prop · G80321 · 1984-12-31 00:00:00 — Enligtdepartementschefens mening borde det emellertid finnas ett större utrymme förvarning i det fall alkoholkonsumtionen lett till en alkoholkoncentration somendast relativt obetydligt överstigit . Enligt nu gällande praxistorde varning i trafiknykterhetsfall endast meddelas i ovan angiven situation.Länsrätten finner det därför angeläget att man i samband med en sänkning av dennedre primillegränsen från lagstiftarens sida uttalar om nu gäUande, till synesrestriktiva praxis, skall bestå. För det fall att den gällanderättstillämpningen överensstämmer med lagstiftarens tidigare uttaladeintentioner anser länsrätten att det vore lämpligt med en justering nedåt avden övre promillegränsen i 22 § andra stycket körkortslagen. I promemorian redovisas tungt vägande skäl till stöd försänkning av den nedre straffbarhetsgränsen. Den slutliga gränsdragningen ärdock aUtid en bedömningsfråga. Denna bedömning bör inte påverkas av en allmänönskan att kompensera för den föreslagna minskade användningen av frihetsstraffvid rattfylleri. DV vill inte motsätta sig förslaget men önskar framhållavikten av att en utvidgning av det straffbara området effektivt följs upp medden information och kontroll som påkallas av en så betydelsefull lagändring.Det ligger en uppenbar fara i att en alltför ambitiös lagstiftning Prop.1984/85:21 205 utan erforderlig information och kontroll minskartrafikanternas respekt över huvud taget för lagstiftningens krav på nykterhet itrafiken. Riksåklagaren menar att sänkningen av straffbarhetsgränsenfrän 0,5 till synes vara ägnad att ytterligare stärkakriminaliseringens allmänpreventiva effekt. har i olika forskningsrapporter påvisatsatt prestationsnedsättande effekter uppkommer pä körförmågan även vidblodalkoholkoncentrationer under . Vid vilken promillenivåstraffbarhet skall inträda bör avgöras utifrån vetenskapliga bedömningar.Rikspolisstyrelsen har därför i annat yttrande till departementet tillstyrktatt experimentella försök inom ramen för forskningen kring prestationsnedsättandeeffekter av droger av olika slag skall fä genomföras inom landet i statens väg-och trafikinstituts regi. Resultatet av dessa prov bör avvaktas innan den nedrestraffbarhetsgränsen sänks. Om den nedre straffbarhetsgränsen sänks till 0,4 promillebör uppmärksammas att antalet s. k. falska positiva prov kan öka. Styrelsenvill påpeka att en sådan reform medför en inte oväsentlig kostnadsökning förpolisen eftersom polisen måste tillföras mer kvalificerade instrument för attsäkrare kunna mäta alkoholhalten vid den lägre blodalkoholkoncentrationen. ----- BRÅ har - tidigare uttryckt tveksamhet inför att nujustera promillegränsen och har anfört, att en eventuell ändringborde anstå i avvaktan pä resultatet av utredningen (1980:05) om användningenav alkoholutandningsprov. BRÅ vidhåller den uppfattningen. i , andra avdelningen Nämnden ställer sig negativ till en sänkning av den nedre straffbarhetsgränsenfrån 0,5 till . Därvid vill nämnden framhålla följande. Den nedre straffbarhetsgränsen0,, som tillämpas i , är internationellt settlåg. Önskar man uppnå någon form av internationell rättslikhet - åtminstoneinom - torde förutsättningarna vara större om den nedre straffbarhetsgränsenbibehålls vid . Bakom en i rättegång styrkt blodalkoholhaU om 0,5 resp.1,ligger ofta en avsevärd alkoholkonsumtion enligt de dryckesmönstersom är vanliga, dvs. en under åtskilliga timmar utsträckt förtäring somavslutats före körningen. Det bör dock framhållas att ochi än högre grad under andra förutsättningar kan uppnås efter enmycket obetydlig alkoholförtäring. I promemorian förekommande uttalanden -sid. 94 xm och 98 my - kan ge upphov till missförstånd i denna fråga. 1984/85:21 206 Denabsoluta abstrakta faran för trafikolycka torde vara mycket uttunnad vid en sålåg blodalkohoihalt som (jämför SOU 1970:61 s. 124 ö-m). uppfattning är det viktigare att gränsen görs effektiv änatt promiUegränsen sänks. Dennuvarande nedre promillegränsen får med hänsyn till den praktiska tillämpningenanses i viss män skenbar. Dels sker blodprovstagning ofta så efterkörningen att alkoholhalten i blodet sjunkit en del och dels görs ettschablonavdrag för statistiska felmöjligheter med i regel . Högreeffektivitet skulle kunna uppnås genom sådan provtagning i omedelbar anslutningtill körningen som direkt kan läggas till gmnd för ansvarsbedömningen. Nämndenemotser här med intresse de förslag som utredningen om alkoholutandningsprovkan komma att lägga fram. En bättre trafikövervakning är naturligtvis ocksåägnad att effektivisera till-lämpningen av den nedre promillegränsen. uppfattning bör en sänkning av den nedre straffbarhetsgränsen integenomföras om den inte kan självständigt motiveras. Sålunda bör förslaget integenomföras endast som ett led i en påföljdsreform. de principer för rattfylleribrott som förslaget innehåller varai det väsentiiga väl underbyggda. Med de uttalanden som gjorts ovantillstyrker nämnden därför förslaget. Socialstyrelsentillstyrker förslaget att den nedre promillegränsen sänks från 0,5 till 0,4. Statensrättskemiska laboratorium tillstyrker promemorieförslaget men tycker attunderlaget för förslaget är ofullständigt redovisat. Beträffandeförslaget om en sänkning av rattonykterhetsgränsen till delarinstitutet inte den åsikt som framförs i promemorian om att denna gräns måsteutgå från en genomsnittsbedömning. Beroende på vad situationen kräver av denpåverkade är det möjligt att påvisa negativa effekter vid olikablodalkoholkoncentrationer. Som VTI redan i tidigare remissyttrande framhållitfinns inget "entydigt" tröskelvärde vid 0,3-0,. 1undersökningar vid VTI har påvisats försämrade körprestationer i relativt enklasituationer när blodalkoholkoncentrationerna hos försökspersonerna varieratfrån 0,240,. Omuppgiften ställer mycket stora krav på fordonsföraren, vilket kan inträffa i s.k. kritiska eller komplexa situationer har försök visat att prestationsförsämringenkan inträffa vid mycket låga blodalkoholkoncentrationer. Trotsatt det givetvis finns en mängd andra prestationsnedsättande faktorer finnerinstitutet inget skäl varför man med trafiksäkerhetens bästa för ögonen skalltolerera en blodalkoholkoncentration som för en 80-kilos 1984/85:21 207 personkan motsvara konsumtion av starksprit och som bevisligen ledertill försämrade körprestationer även hos vältränade försökspersoner. VTIvill därför förorda en lägre promillegräns. Därigenom skulle en tydligaremarkering ske av samhällets avståndstagande från sammanblandningen av alkoholoch trafik. Lagstiftningen skulle dä tydligt visa att vidtagna förändringar gåri riktning mot en skärpning. Institutet föreslår därför att straffbarhetsgränsensätts tUl . En straffbarhetsgränsvid skulle underlätta införandet av utandningsluftapparatursom evidens. 0,3promille har vidare den fördelen att den alkoholkonsumtion som resulterar idenna koncentration ligger nära vad allmänheten, enligt TSVs undersökningar,uppfattar som möjligt att konsumera utan att 0,5-gränsen överskrids. Ipraktiken har man alltså redan mer eller mindre accepterat en gräns vid ungefar0,. Vidanknytning av straffbarheten till alkoholhalt i blod eller utandnings-luftmåste av praktiska skäl en nedre straffbarhetsgräns finnas. Detta förhållandefår dock inte överskugga den i sammanhanget grundläggande utgångspunkten attallt bruk av bemsningsmedel är oförenligt med förande av motordrivet fordon. Enfixering vid diskussion om den straffbara promillehalten kan i sin förlängningframbringa den vilseledande slutsatsen att viss alkoholkonsumtion i dettasammanhang skulle kunna förenas med den moderna vägtrafikens krav. Betydelsenav om gränsen bestäms till eller lägre bör därför inte ges alltförstora proportioner. I sak har trafiksäkerhetsverket dock inget att erinra motden föreslagna sänkningen men det bör framhållas att en sänkning av resursskälkan leda tiU att mer påverkade förare undgår upptäckt. Beträffandeden nedre straffbarhetsgränsen anser fakultetsnämnden liksom promemorian, attdet i sista hand blir en bedömningsfråga var en promillegräns bör ligga, menatt ett hänsynstagande till samtliga relevanta faktorer snarare pekar på en 0,3-gränsän den föreslagna 0,4-gränsen. Somvetenskapligt skäl kan åberopas att moderna riskundersökningar som tar hänsyntill bortfallens inverkan pä slutresultaten snarare pekar på att gränsen börligga vid än vid 0,5 promUle vad beträffar riskökningen. Dessutomkan som skäl åberopas att redan vid reform påpekades att trafiknykterhetslagstiftningenskulle utgå ifrån att aU alkoholkonsumtion i samband med bilkörning är heltförkastlig, något som senast påpekats av justitieutskottet under årets riksmöteoch som också understryks i promemorian. 1984/85:21 208 Avovanstående synes framgå att det naturliga vore att sätta gränsen vid Opromille, vilket emellertid torde vara omöjligt av mänga skäl, såväl praktiskasom medicinska. En 0,3-gräns tycks då vara en rimlig avvägning, varvidstatsmakterna ytterligare markerar, att man inte ser mindre allvarligt änhittills på trafiknykterhetsbrotten, även om man ändrar påföljden frän fängelsetill böter i omkring 1/3 av fallen. Ipromemorian betonas det angelägna i att en ändrad ordning beträffande valet avpåföljd vid rattfylleri inte uppfattas som om statsmakterna ser mindreallvarligt än på att någon kör motorfordon i alkoholpåverkattillstånd. Bl.a. denna ståndpunkt tas till intäkt för förslaget att sänka straffbarhetsgränsen.Det finns emellertid enligt uppfattning en risk för att deföreslagna reglerna kan uppfattas som att lagstiftaren numera ser mindreallvarligt pä att någon för motorfordon med en hög koncentration av alkohol iblodet (1,och högre) medan man ser allvariigare än tidigare päbilkörning med en förhållandevis låg alkoholkoncentration (0,4-0,).Länsstyrelsen vill emellertid inte motsätta sig förslaget att sänka straffbarhetsgränsen,trots att detta torde innebära att gränsen blir den lägsta i västerlandet. Frånlänsstyrelsens och det allmänna ombudets praktiska verksamhet i körkortsärendenär det emellertid väl känt att många ungdomar har helt felaktigaföreställningar om hur mycket öl man kan dricka utan att uppnå straffbaralkoholkoncentration i blodet. En sänkning av straffbarhetsgränsen kan därförvara ägnad att hos dessa ungdomar betona vikten av att helt avstå fränalkoholförtäring i samband med bilkörning. Detkan ifrågasättas om den föreslagna sänkningen av straffbarhetsgränsen börstanna vid . I promemorian anges beträffande den åberopadeundersökningen 1975 vid VII att resultatet entydigt visade en försämrad körprestationnär den genomsnittliga blodalkoholhalten var (sid. 57). Avrapporten från undersökningen framgår visserligen att medelvärdet för helaundersökningen var just men framför allt att också deförsökspersoner vars blodalkoholhaU låg i intervallet mellan 0,24 och 0,40promille drabbades av prestationsförsämringar (VII;s rapport nr 68 sid. 16). Detvetenskapliga material, som redovisats, talar för en sänkning av straffbarhetsgränsentill . Det synes därför inte finnas några sakliga skäl att åberopamot en sådan skärpning av trafiknykterhetskravet, varför förslaget tillstyrks. Prop.1984/85:21 209 Utredningen om alkoholutandningsprov som bevismedel vid trafikonykterhetsbrott I promemorian föreslås också en sänkning av den nedregränsen för straffbarheten frän 0,5 till 0,4 "/oq.På denna punkt vill utredningen givetvis kraftigt understryka vikten avatt fordonsförare avstår helt från alkoholförtäring. Även alkohol i små mängderkan påverka körningen negativt och det kan därför från teoretisk synpunkthävdas att gränsen för tilläten alkoholhalt vid körning borde ligga vid 0,0promille. Detta är emellertid en praktiskt ogenomförbar linje. Var gränsenskall dragas blir en omdömesfråga, där svaret främst måste grundas pävetenskaplig forskning angående den alkoholnivå, vid vilken genomsnittligt enpåtaglig negativ påverkan av körförmågan inträder. Som redovisas i promemorianoch även framgår av en till utredningen överlämnad redogörelse för olycksfallsriskundersök-ningarav är en sänkning av straffbarhetsgränsen motiverad avtrafiksäkerhetshänsyn. Utredningen tillstyrker därför förslaget att sänka dennedre gränsen för strafltiarhet till 0,4 "/qo. Anpassningen av den nedre promillegränsen frän 0,5 "/oo< blodalkoholkoncentration till 0,4 "/oo får närmast ses som enanpassning till den tidigare lagstiftningens intentioner, där man nu ocksåtagit hänsyn till de osäkerhetsmarginaler som vidlåder gällandebestämningsmetoder och i sig sålunda inte något nytt i dessa sammanhang. Samfundet anför tvekan beträffande den föreslagnasänkningen av nedre gränsen för straffbarhet till . Visseriigentalar forskningsresultat för en sådan sänkning. Önskvärdheten av en säenhetlig trafikbrottslagstiftning som möjligt inom utgör likväl ettstarkt skäl att bibehålla nuvarande nedre straffbarhetsgränsen vid 0,5promille, som man också har i och . Enligt förbundets mening h*ar någon övertygande utredningför en sänkning av den nedre promillegränsen från 0,5 till 0,4 inte framförts.Förslaget i denna del avstyrkes därför. I promemorian föreslås att den nedre straffbarhetsgränsensänks från 0,5 till 0,4 "/oo- NTF tillstyrkte i sitt yttrande över MHF;sskrivelse förslaget om en utredning och NTF anförde därvid bl.a.att det var viktigt att klargöra om och vilka trafiksäkerhetsvinster som kanuppnås genom en sänkning av den lägre straffbarhetsgränsen och förändring avpraxis rörande osäkerhetsmarginalema. MHF:s skrivelse har överlämnats 14 1984/85. 1984/85:21 210 tillutredningen om användning av alkoholutandningsprov som bevismedel vid trafiknykterhetsbrott. Ävenom vetenskapliga undersökningar talar för att straffbarhetsgränsen sänks anser NTFatt ett ställningstagande måste anstå till utredningen om alkoholutandningsprovslutfört sitt arbete. Anledningen till detta är att vissa problem kan uppstånär det gäller osäkerhetsmarginalerna. Såvitt NTF känner till kan ettaccepterande av alkoholutandningsprov som bevismedel leda till att en annanosäkerhetsmarginal måste tiUämpas än de 0,l4"/oo som dragés av vidblodprov. Det är olämpligt att föregripa utredningens arbete genom att redan nubesluta om en sänkning av den nedre straffbarhetsgränsen. Dennedre gränsen för straffbar alkoholkoncentration i blodet föreslås ipromemorian bli sänkt från 0,5 till . Det huvudsakliga skälet fördetta synes vara att understryka att ändring av påföljdsvalet för rattfylleriinte får uppfattas som om samhället numera såge mindre allvarligt på trafiknykterhetsbrottän tidigare. Även om all fordonskörning efter alkoholkonsumtion ärklandervärd, är det anförda skälet för ändringen inte godtagbart. Det måstekrävas starka kliniska skäl för en sänkning av promillegränsen och någraövertygande sädana har inte redovisats i promemorian. Det förefaller därföräven vanskligt att i införa en straffbar promillegräns, som ligger sälågt, att den, såvitt känt, inte tillämpas i något annat land. Därtill kanläggas att en sänkning av promillegränsen kommer att ställa ökade krav päutredningsresurser hos polis- och åklagarmyndigheterna. avstyrker denföreslagna ändringen. Ipromemorian läggs också förslag om att sänka den nedre gränsen för straffbarhetfrån en alkoholkoncentration på 0,5 till . Även om förslaget synesha tillkommit i avsikt att balansera förslaget om en påföljdsförändring förrattfylleri anförs sådana starka skäl för en sänkning att den synes välmotiverad som en isolerad reform i denna del. Förbundettillstyrker därför förslaget om en sänkning av gränsen för straffbarhet. Ensänkning av straffbarhetsgränsen från nuvarande 0,5 till 0,4 promilleförefaller onödig och tjänar knappast något kriminalpolitiskt syfte. Visserligenredovisas i promemorian resultatet av undersökningar, som kan tyda på att enkritisk gräns - i varje fall vid experimentella undersökningar liggernågonstans i skiktet straxt under , men bärande skäl saknas för attav endast denna anledning sänka straffbarhetsgränsen. Förhållandena därattfylleribrottet begås är ej sädana att en sänkning av Prop.1984/85:21 211 straffbarhetsgränsen med , vilket svarar motett obetydligt alkoholintag, skulle leda till förbättrad trafiknykterhet. Detär för övrigt värt att notera, att gjorda utvärderingar av inträffadetrafikolyckor inte tycks visa att förare med små mängder alkohol i kroppen -mindre än 0,5 blodalkoholpromille - skulle utgöra en särskild riskgrupp itrafikhänseende. Den straffbarhetsgräns, som gäUt och somomfattas av lagstiftningen i länder med vilka vi har täta kontakter, bör gällaockså fortsättningsvis. Enligt företagna undersökningar är körförmågan hos dengenomsnittlige föraren nedsatt redan vid promillehalter i blodet understigande0,. Föreningen tillstyrker därför förslaget att den nedre straffbarhetsgränsensänks till . Enligt föreningens mening finns det ingen anledningatt i detta hänseende låta strävan efter likformighet med de övriga nordiskaländerna hindra denna reform, i synnerhet som trafikonyk-terhetslagstiftningenredan nu skiljer sig inom . Körförmågan försämras redan vid en alkoholhalt i blodet om0,enligt forskningsresultat. Dock stannar man i promemorian för denslutsatsen att en sänkning ända ner till 0,3 promUle är att gå för långt.Resonemanget är inte konsekvent. Med den föreslagna sänkningen frän 0,5 till0,kommer att vara det land som har ett av västvärldenslägsta promilletal. De medicinska erfarenheterna ger vid handen att man bordegått ända ner till . Föreningarna anser därför att därest man avseratt röra i den numera helt vedertagna regeln om så bör man tasteget fullt ut och gä ner tUl ur medicinsk synpunkt riktiga gränsen 0,3promille. Att stanna vid synes vara att göra någon form avkompromiss som inte är sakligt underbyggd. Ur polisiär synpunkt finns också ettannat skäl till att man över huvud inte bör sänka den nuvarande gränsen.Statsmakterna har ju propagerat för att avkriminalisera vissbrottslighet för att den samlade rättsapparatens resurser i stället ska kunnatas i anspråk för grövre och mer organiserad brottslighet. Den föreslagna förändringenkommer ju för polisens del att innebära att den måste utreda ett mycket störreantal trafiknykterhetsbrott. Dessa brott - som väl ändå måste anses vara avden Undrigare arten - kommer alltså att ta resurser i anspråk pä ett sätt somstår helt i kontrast mot vad statsmakterna föreskrivit bl.a. ibudgetpropositionen. Det synes alltså från polisens synvinkel bli nödvändigtatt omprioritera vissa utredningsresurser mot denna typ av brottslighet. Dettakommer antagligen inte att uppfattas som meningsfullt ute i polisdistrikten. Prop.1984/85:21 212 har sedan iskrivelse till begärt dispens frän vissa bestämmelser ivägtrafik-kungörelsen m.m. Denna begäran har motiverats med att man önskarutföra praktiska prov för att bl. a. utröna humvida den nedre promillegränsenbör bibehållas eller eventuellt sänkas. Med hänsyn härtill anser organisationerna att anledningför dagen saknas att sänka den nedre promillegränsen. Beträffande den nedre straffbarhetsgränsen vid 0,5 "/oohar förbundet vid sin senaste kongress uttalat att denna gräns borde sänkastill 0,3 "/oo. Undersökningar visar att körskickligheten försämras redanvid blodalkoholkoncentrationer kring 0,2 "/oo, varför den gällandegränsen ligger för högt. tillämpas dessutom en felmarginal vid mätningenpå 0,14 "/oo, vilket i realiteten innebär att först vid 0,64 "/oo kannågon rättslig påföljd bli aktuell. MHF har tidigare tillskrivit regeringen i denna fråga ochvidhåller att den nedre promillegränsen skall sänkas till 0,3. Det förslag som framförs rörande sänkning av den nedregränsen för straffbarhet bör anstå till dess nu pågående utredningsarbeterörande bl. a. alkoholutandningsprov slutförts. Hovrätten delar utredningens uppfattning att detundantagsvis kan förekomma fall då fordonsförverkande i brottförebyggandesyfte kan te sig motiverat. Emellertid ställer sig hovrätten ytterst tveksamtill om utredningens förslag bör genomföras. Man torde knappast kunna räknamed att det klientel som skulle bli utsatt för en sådan sanktion skulle avhällasig från fortsatt brottslighet på grund av hotet om förverkande. Man kan visserligen fråga sig om en bestämmelse med ett såbegränsat tillämpningsområde har något praktiskt värde. Tingsrätten instämmerdock pä i promemorian anförda skäl i att en bestämmelse av här nämnt slag måsteges en restriktiv avfattning och vill inte motsätta sig att det föreslagnastadgandet genomförs. Genom att ingen inskränkning skett till visst brottenligt lagen och inte heller till brott av viss svärhet är viss praktisk nyttaav bestämmelsen ändå tänkbar, särskilt vid vissa fall av upprepad olovlig körning,som framhålls i promemorian. Slutligen skall påpekas att Prop.1984/85:21 213 det tydligen varit promemorieförfattarens tanke (s. 127)att endast förebyggande av upprepat brott enligt trafikbrottslagen skall avsesmed stadgandet. Denna precisering bör för tydlighetens skull inskrivas i denföreslagna lagtexten. Den föreslagna förverkandebestämmelsen tillstyrks. Enligttingsrättens mening finns behov av en möjlighet att förverka fordon som t.ex.kan befaras användas av personer utan körkort eller ofta kör onyktra. Härigenomkan också polisen omhänderta bilnycklar för att förhindra fortsatt olovlig körning,vilket inte är faUet. Meningarna inom tingsrätten om förverkande är delade. Åena sidan har framhåUits att stora tUlämpningssvårigheter föreligger och att stadgandenakan bli ett slag i luften. Å andra sidan har ansetts att faran för förverkandeframstår som mer påtaglig och fattbar än fängelsestraffet, att förverkande harsärskild psykologisk effekt inte minst pä unga förare som behöver en allmänpreventivvarning och att förhandenvaron av förverkandepäföljden kan utgöra ett stöd förden som tmgas till alkoholförtäring i samband med en påtänkt körning.Förverkandet är dessutom önskvärt som underlag för ett i många fall påkallatbeslagtagande av fordonet. Tingsrätten har enats om att godtaga förslaget. Förslaget att öppna möjlighet till förverkande av fordonför att i särskilda fall förebygga brott enligt trafikbrottslagen väcker visstveksamhet. Förverkande som kriminalpolitiskt instmment har tidigare vid fleratillfällen prövats av men avstyrkts. Förverkandepäföljden fömtsättsnu tillämpas med stor urskiljning men likväl kan inte farhågor om slumpmässigoch ojämn tillämpning av sanktionen uteslutas. Kammarrätten viU trots dessafarhågor inte motsätta sig förslaget, dä erfarenhetsmässigt sådana speciellasituationer stundom inträffar att ett förverkande kan te sig rimligt ochberättigat. Med hänsyn till med vilken restriktivitet bestämmelsenskall tillämpas kan det ifrågasättas om den överhuvudtaget behövs. Som även berörts i promemorian väcker förslaget angåendeförverkande åtskilliga principiella betänkligheter. DV ifrågasätter främstlämpligheten av att bestämmelsen får sä generell utformning att även olovlig körningomfattas. En välavvägd straffsanktion torde här i erforderlig utsträckning Prop.1984/85:21 214 även svara för den brottsförebyggande effekt som förslagetönskar tillgodose, utan de obestridliga nackdelar som är förknippade medförverkande vid olovlig körning. Riksåklagaren och tillstyrkerförslaget. Vad avser straffmätning vid dom på fängelse delarstyrelsen uppfattningen i promemorian att fängelse en månad även ifortsättningen bör vara normalstraffet. I de faU där fordonet förverkas ibrottsförebyggande syfte bör hänsyn härtill kunna tas vid straffmätningen närfängelse eller böter utdöms. En sådan situation skulle kunna vara ett av deundantag där mindre än en månads fängelse kan komma i fråga för grovtrattfylleri. i , andra avdelningen Det är i dagens samhälle inte ovanligt att motorfordonförs av andra personer än den som äger fordonet. Detta gäller sannolikt ävennär föraren begår rattfylleri. I den mån fordonsförverkande mot rattfylleristeneller annan medverkande till brottet inte kan ske i sådant fall uppstår en ojämnheti tillämpningen. Förverkandets syfte att förebygga brott blir under sådanaförhållanden inte tillgodosett på ett adekvat och likformigt sätt.