i ell störresammanhang. Idet följande avser jag att närmare behandla frågorna om m. i avsnitt 2.2, valetav tillämplig lag i avsnitt 2.3, giltighetenav utländska faderskapsavgöranden m. m. i avsnitt 2.4, m. i avsnitt 2.5, och kostnadskonsekvenseri avsnitt 2.6. Mina kommentarer lill de enskilda lagbestämmelsernaåterfinns i specialmotiveringen (avsnitt 5). Prop.1984/85:124 14 2.2Behörighet m. m. Mittförslag: Mål om faderskap får tas upp av svensk domstol när barnet har hemvisti . Svensk domstol är också behörig när den man, vars faderskap måletgäller, har hemvist i och är svarande i målet. Domstolen får slutligenta upp ett mål när det med hänsyn fill bamets, moderns eller mannens anknytningtill finns särskilda skäl att målet prövas här. Utredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Utredningen föreslårdessutom att svenskt medborgarskap i vissa särskilt angivna fall skall medförasvensk domsrätt. Vidare skall svensk domslol enligt utredningsförslaget varabehörig när målet rör ogiltigförklaring av ett faderskapserkännande som hargodkänts av en svensk socialnämnd (se betänkandet s. 77- 99, 180-182). Remissinstanserna:Utredningens förslag tillstyrks eller lämnas ulan erinran av praktiskt tagetsamtliga remissinstanser. Sammanfattningav skälen för mitt förslag: Ett barn som har hemvist i bör alltid kunnafå frågan om vem som är dess far prövad av svensk domstol. Om barnet inte harhemvist här i landet, finns det däremot i regel knappast skäl att låta fråganprövas vid svensk domslol. Om den man mot vilken en faderskapstalan riktas harhemvist i , bör dock barnet ges möjlighet atl föra sin talan vid svenskdomstol. Efiersom intresset av att i övrigl kunna få faderskapsfrågan prövadvid svensk domstol är ringa, bör endast sådana fall få tas upp där det finnssärskilda skäl för del med hänsyn till moderns, faderns eller bamets anknytningtill . Som sådana särskilda skäl bör beaktas bl. a. om målet inte skulleha kunnat tas upp av domstol i en annan stat eller om rättssystemet i det landdär tvisten annars skulle ha tagits upp är sådant att resultatet av en prövningdär skulle kunna komma aU te sig stötande för svensk rättskänsla. Skälenför mitt förslag: I brist på skrivna rättsregler är rättspraxis den viktigasterättskällan när det gäller svensk domsrätt i mål om faderskap. Rättspraxistäcker dock bara delvis detta område. I mål om fastställande av faderskap visarrättspraxis att svenska domstolar oavsett barnets medborgarskap är behöriganär barnet har hemvist i . Något osäkert är om detsamma gäller fullt uti mål om hävande av en legal faderskapspre-sumtion i fall då barnet inte ärsvensk medborgare. Som jag redan lidigare har antytt (avsnitt 2.1)anser jag att huvudregeln när det gäller svensk domstols behörighet bör varaatt sådan behörighet Prop.1984/85:124 15 alltidskall föreligga när barnet har hemvist i . Som jag har framhållitligger det väl i linje med inriktningen hos den svenska familjerätten att ettbarn som har hemvist här och som därför kan väntas växa upp här alltid skallkunna få frågan om siu faderskap prövad vid en svensk domstol. En sådan rättför bamet stämmer också väl överens med vad som har gällt i svenskräUspraxis. Irättspraxis synes olika avseende ha fästs vid bamets hemvist beroende på ommålet har avsett faststälielse eller hävande av faderskap. Någon anledning atti fortsättningen upprätthålla en sådan skillnad finns inte. En likformigreglering för alla typer av faderskapsmål står i bättre överensstämmelse medde allmänna strävandena i svensk rätt aU inte göra någon skillnad mellan barnvars föräldrar är gifta med varandra och bam vars föräldrar inte är det. Närbarnet har hemvist i torde i många fall även övriga parter ha hemvisthär. Detta gör att samtliga parters inlresse av att få faderskapsfrågan prövadi det land där de har hemvist i huvudsak tillgodoses genom en regel om barnets hemvistsom gmnd för svensk domstols behörighet. Partsintressettalar också för att mannens hemvist bör utgöra gmnd för svensk domsrätt. Dettaintresse väger emellertid olika tungt beroende på om mannen är kärande ellersvarande i målet. Väcker barnet talan mot en man som ensam har hemvist iSverige, torde detla vara ett uttryck för barnets intresse av atl få talanprövad här. För mannen bör det i sådana fall enbart vara en fördel atl kunna fåfrågan prövad i det land där han har sitt hemvist. Svårareär avvägningen när det är mannen som är kärande. Det kan inte förnekas att hani del fall kan ha ett berättigat intresse av att få sin talan prövad här. Detgäller exempelvis när mannen vill väQa sig mot ett underhållsanspråk frånbamet genom att få sitt faderskap prövat i samband med att barnet gör sittanspråk på underhåll gällande här i landet. Enligt rättspraxis synes ocksåinvändningar mot faderskapet i viss utslräckning fillåtas i samband med attett underhållsanspråk prövas i ett underhållsmål (se NJA 1964 s. 247). Svenskdomsrätt skulle vidare kunna vara moliverad när samfliga parter harhaft hemvist i men modern och barnet efter exempelvis en skilsmässa harlämnat landet. Motdomsrält för svensk domslol när mannen är kärande talar emellertid alt modernoch barnet i många fall skulle kunna bli indragna i en rättegång i ett land somde inte har någon anknytning till. Vidare skulle de praktiska möjligheterna attfå faderskapsfrågan utredd kunna bli begränsade. Jag har därför stannat för attinte förorda någon allmän behörighet för svensk domstol enbart på gmnd avmannens hemvist när han är kärande. I vissa fall kan del dock finnas etträttspolitiskt intresse av alt mannens hemvist beaktas som gmnd för svenskdomsrält. Dessa fall kan rymmas inom ramen för en allmän rätt för svenskdomstol att ta upp ett mål när tillräcklig anknytning till föreligger.Jag återkommer till den frågan. 1984/85:124 16 Utredningen har diskuterat om modems hemvist skallvara en självständig grund för domsrätt. Modems hemvist spelar en viss roll igällande svensk rätt, och detta hemvist gmndar domsrätt i många andra länder.Utredningen har emellertid stannat för att inte föreslå någon sådan regel försvensk rätts del. vid universitethar ifrågasatt om inte svensk domsrätt bör finnas i fall då modern har hemvisti . Eventuellt kunde domsrätten enligt fakulletsnämnden vara begränsad tillbamets yngsta år, exempelvis fill dess att barnet har fyllt . Även om det finns skäl som talar för modernshemvist som en självständig grund för svensk domsrätt, anser jag i likhet medutredningen alt frågan har liten praktisk betydelse. I så gott som samtligafall där moderns hemvist skulle göra det befogat med svensk domsrättsammanfaller hennes hemvist med barnets. En regel som bygger enbart på modernshemvist skulle för övriga fall kunna medföra att svensk domstol blev behörigäven då det knappast finns några skäl för svensk domsrätt. En sådan regel bördärför inte ställas upp. Utredningen har om än med någon tvekan föreslagit att även anknytning till genom svenskt medborgarskap i vissutsträckning bör medföra att svensk domstol blir behörig. Sålunda skall svenskdomstol enligt utredningen vara behörig om samtliga parter, dvs. barnet, modemoch den man eller de män vars faderskap målet gäller, är svenska medborgare.Bamets svenska medborgarskap bör vidare enligt utredningen medföra svenskdomsrätt när barnet är kärande i målet. Utredningen konstaterar visserligen att del intefinns något störte praktiskt behov av dessa behörighetsregler men anser siginte kunna avstå från dem bl. a. med hänsyn lill svensk tradition och gällanderätt. a. kontinentaleuropeisk räll anses också att landets medborgare iprincip bör ha tillgång till landets domstolar i familjerätlsliga frågoroberoende av var medborgaren är bosatt. Som utredningen själv har framhållit fmns detfömtom det ringa praktiska behovet andra skäl som talar mot regler somtillägger medborgarskapet avgörande belydelse. Medborgarskapet är inte längreden tungt vägande anknytningsfaktor som det tidigare var. Detta har blivit merpåtagligt genom den utveckling både i och utomlands som innebär attbarn vid födelsen får dubbla medborgarskap, om föräldrarna har olikanationalitet. Redan detla gör det tveksamt att bygga svensk domsrält enbart påbarnets svenska medborgarskap. Även om samtliga inblandade har svenskt medborgarskaptorde det vara svårt att motivera svensk domsrält när exempelvis mannen ochbarnet är bosatta utomlands. Trots att de föreslagnabehörighetsreglerna inte går särskilt långt i elt internationellt perspekfiv ärdet inte heller möjligl att helt bortse från risken att den svenska domen integodtas i parternas hemvistland. Som jag redan har berört i avsnitt 2.1 medförockså de förhållandevis generösa Prop.1984/85:124 17 reglernaom erkännande av utländska faderskapsavgöranden som jag ämnar föreslå attsvensk domsrätt kan göras ganska inskränkt. På gmnd av vad jag nu har anfört anser jag attbehörighetsreglerna kan förenklas genom att några regler om behörighet isärskilda fall på grund av medborgarskapet inte tas med. Det går emellertid inte att förneka att det kanfinnas fall där det skulle vara stötande att utestänga svenska medborgare frånsvensk domstol enbart på den grunden att de inte har hemvist i . Jagåterkommer till denna fråga i anslutning till att jag behandlar frågan om enallmän rält för svensk domstol att ta upp ett mål när tillräcklig anknytningtill föreligger. Utredningen har som en självständig gmnd för svenskdomstols behörighet även föreslagit den omständigheten att målet rörogiltigförklaring av ett faderskapserkännande som har godkänts av en svensksocialnämnd. Som utredningen själv har funnit lorde en sådan särregel få ringapraktisk betydelse. Mot regeln talar också att den i en del situationer skullekunna medföra behörighet för svensk domstol när detta inte skulle varamofi-verat. Om exempelvis partema för länge sedan har lämnat , kan detknappast finnas skäl att svensk domstol skall pröva faderskapsfrågan. Denbevisning om erkännandets tillkomst som finns i torde i många fall ihuvudsak vara skriftlig och lika väl kunna företes i den utländska rättegången.Oftast torde också ogiltigförklaringen ha samband med fastställandet av enannan mans faderskap. Utredningen om detta faderskap får då -även om densvenska domstolen skulle vara behörig när det gäller att ogiltigförklarafaderskapserkännandel ske utomlands. Skulle det å andra sidan finnas grundför behörighet att pröva det nya faderskapet i , torde det i allmänhetockså vara möjligt att här ta upp frågan om ogiltigförklaring av erkännandet.Jag avslår därför från att föreslå någon särskild regel om svensktfaderskapserkännande som gmnd för svensk domsrätt. Som jag redan har antytt kan det tänkas situationerdär det skulle vara otillfredsställande att avvisa en faderskapstalan på grundav att de nu föreslagna behörighetsvillkoren inte är uppfyllda. Jag tänker härfrämst på fall där det finns en anknytning till genom medborgarskapetoch där hemvistlandets rättssystem eller lagar är sådana att faderskapsfråganinte kan prövas i det landet eller är sådana att prövningen leder till resultatsom är stötande för svensk rättskänsla. Särskilt när samtliga inblandade ärsvenska medborgare bör det då vara möjligt att vända sig till svensk domstol.Jag har tidigare nämnt några exempel där svensk domsrätt skulle vara befogadäven om det är mannen som är kärande och anknytningen fill endastbestår av hans hemvist. Också i dessa fall bör det vara möjligt att ta upp ettfaderskapsmål vid svensk domstol, under förulsältning att de intressen som hargjort att jag inte har velat föreslå någon allmän behörighetsregel för dessafall inte träds för när. 2 1984/85. Prop.1984/85:124 18 En tillfällig vistelse i landet bör vidare i vissafall vara tillräcklig för svensk domsrätt. Det rör sig i första hand omstatslösa eller flyktingar i sådana fall då domsrätt inte finns i något annatland; jfr 7 kap. 3 § lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationellarättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (lÄL) och prop.1982/83:38 s. 14. Även i övrigt kan det i enskilda fall finnas goda skäl försvensk domsrätt. Utredningen har valt att fånga upp de situafionersom jag nu har nämnt dels genom något vidare domsrättsregler än dem jag harförordat, dels genom en dispensregel efter mönster av 3 kap. 2 § 6 lÄL. förslag skall regeringen kunna medge att ett faderskapsmål tasupp i , om det med hänsyn till bamets, moderns eller mannens anknytningtill finns särskilda skäl för del. Även jag anser att en regel av dettainnehåll behövs. Genom att jag förslår mindre vittgående domsrättsregler änvad utredningen har förespråkat kommer samtliga de särskilda situationer därdet, enligt vad jag har anfört, kan vara motiverat med svensk behörighetatt falla in under en sådan regel. Till skillnad från utredningen anser jag det intenödvändigt att den skönsmässiga prövningen av om domsrätt föreligger skallutföras av regeringen eller någon central myndighet. Det kommer att röra sigom ett fåtal fall vilka vart och ett för sig företer speciella drag. Även omprövningen centraliseras blir det därför knappast möjligt att skapa någonfastare praxis. Domstolama torde vara väl skickade att göra denna skönsmässigabedömning, särskilt som en sådan bedömning har ingått i en stor delav domstolarnas mål med intemafionell anknytning. Jag förordar således att svensk domstol även får taupp ett mål om faderskap när det med hänsyn till en parts anknytning finnssärskilda skäl att talan prövas i . Av vad jag har sagt framgår attregeln bör tillämpas restriktivt. Enligt 2 kap. 1 och 9 §§ är svensksocialnämnd skyldig att utreda faderskapet, om bamets vårdnadshavare ärkyrkobokförd eller vistas här i landet. Det är sannolikt att en vårdnadshavaresanknytning på detta sätt till också f n. är fillräcklig för svenskdomsrätt. De regler som jag har förordat innebär att svensk domsrätt intelängre kommer att finnas enbart på denna gmnd. Jag återkommer i följandeavsnitt till de ändringar av socialnämndens behörighet som detta bör medföra. 2.2.2Socialnämnds medverkan vid fastställande av faderskap Mittförslag: är skyldig att utreda faderskapet och se till att detfastställs, om bamet har hemvist i . Leder utredningen fill etterkännande av faderskapet, skall socialnämnden godkänna erkännandet för attdetta skall bli giltigt. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Utredningen föreslår dock att ävensvenskt medborgarskap hos barnet skall kunna medfö- Prop.1984/85:124 19 raatt socialnämnden blir skyldig att utreda faderskapet (se betänkandet s.169-173). Remissinstanserna:Praktiskt tagel samtliga remissinstanser tillstyrker eller har ingen erinranmot utredningens förslag. menar dock atl det bör räckamed atl barnet vistas här i landet för att socialnämnden skall varautredningsskyldig. ansluter sig i huvudsak till dennauppfattning. Sammanfattningav skälen för mitt förslag: utredningsskyldighet bör intesträcka sig längre än till de fall som normall omfattas av svensk domstolsbehörighet. Nämnden bör därför inte längre vara utredningsskyldig, om barnetinte har hemvist i . Skälenför mitt förslag: Bestämmelser om svensk socialnämnds medverkan vidfastställande av faderskap finns i 2 kap. . Finns det inte någonsom är far enligt den legala faderskapspresumtionen i 1 kap. 1 §, skall nämndenförsöka utreda vem som är far till barnet och se till att faderskapetfastställs, om den som har vårdnaden om barnet är kyrkobokförd i ellervistas här eller om i annat fall vårdnadshavaren begär det och barnet är svenskmedborgare (2 kap. 1 §). Under fömtsättning av samma anknytning till , när det finns någon som är far enligt den legalafaderskapspresumtionen, utreda om en annan man kan vara far till barnet i falldå en vårdnadshavare eller mannen i äktenskapet begär det och nämnden finnerdet lämpligt (2 kap. 9 §). Leder utredningen fram lill ettfaderskapserkännande, skall detta för att bli giltigt godkännas avsocialnämnden (1 kap. 4 § ). Skall faderskapet fastställas avdomstol, är det nämnden som för barnets talan i de fall då det inte finns någonsom är far enligt den legala faderskapspresumtionen (3 kap. 5 §föräldrabalken). Utredningen har när det gäller anknytningen tillSverige föreslagit att socialnämnden skall vara skyldig att utreda och söQa förfastställande av faderskapet, om barnet har hemvist i eller om i annatfall vårdnadshavaren begär det och barnet är svensk medborgare. Utredningenhar därvid fäst störst avseende vid önskemålet om samordning mellan bestämmelsemaom socialnämndens utredningsskyldighet, å ena sidan, och domsrättsreglerna, åandra sidan. och socialnämndhar ansett att det i stället för hemvist skall räcka med vistelse i somgmnd för socialnämndens utredningsskyldighet. När det gäller fall av legaltpresumerade faderskap godtar dock invandrarverket utredningens förslag. Fömtom att det - som utredningen har påpekat - ärönskvärt att socialnämndens utredningsskyldighet inte sträcker sig längre ändomsrätten vill jag framhålla att hemvistbegreppet inte bör ges en alltförsnäv räckvidd utan att det i huvudsak bör uppfattas på samma sätl som i övriga Prop.1984/85:124 20 Till denna fråga återkommer jag ispecialmotiveringen. Ett på detta sätt bestämt hemvistbegrepp torde varatillräckligt för att socialnämnden skall kunna ta upp faderskapsfrågan i defall det är motiverat på gmnd av att barnet finns i . Jag ansluter migsåledes fill utredningens förslag om barnets hemvist som gmnd försocialnämndens utredningsskyldighet. Till skillnad från utredningen har jag inte ansettatt svenskt medborgarskap bör tillmätas någon självständig betydelse i frågaom domsrätlen (se avsnitt 2.2.1). Eftersom jag delar utredningens synsätt attdet bör finnas en samordning mellan svensk domstols och svensk socialnämndsbehörighet föreslår jag atl socialnämnden inte skall vara utredningsskyldig ifall då barnet saknar hemvist här, även om barnet har svenskt medborgarskap ochdess vårdnadshavare begär en sådan utredning. Vad jag nu har sagt innebär således attföräldrabalkens regler bör ändras så att socialnämnden är utredningsskyldigendast i fall då barnet har hemvist i . Om socialnämnden är skyldig att utreda faderskapetär det givet att den även skall medverka till att faderskapet erkänns påvederbörligt sätt. Nämnden har då också att godkänna erkännandet, omförutsättningar för det föreUgger. Jag vill tillägga att de regler som jag nu harförordat om socialnämndens skyldighet att utreda och medverka vidfastställandet av faderskapet inte hindrar att nämnden biträder med utredningenav ett faderskap, även om någon skyldighet enligt de nu föreslagna reglernainte föreligger.