prop · G80319 · 1984-12-31 00:00:00 — Sådantsamarbete förekommer såväl inom kontrollområdet, där samarbetet i vissutsträckning kan ha ett operativt innehåll, som inom förebyggande- och vårdområdet. År1970 tillkom genom ett beslut av de nordiska justitieministrarna kontaktmannaorganetför narkotikafrågor. Kontaktmän är de tjänstemän som ansvarar för det centralasamordningsarbetet i resp. land. De träffas regelbundet minst två gånger omåret. Kontaktmannaorganets arbete har i huvudsak varit inriktat påinformations- och erfarenhetsutbyte om åtgärder som genomförts eller planerasnationellt. har kontaktmannaorganet även initierat särskildanordiska projekt. Narkotikafråganhar diskuterats regelbundet vid möten mellan justitieministrarna och mellansocial- och hälsovårdsministrarna. År1982 hölls ett gemensamt möte om narkotikaproblemen mellan de nordiska justitie-och socialministrarna. Vid detta möte enades man om ett program för samarbetetunder de två följande åren. Nordiska kontaktman-Il 1984/85. 1984/85:19 50 naorganetför narkotikafrågor har haft ansvar för uppföljningen av programmet. Ensärskild styrgrupp har haft ansvar för den del av programmet som behandlatpolis- och tullfrågor. Ettnordiskt seminarium har genomförts om narkotikabrottsbekämpningen. Detta har isin tur lett till ett gemensamt arbete på ett detaljerat förslag till åtgärdersom överlämnats till ansvariga ministrar. Riksåklagarna i de nordiska ländernahar diskuterat hur en mer likartad praxis i narkotikabrottmål skall kunnaåstadkommas. En arbetsgrupp har vidare behandlat möjligheterna att utvecklajämförbara data om narkotikamissbrukets utveckling och omfattning. En nordiskkonferens för narkomanvårdspersonal har anordnats och främst ägnats problemsom rör kvinnliga missbrukare. Utbytestjänstgöring mellan behandlare i denordiska länderna har också planerats. Ett seminarium om information omnarkotika - i första hand cannabis - har genomförts. för alkohol- och drogforskning (NAD) har en vetenskapligsammanställning av forskningsresultat om cannabismissbrukets medicinskaskadeverkningar utarbetats. Som resultat av de olika aktiviteterna har femolika rapporter publicerats. Dessa följs upp av ansvariga myndigheter.Programmet har inneburit en intensifiering av erfarenhetsutbytet ochsamarbetet inom detta område. Ifebruari 1984 genomfördes ett nytt möte mellan de nordiska justitie- och socialministrarna.Mötet antog en kommuniké i vilken ministrarna angav olika prioriterade områdenför det fortsatta samarbetet. Bland annat skall frågan om tekniska hjälpmedeloch samarbetsrutiner inom polis- och tullområdet ägnas särskild uppmärksamhetliksom kartläggningen av införseln och distributionen av illegal narkotika,okonventionella arbetsmetoder och utbildning och fortbildning av personal. Manskall också undersöka möjligheterna att bygga ut systemet med placering avnordiska poliser och tulltjänstemän som narkotikasambandsmän i andra länder.Samarbetet skall intensifieras vad gäller läkemedelskontrollen. Samarbetetskall vidare utvecklas när det gäller information, åtgärder inom skolansområde, insatser i lokala miljöer, behandling och rehabilitering avmissbrukare. Utbytet av personal som i sitt arbete kommer i kontakt med narkotikamissbrukareskall intensifieras. Denordiska länderna skall också utveckla sitt gemensamma arbete i olika multilateralaorgan där narkotikafrågan behandlas och exempel gavs också på frågor som skalluppmärksammas. har vid olika tillfällen behandlat narkotikafrågan. rekommenderaderådet att utarbeta ett nordiskt handlingsprogram motnarkotika (rekommendation nr 9/1984). Nordiska ministerrådethar uppdragit åt Nordiska kontaktmannaorganet för narkotikafrågor att utarbetaett förslag till handlingsprogram. I det förslag som kontaktmannaorganet harutarbetat och som överlämnats till Nordiska ministerrådssekretariatetutgår man från de frågor 1984/85:19 51 sombehandlades i den kommuniké som antogs vid det nordiska justitie-och socialministermöteti . väntas ta ställning till förslaget tillhandlingsprogram vid sin nästa session. Narkotikakommissionenhar i sin promemoria (PM nr 10) Internationella insatser understrukit vikten avatt ett nytt nordiskt program utarbetas. Jag vill i likhet med kommissionenbetona att det är viktigt att ta till vara de stämningar som finns för att ytterligareeffektivisera det nordiska samarbetet inom narkotikaområdet. Vi måste på allasätt gemensamt försöka tränga tillbaka narkotikan från . Det är därförtillfredsställande att arbetet drivs aktivt och att det löpande samarbetet påolika nivåer blir alltmer konkret och intensivt. Sedanslutet av har haft ett särskilt samarbete på narkotikaområdetinom den s.k. Pompidougruppen, anslöt sig till samarbetet år 1973.Sedan år 1980 sker det inom ram och omfattar förutom EG-ländernaNorge, och . har också anslutit sig tillsamarbetet. Pompidougmppensarbete leds av de ministrar som är huvudansvariga för narkotikafrågorna imedlemsländerna. Ministrarna möts med två till mellanrum. Dessemellanträffas representater för de olika länderna för att fullfölja de beslut somfattats vid ministermötena. Iseptember 1984 hölls det senaste ministermötet. Vid detta möte redovisades detarbete som skett sedan ministermötet . Enexpertgrupp har diskuterat möjligheterna att spåra, beslagta och förverkatillgångar som uppkommit genom narkotikahandel och gjort vissa rekommendationertill insatser nationellt och internationellt. Illegal narkotikahandel påinternationellt vatten har diskuterats. Vidare har en rapport om lagstiftningbeträffande cannabis i medlemsländerna utarbetats som redovisar likheter ochskillnader i denna lagstiftning. Expertmöten har anordnats om vården av detyngst belastade missbrukarna samt om personalens situation inomnarkomanvården. Mötena har redovisats i två olika rapporter. En expertgrupp harvidare utarbetat en plan för gemensamma utvecklingsinsatser i fråga omkartläggning av narkotikaproblemets omfattning och förändringar. Vidministermötet antogs ett nytt arbetsprogram för de kommandetvå åren. Programmet innebär en fortsättning och intensifiering av samarbetet.Särskild uppmärksamhet skall riktas på frågor som utvecklingen av handeln ochmissbruket av kokain i , åtgärder för att nå ungdomar i riskzonen, hurkontrollsystemet kan utnyttjas för att nå missbrukare med adekvat vård, beslagoch förverkande av tillgångar som förvärvats i samband med narkotikabrott,smuggling på internationellt vatten samt epidemiologiska undersökningar. 1984/85:19 52 Ilikhet med vill jag betona att Pompidougmppensmedlemsländer är de länder näst vilka har de bästa fömtsättningarnaatt samarbeta med i dessa frågor. Utvecklingen i flera av medlemsländernaliknar den i . utgör också en gemensam marknad för den illegalanarkotikan från , och . Det finns därför en god grundför gemensam kamp mot den illegala handeln liksom för att diskutera hur resp.länders nationella insatser kan stärkas. Sverigebör även i fortsättningen arbeta för en gemensam restriktiv syn på missbruketav cannabis. Vi måste också motarbeta de tendenser till försvagning avlagstiftningen på detta område och tillämpningen av lagarna som gör siggällande på vissa håll i . bör vidare delta aktivt i och verkaför att samarbetet intensifieras inom polis- och tullområdet liksom när detgäller frågor om förebyggande insatser, vård och rehabilitering samt forskning. Detär viktigt att Pompidougmppens arbete samordnas med annat narkotikasamarbeteinom och utom . Problem och gemensamma projekt kan aktualiseras i gruppenvarefter de kan föras över för fortsatt behandling i andra organ. Detta bör iförsta hand ske till men också till , , FN:snarkotikaorgan eller till WHO. Utöverdet samarbete som förekommer inom ramen för eller andra internationellaorgan har svenska myndigheter bilaterala kontakter med andra europeiska länder.Sådana kontakter förekommer i första hand inom polis- och tullområdet och kanmånga gånger vara av operativ karaktär. Liksom anser jagatt det direkta samarbetet med enskilda länder bör utökas. Ett sådant samarbetekan vara mer fruktbart och leda till mer direkta resultat änarbetet i de internationella organisationerna. Chefen för justitiedepartementetoch chefen för berör i sina anföranden hur ett sådantbilateralt samarbete kan utvecklas inom polisens resp. tullens verksamhet. 4.4FN:s insatser inom narkotikaområdet Narkotikakommissionenhar i sin promemoria om internationellt arbete mot narkotika gett en bredöverblick över FN:s insatser inom narkotikaområdet. Jag vill i likhet medkommissionen betona vikten av att även i fortsättningen aktivt deltar iarbetet inom FN mot den illegala produktionen och handeln samt missbmket avnarkotika. Detallvarliga narkotikaläget kräver ett aktivt engagemang från vår sida. I FN-samarbetetkommer vi i kontakt med alla de länder vars insatser - eller brist på insatser- kan påverka situationen i . Genom arbetet i FN har vi även möjlighetatt påverka organisationen så att dess insatser blir så effektiva som möjligt.Att delta aktivt i det multilaterala narkotikasamarbetet är också ensolidaritetshandling. Den dramatiskt förändrade narkotika- 1984/85:19 53 situationeni utvecklingsländerna kräver att länder som på olika sätt bidrar tillatt hjälpa dem. De är i ett akut behov av internationellt stöd och det ärSveriges skyldighet att hjälpa dem. , som består av 40 medlemsländer, är det centrala organetför narkotikaarbetet inom FN. Dess sekretariat - FN:s narkotikadivision - hartill uppgift att fullfölja kommissionens beslut samt utföra uppgifter som harålagts generalsekreteraren. Vid sidan om dessa organ finns FN:s narkotikakontrollstyrelseoch . År1981 antog en resolution om en internationell strategiför narkotikakontrollen. Resolutionen innehåller allmänna rekommendationeröver ett mycket vitt område och riktar sig förutom till FN-organ också till deenskilda länderna och andra internationella organisationer. För att fullföljastrategin har FN antagit ett femårsprogram . På gmndav bristande resurser och bristande intresse för insatser bland fleramedlemsländer har dock programmet inte kunnat fullföljas på etttillfredsställande sätt. Narkotikadivisionen som har flera andra uppgifterutöver att genomföra programmet har mycket begränsade resurser och har bl.a.därför inte kunnat utarbeta förslag till mer konkreta insatser. Detta har i sintur bidragit till att något stöd inte erhållits i generalförsamUngen för ökade resurser.Uppföljningen försvåras också av en bristande samordning av narkotikaarbetetinom FN. för program och samordning (CPC) görs en översynav narkotikaarbetet. verkar för att denna översyn skall leda till en effektiviseringav FN:s arbete. För att världsprogrammet skall kunna förverkligas och för att FN:sinsatser inom narkotikaområdet skall kunna bh offensiva krävs större resurser.FN måste ge narkotikaarbetet högre prioritet och reservera en större andel avde ekonomiska resurserna för detta arbete. Narkotikadivisionens arbete måste blimer konkret och i större utsträckning inriktas på att identifiera problem i länderoch regioner för att sedan utarbeta förslag till lösningar. Särskild uppmärksamhetbör ägnas åt utveckhngsländema. När oUka program skall genomföras måste ocksåandra FN-organ delta. Detta fömtsätter att bl.a. (), för utbildning, vetenskap och kultur (), för industriell utveckling (UNIDO) och FN:s livsmedels- och jordbmksorganisation(UNIDO) i större utsträckning engagerar sig i narkotikafrågan. FN:sgeneralförsamling antog ett svenskt förslag att samthga berörda FN-organskall utarbeta en plan för sina insatser inom narkotikaområdet. Dessa planerskall redovisas 1985. representanter i dessaorgan bör uppmärksamma narkotikafrågan och verka för att resp. organ fullföljergeneralförsamUngens beslut. Ilikhet med kommissionen anser jag att aktivt bör stödja arbetet attfullfölja programmet på ett så konkret sätt som möjhgt. 1984/85:19 54 tillsammansmed de övriga nordiska länderna utarbeta förslag till konkreta aktiviteter. () består av tretton medlemmarsom utses av FN:s ekonomiska och sociala råd. Styrelsens uppgift är bl.a. attfölja konventionernas tillämpning och utveckhngen inom produktion, handel(legal och illegal) och missbruk. INCB samarbetar också med länderna för attförmå dem att följa konventionerna och ger råd i syfte att underlätta en riktigtillämpning av denna. INCB:s roll har blivit allt viktigare i ett läge när detfinns ett ökat antal exempel på att länder inte lever upp till sinaskyldigheter och åtaganden enligt konventionerna. Vi har från svensk sida i ettpar fall medverkat till att INCB har undersökt om konventionerna tillämpasrätt. Det är min uppfattning att även i fortsättningen skall verka föratt INCB gör sådana undersökningar. INCB bör i ett så tidigt skede som möjligtta kontakt med ett land där narkotikakontrollen visar sig vara eftersatt ochverka för förbättringar. FN:snarkotikafond är det minsta av narkotikaorganen inom FN. Fonden som funnitsunder ett drygt decennium har i huvudsak varit inriktad på att finna former förhur narkotikaproduktionen kan minskas. Pilotprojekt har drivits med integreradlandsbygdsutveckling i producentländerna. Fonden driver sin verksamhet meduteslutande frivilliga bidrag och har haft en budget på8-10 milj. dollar . av fondens budget har använts förlandsbygdsutveckling i länder där narkotikaväxter, främst opievallmo, odlas. Utrikesdepartementetgjorde en utvärdering av de projekt som fått svenskt stöd.Utvärderingen visar att fonden genom projekten utvecklat verksamma instrumentför att minska illegal narkotikaproduktion och att det varit förenligt med desvenska biståndspolitiska målen att lämna bidrag till fondens verksamhet. Sedanår 1983 arbetar narkotikafonden utifrån en ny plan för sin verksamhet. Fondenskall inte längre driva pilotprojekt utan större och mer omfattande program.Som ett led i denna utveckling har särskilda planer utarbetats för olikaregioner. Dessa innehåller förslag till landsbygdsutveck-hng, social- ochhälsovårdsinsatser, utbildning och olika typer av kontrollinsatser. Fonden harutvecklat en sådan plan för att motverka den illegala kokainproduktionen i BoUvia.Liknande planer är under utarbetande för och Pem samt för ochPakistan. För att förbättra finansieringsmöjligheterna i denna utökadeverksamhet har fonden i flera fall börjat tillämpa en ny modell för värvning avbidrag. Modellen innebär att givarländerna också skall kunna kanaliserabilateralt utvecklingsstöd genom fonden, vilket har medfört kraftigt ökadebidrag. och de kommande fyra åren har fonden redan nu garanteratsinkomster på drygt 60 milj. dollar varav drygt 40 milj. dollar är bidrag frånItalien. Omnarkotikafondens verksamhet skall kunna leda till kraftig minskning avtillgången på narkotika, måste den drivas i stor skala. 1984/85:19 55 kandärför inte uteslutande förlita sig på nationella bidrag utan måste också finnaandra finansieringsmöjligheter. Genom att de program som fonden nu planerarbestår av olika delprojekt är det möjligt också för multilaterala biståndsorganatt ansvara för ett eller flera delprojekt inom ramen för sina reguljäraverksamheter. Det är vidare möjligt att låta producentlandet svara för etteller flera delprojekt med stöd av lån från internationella eller regionalafinansieringsorgan. De organ som är aktuella i detta sammanhang är i förstahand , FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation(FAO), världshvsmedelsprogrammet (WFP), (),och () samt olika regionalautvecklingsbanker. bör verka för ett närmare samarbete mellannarkotikafonden och dessa organ. Sverigesstöd till narkotikafonden är en viktig del av vårt internationellanarkotikaarbete. Genom fonden kan stödja och uppmuntra producentländernaatt ytterligare bekämpa den illegala narkotikaproduktionen. Vi hjälper ocksåutvecklingsländerna att angripa ett för dem stort problem som har förödandesociala och ekonomiska konsekvenser. Genom vårt stöd till fonden visar vi påett konkret sätt att vi vill stärka det internationella narkotikaarbetet ochkan med större kraft uppmana andra länder att göra detsamma. har varitett av de länder som gett störst bidrag till FN-fonden. Regeringen har underåren 1977-1983 anvisat sammanlagt 18 milj. kr. av biståndsmedel tillnarkotikafondens projekt. gav ett bidrag på sammanlagt 4milj. för projekt i , och BoHvia. Somjag anfört har ett antal andra länder ökat sitt stöd till fonden. Fondensverksamhet kommer därför att kraftigt expandera . En sådanexpansion, jämte fler effektiva och i producentländerna väl förankrade projektoch program kan motivera en väsentlig höjning av det svenska bidraget. Chefenför kommer i samband med budgetproposition attföreslå att avsätts för fonden för sådana projektredan under år 1985. Sverigelämnar också ett bidrag på . till narkotikafondens allmännaverksamhet över huvudtitel. Detta bidrag bör fortsätta attutgå. Sverigesbidrag bör även i fortsättningen i huvudsak öronmärkas till vissa bestämdaprojekt. Stöd bör lämnas för projekt som drivs i länder som visat att de har enegen vilja att bekämpa produktionen av och handeln med illegal narkotika. Omprojekten skall kunna ge bestående resultat måste mottagarländerna själva varaengagerade och satsa egna resurser, inte minst på kontrollinsatser. Det ärockså av central betydelse att genom bilaterala kontakter stimulerarmottagarländerna att efterfråga narkotikare-laterat bistånd. Stödbör liksom tidigare kunna utgå också till projekt i länder som inte tillhör desvenska programländerna. Stöd bör dock givetvis inte komma i 1984/85:19 56 frågaför projekt som inte överensstämmer med de svenska biståndspolitiska målen. ISverige finns flera religiösa och andra organisationer som driver humanitärabiståndsprojekt i utvecklingsländerna. Dessa organisationer har verksamhet iflera av de länder där narkotikafonden har projekt. Diskussioner harförekommit mellan dessa organisationer och narkotikafonden om ett närmaresamarbete. Organisationernas sätt att arbeta nära människor som behöver hjälpmed att producera sin mat, få sjukvård och utbildning passar väl in inarkotikafondens verksamhet. har för /85 underutrikesdepartementets huvudtitel anslag C 2 Utvecklingssamarbete genom SIDAanvisat 250 milj. kr. för bistånd genom svenska enskilda organisationer. Medlenfördelas av SIDA. De organisationer som vill engagera sig i narkotikafondensverksamhet bör kunna erhålla medel inom ramen för anslaget även för dettaändamål och då samordna verksamheten med narkotikafonden. Sverigebör också kunna dra nytta av de allmänna erfarenheterna från fondens projekt idet bilaterala utvecklingsarbetet. Detta betyder att SIDA i större utsträckningbör ta upp narkotikafrågor i sin dialog med programländerna. 4.5Narkotikarapportering från andra länder Föratt skall kunna bedriva en aktiv internationell narkotikapolitik behövsfungerande kanaler för att samla information om narkotikasituationen i andraländer. Det är också viktigt att information sprids om situationen i Sverigeoch om vilka åtgärder vi vidtagit för att bekämpa narkotikan. Utrikesförvaltningenoch dess löpande rapportering spelar en central roll i detta sammanhang. Förnärvarande förekommer ingen regelbunden narkotikarapportering med ambitionenatt ge mer sammanhållna bilder av andra länders narkotikaförhållanden. Inteheller sker någon systematisk rapportering om svenska förhållanden. Ilikhet med anser jag att det finns skäl att bygga upp ensådan regelbunden narkotikarapportering och att detta blir en del av utrikesförvaltningensrapporteringssystem. har i sin internationella promemorialämnat förslag till hur en sådan rapportering bör utformas. Det bör ankomma pådet nya samordningsorganet (avsnitt 5.2.3) som jag kommer attföreslå regeringen att inrätta att föreslå närmare riktlinjerför en sådan rapportering. 1984/85:19 57 4.6.1Särskilda resurser för att stödja narkotikabekämpningen i utvecklingsländerna Mittförslag: Särskilda medel bör anslås för att stödja utvecklingsländerna attutveckla sina insatser mot den illegala handeln med och missbruket av narkotika.Medlen skall täcka kostnader för utbildning av experter i , förkonsultation av svenska experter i länder som efterfrågar svenskt stöd samt förutmstning. Skälför mitt förslag: Som jag tidigare anfört, har narkotikasituationen i utvecklingsländernaförändrats dramatiskt. har det i allt flerutvecklingsländer utvecklats ett missbruk som har samma karaktär som i deindustrialiserade länderna. Särskilt allvarlig är situationen i producentländerna.I dessa länder har det ofta funnits ett traditionellt bmk avnarkotika. I takt med ökad illegal produktion och handel av narkotika har missbmketökat. har - jämfört med många andra länder - väl utveckladeerfarenheter och resurser för att bekämpa missbmket. Vi bör dela med oss avvåra kunskaper och erfarenheter till de länder som vill ha vår hjälp. Medlenskall täcka kostnader för resor och uppehälle i för experter frånutvecklingsländerna som vill studera hur vi i bekämpar missbmket.Medlen skall också kunna användas för att finansiera resor och uppehälle förexperter från som under begränsade tidsperioder fungerar som rådgivareåt utvecklingsländer samt för bidrag till utmstning. Medlenskall fördelas efter förslag från regeringens nya samordningsorgan förnarkotikafrågor (avsnitt 5.2.3). Förslag till enskilda insatser bör utarbetas inära kontakt med FN:s ohka narkotikaorgan. Jagkommer senare att föreslå regeringen att anslå . av den tidigarenämnda narkotikaramen för innevarande budgetår för att stödja utveckling avkontroll-, förebyggande- och vårdinsatser i utveckhngsländer-na. DefrivilUga organisationerna spelar en stor roll också inom det internationellaområdet. I många länder - inte minst i utvecklingsländerna - är det religiösaoch andra organisationer som i huvudsak ansvarar för olika insatser inomnarkotikaområdet. I det nämnda FN-programmet ingår som en punkt att defrivilliga organisationernas insatser inom narkotikaområdet skall ägnassärskild uppmärksamhet. Det är viktigt att detta sker. De föreslagna medlen förinnevarande budgetår bör därför också kunna användas för att stödja FN för attfå till stånd konkreta aktiviteter inom detta område. 1984/85:19 58 Preliminärmedelsberäkning för /86: Jag kommer i samband med 1985 årsbudgetproposition att föreslå att . skall anslås under femtehuvudtitelns anslag K 1 Bidrag till samtinternationellt socialpolitiskt samarbete m.m. för att möjliggöra ett fortsatt stödtill utvecklingsländerna. bör det övervägas om dessa medel skall beräknasunder biståndsramen. 5.Samordning av narkotikabekämpningen 5.1 Gällande förhållanden Fråganom samordning lokalt och regionalt har tagits upp av såväl narkotikakommissionensom arbetsgrupp. Båda har påtalat att det finns brister isamordningen av oUka insatser. Bristen på samverkan leder till dubbelarbete ochtill en oklar ansvarsfördelning mellan olika myndigheter. Undersenare år har dock allt fler kommuner utarbetat särskilda handlingsprogram inomdrogområdet. I mer än hälften av landets kommuner har sådana drogpolitiskahandlingsprogram antagits eller håller på att utarbetas. Insatser motalkoholmissbruk utgör tyngdpunkten i flertalet program. Programmen har skildaambitioner och olika synsätt när det gäller vilka insatser som skallprioriteras för att missbmket skall bekämpas. Handlingsprogrammenhar som regel medfört en bättre samordning av det drogpolitiska arbetet. Engemensam gmndsyn har skapats för hur drogfrågorna skall drivas i de olikakommunala nämnderna. Programmen har också lett till att såväl de politiskanämnderna som de ohka myndigheterna har uppmärksammat narkotikafrågan ochförsökt skapa sig en uppfattning om problemens omfattning. Narkotikakommissionenhar emellertid konstaterat att flera kommuner har stora svårigheter attförverkliga programmen. Samarbetet sker mellan politiker och administratöreroch i mindre utsträckning mellan personal som arbetar på fältet. Svårigheternaatt få till stånd ett praktiskt arbete beror bl.a. på bristande resurser, bristpå kunskaper och en oklar ansvarsfördelning. Ansvaretför samordning av insatser på central nivå har legat på ensärskild arbetsgrupp inom brottsförebyggande rådet.