prop · G803110 · 1984-12-31 00:00:00 — Fakullelsnämndenhar åtskilliga invändningar mot de föreslagna reglerna i 4: 5 I och 3 st. ombegränsning av den ersättning som näringsidkaren skall vara skyldig att ulge.För det första bör man enligt nämndens mening klarare hålla isär frågan omvilken ersättning som bör ulgå enligi disposiiiva regler, om parterna intekommit överens om unnat, från spörsmålet om näringsidkarens möjlighet tillansvarsfriskrivning. Utredningen har i viss utsträckning kombinerat argumentsom hänför sig till de två olika frågorna på ett sätl som gör analysen intehelt lillfredsställande. visar sig bl.a. när ulredningen som uvgörundeurgument för en begränsning av ersättningsskyldigheten lill "den förluslsom vanligen kan uppkomma i liknande fall" (i enlighel med den s.k.normalföriustläran) åberopar all ansvaret enligt konsumenttjänsllagen ärivingande. Men genom förslagel i denna del avskär ulredningen samiidigikonsumenien frän skadeslånd Ulöver vanlig förlusl även i sådana fall. närnäringsidkaren inle genom något avtalsvillkor begränsat omfattningen av sin ev.ersättningsskyldighet. Den grundläggande frågan bör emellertid vara vilkendisposiiiv regel som i så fall bör gälla. 1 den delen har ulredningen inleanfört några övertygande skäl för en begränsning lill normalförlusien. Även omavsikten är att begränsningsregeln skall kunna få en större effekt än somföljer av ett sedvanligt krav på atl den ekonomiska förlusten skall slå iadekval orsakssamband med del bakomliggande koniraklsbroiiel är det inie visalall frågan har praklisk betydelse på konsumenttjänslområdei. köplagsförslag men berör inle att köplagsutredningen isina motiveringar för en molsvarande begränsningsregel lill sedvanlig förluslfrämst uppehöll sig vid fall. som i själva verket utgör exempel på handelsköp.dvs. siiualioner där även den skadelidande köparen är näringsidkare. (Se SOU1976:66 s. 163 f. där del lalas om betydelsen för en köpares föriust av hansegen lagerhållning i fråga om bl. a. reservdelar, vilken säkerhetsmarginal ifråga om leveranstid han själv brukar tillförsäkra sig för sina egna åiagandeni senare led osv.) På konsumenttjänslområdei torde riskerna för all enkonsument skall drabbas av en ovanligl slor skada vara mindre, samiidigi somdet inte föreligger samma skäl som när den skadelidande är näringsidkare attbelasla konsumenien med risken alt han inle organiserat sin"verksamhet" pä ell säll som håller förlusiriskerna nere. lilläggas atl begränsningsregeln förefaller särskilt olämplig i fråga omfysiska skador på föremålet för Gänsien eller konsumenlens egendom i övrigt.Det bör nämligen inte för en speciell avtalstyp införas begränsningar i frågaom skadesiåndsberäkningen för sakskador i allmänhel, när della inte kanmotiveras av alldeles speciella skäl. 1 vaGe fall i fråga om nyssnämnda fysiskaskador erbjuder f.ö. den allmänna jämkningsregeln i Skadeslåndslagen 6 kap. 2 §en yttersta möjlighet för undvikande av en oskäligl belungandeersättningsskyldighet för en näringsidkare med begränsade resurser. Degjorda invändningarna kan anföras även mol begränsningsregeln i 4:5 3 st. meddess anknylning lill bl.a. näringsidkarens svårigheier atl 1984/85:110 220 förutse och hindra skadans uppkomsl. Del lorde f.ö. inlevara så läll att ulföra en sådan förutsebarhetsbedömning vid sidan av delhänsynslagande möjligheten av ell konlraklsbroli eller en skada, som följerredan av presumlionsansvarel som ansvarsförutsällning. Överhuvudtaget lorde deföreslagna begränsningsreglerna i 4: 5 I och 3 st. vara så passsvårtilläm-pade, all enbari della förhällande är ett rällslekniskt skäl motinförandet av regleringen. Om de diskuterade begränsningsreglerna avvisas, återstårav 4:5 blott den självklara utgångspunkten i I st. I p. alt skadeståndet skallberäknas på grundval av konsumenlens skada saml den föreslagna regeln i 2 si.all skadeslåndel kan nedsälias, om konsumenien försummal all vidla skäligaålgärder för all begränsa skadan. Sislnämnda regel gäller säkeriigen som en allmänprincip enligt rällspraxis även ulan lagstöd. Etl lagfäslande skulle väl i ochför sig kunna ha viss upplysningsfunktion. Om del i övrigl inle kommer alt gesnågon substantiell lagregel om beräkning av skadeståndet, synes del emellertidlämpligt all 4: 5 helt får ulgå. Förslagel till 4:6 om giliigheien av avtal omnormalersäiining kan otvivelaktigt förefalla bestickande med lanke påsvårbedömda skade-slåndsposier som sUlleslåndsersättning när en bil inle kanutnyttjas eller en husägares allmänna merkoslnader när byggnadsarbelen bliviifördröjda. Med lanke på just sådana posler kan del emellertid samiidigi sägasalt förslagel kanske är onödigt, eftersom omöjligheten all kalkylera den individuellaföriusten exakt gör atl skadeståndet ändå kommer atl besiämmas lill ennormalersäiining inom ramen för skadeslåndsreglerna som sådana. Beräkningen avsUlleslåndsersättning är etl belysande exempel. anser detdärför inle lillräckligi analyseral om en regel behövs och hur den skulle kommaalt fungera jämföri med den anknylning av skadesiåndsberäkningen lillnormalföriuster. som ytterst ändå blir akluell i fråga om vissaersällningsposler vid skada på grund av dröjsmål. 1 den mån så sker iskadeslåndsrällslig praxis blir avtalsvillkor om normalersätining rimligen utanvidare giltiga inom ramen för konsumenttjänsllagens ivingande regelsyslem. I varje fall har den föreslagna regeln fåll elt för vitttillämpningsområde, eftersom del inle finns skäl all frångå huvudregeln, allkonsumenten bör ha ersättning för sin verkliga föriust, för den händelse delinte är fråga om de "dröjsmålsförlusler" som ulredningen närmastlänkt på ulan om t.ex. kostnader för all få en Uänsl ulförd av en annan, omkonsumenien tvingats häva avtalet med den ansvarige näringsidkaren. En regel omnormalersätining bör m.a.o. - om den alls införs - begränsas lill blott vissatyper av ersällningsposler. Vad slulligen gäller förslagel i 4:6 2 si. atl enkonsumenl även ulan avtalsvillkor skall ha räll till normalersättning enligt branschsedvänja,kan detta förslag godtas lill den del som det innebär att normalersättningskall kunna utgå även om föriusi fakliskl inte föreligger i det enskildafallet. Av en jämförelse mellan försia och andra slyckel i förslagel framgåremellertid att en konsument med hänvisning lill branschsedvänjan normall skullevara avskuren från räll till ersällning för sin slörre, individuella föriusi.även när ell avlalsvillkor härom inle finns i hans avtal med näringsidkaren.Fakullelsnämnden, som här inle kan ingå på den rättsliga belydelsen över huvudlagd av branschsedvänja, finner denna del av förslaget ivivelakligl. Även pädenna punkl kan del f. ö., liksom i fråga om den föreslagna regeln i desshelhet, sägas, all i den mån redan allmänna regler om skadeslåndsberäkninganknyter lill normalersätining i fråga om vissa skadeposter, löses frågan redandärigenom ulan all den föreslagna 6 § överhuvudlaget behövs. Prop.1984/85:110 221 I 4 kap. upptas beslämmelser om näringsidkarensskadesiåndsskyldighel. Huvudregeln är alt näringsidkaren bär ellpresumlionsansvar för all skada som drabbar konsumenien med undanlag förpersonskada. För särskilda fall görs emellertid avvikelser dels i skärpandedels i mildrande riklning. Sålunda ansvarar näringsidkaren slrikl när Uänslenavviker från vad som är eller kan anses vara ulfäsl. medan han bär ell vanligt- men Ivingande culpaansvar för skada som inle har direkl samband medulförandel av själva Uänslen eller vården av föremålet för denna. 1 kapitletgörs också belydande undantag från principen all konsumenien skall fåersällning för hela sin skada. Från den enskilde konsumentens synpunkt är det givetvisönskvärl all han skall ha en ovillkorlig räll till ersättning för all skada somorsakas av ell fel eller dröjsmål på näringsidkarens sida. Flera skäl kanemellerlid anföras mol en ivingande skadesiåndsskyldighel av så omfallandeslag. Ulredningens förslag innebär all begränsningar görs dels i fråga om förulsällningarnaför all näringsidkaren över huvud lagd skall vara skadeslåndsansvarig dels ifråga om ersällningsberäkningen. När det gäller förulsällningarna för skadeslåndsansvar larulredningen avslånd från tanken atl ålägga näringsidkaren etl strikt sådantansvar. Ett slrikl ansvar skulle enligi ulredningen vara "välslrängl" och bedöms också som mindre angeläget från konsumenlens synpunklmed hänsyn lill de befogenheler som i övrigl slår denne lill buds (s. 358).Ulredningen föreslår därför att näringsidkaren skall kunna undgå skadesiåndsskyldighelgenom alt visa all skadan inle beror på försummelse av honom själv eller någonsom han har anlilal. Del ärinle meningen all sislnämnda ullryck skall innefatta den som Ullhandahållermaterial för Uänslen. Om Gänsien blir felaklig på grund av all undermåliglmalerial har använls går alliså näringsidkaren fri från skadeslåndsansvar. omhan visar all han inle har varit försumlig vid valet av material eller i övriglvid ulförandel av ijänslen. Eftersom konsumenten i en sådan situation normaltinle torde ha möjlighel all få ul skadeslånd från maierialleveranlören, som hanju inle slår i någol avlalsförhållande lill, blir resullalel all konsumeniensjälv får slå för sin skada. Näringsidkarens ansvar blir, som ulredningensjälv påpekar (s. 359). lindrigare än del som åvilar en säljare enligiköplagens regler om leveransavial. Troligen blir del också lindrigare än detansvar som föreligger enligi gällande räll Gfr s. 71 och s. 354 med hänvisningtill Benglsson. Särskilda avialslyper I). 1 della sammanhang kan också påpekas all begränsningarna ifråga om näringsidkarens skadesiåndsskyldighel kan minska värdel av de övrigabefogenheler som lillkommer konsumenien vid näringsidkarens konlraklsbrolt.För atl få ell fel avhjälpi kan konsumenien sålunda nödgas ådra sig koslnadersom han inle kan få ersalla, och vid hävning kan han få finna sig i atl belalaett högre pris än det avtalade för all få Uänsten ulförd av någon annan. 1anslulning härtill må erinras om atl de regler som föreslås i 3 kap. 13 § omkonsumenlens räll all kräva fullgörelse vid dröjsmål på näringsidkarens sidaleder lill alt hävningsmöjlighelen slundom är den enda befogenhel som slårhonom lill buds. All i det enskilda fallet avgöra om näringsidkaren ellernågon som han har anlilal har varil försumlig eller ej kan givelvis vara svårl.Delsamma gäller frågan om vad som "kan anses ulfäsl" avnäringsidkaren. Motsvarande rekvisil inom köprällen har vållatlillämpningsproblem och utsatts Prop.1984/85:110 222 för kritiska synpunkler. vilka utredningen själv betecknarsom "icke obefogade" (s. 362). Meningen torde vara atl regeln skallges samma innebörd som i köprällen. även om viss ivekan kan vållas av vadulredningen anför om all det måsle vara fråga om något som "pä etl myckelpåtagligt sätl -ullalal eller underförslåll - har slöd i det individuellaavtalet" (s. 365). Också de bestämmelser som ulredningen i 5 § föreslår omskadeslåndets beräkning kan befaras vålla problem i den praktiskatillämpningen. Den formella huvudregeln är atl skadeslåndel skall beräknas pågrundval av den skada som konsumenien visar sig ha lidil. Flera undantag fråndenna huvudregel görs emellerlid senare i paragrafen. Den valda lagtekniskakonslruklionen är komplicerad och kräver en rad vanskliga bedömningar. Beslämmelsensegentliga innehåll synes vara att konsumenten har räll lill skälig ersällninglör den skada han visar sig ha lidil och att man vid skälighetsbedömningensärskilt skall beakla vad som är normal eller genomsnittlig skada. Det måslebli svårl för parierna all själva komma överens om ersäilningsbeloppd pågrundval av en sådan regel. Ulredningen synes vara medvlen om dessa problem ochföreslär i 6 § regler som skall underlätta beräkningen av skadeståndelssloriek. Konsumenlens rält lill ersällning för skudu kan begränsas lill"normalersätining" genom alt en beslämmelse härom las in i avlalel.Sådan ersällning skall kunna lillämpas även utan slöd i avtalet, nämligen omdetta är vanligt i branschen. Som förulsällning för att normalersäiining skallulgå fordras emellertid i båda fallen all ersättningen lill sin sloriek ärskälig. Del ligger i sakens natur alt skälighelsprövningen måsleulgå från en genomsnittlig bedömning när en klausul om normalersäiining finns iett slandardavlal. framgår emellerlid inle av moliven, och vad som skallgälla när en motsvarande klausul finns inlagen i ell individuelll avial -vilkelsynes möjligl - är oklart. Troligen är del meningen all man vidskälighdsbedömningen i dessa fall skall beakta även individuella förhållandensådana de förelåg när avlalel ingicks. Avsiklen med beslämmelsen lorde vidarevara all ell avial om normalersätining skall innebära, ä ena sidan attkonsumenten alllid har rätt lill skadestånd med det faslslällda beloppei, åandra sidan atl ersällning - bortsett från fall som avses i andra slyckel -aldrig skall kunna utgå med högre belopp. Om något avtal om normalersäiininginte föreligger mellan de enskilda parterna måste det däremol alllid slåkonsumenien frill alt kräva ersällning enligi huvudregeln i 5 §, även om deiluskulle leda lill elt högre ersättningsbelopp än normal-ersätlningen. Vissauttalanden i specialmoliveringen (s. 502) kan synas ulgå från en annantolkning. Regler om normalersätining kan sannolikl i många fallförenkla skaderegleringen och minska de nackdelar med det föreslagnaskadeståndssysle-mei som lidigare har påtalats. Åtminstone gäller detla närbeslämmelser i ämnel finns i slandardavlal som har tillkommit efleröverläggning med . Del finns emellerlid av flera orsaker ocksåanledning att varna för en alltför slor tillit lill alt beslämmelsen omnormalersäiining skall lösa de prakliska svårigheier som är förknippade medutredningens skadeslåndssystem. Först kan konstaleras alt regeln närmasl harinrikining på dröjsmål. Svårighelerna att bestämma ell skäligt skadeslånd vidfel beslår alliså i slor ulslräckning. Vidare slälls betydande anspråk på konsumentverket.Del finns risk för atl resurser som hade kunnal användas på elt mera effeklivisäll binds till förhandlingar om normalersätining i en mängd branscher, därrälten lill ersättning för annal än ullägg och inkomstförlust har mycket lilenbetydelse. Prop.1984/85:110 223 Det bör också beaktas alt klausuler om normalersättninginte sällan kan komma all ge konsumenien en sämre rält till ersättning än hunhar enligt 6 § konsumenlköplagen i en motsvarande dröjsmålssiluation vid köp.Man får nämligen räkna med atl normalersältningen i många fall ger konsumenlernaföga ulöver vad som ulgör en genomsnittlig ersättning för utgifter och ettmindre belopp för lidsspillan, hell enkell därför att den skada konsumenten iallmänhel lider därutöver är obelydlig. förhällande kan inle sällan ledalill all enskilda konsumenler inle får full ersättning för ulgifter, som väl ärskäliga men ändå högre än genomsnittet. Så torde kunna bli fallel även omrätten lill ersällning för annal än ulgifter - som ulredningen synes vilja göra- besläms generösi. Enligt denföreslagna regeln i 6 § skull normalersättningen avse "skada och olägenhel"på grund av dröjsmål eller annan försening, och i moliven sägs all den börulgöra kompensation inle bara för en "tänkt ekonomisk skada" utanockså för den "allmänna olägenhet" som konsumenien normalt drabbasav vid försening på näringsidkarens sida (s. 394. Någon hänvisning till"olägenheler" görs inte i de grundläggande bestämmelserna omskadeståndet i 1 och 5 §§. Det kan därför förefalla som om normaler-sätlningenskall läcka något mer än ett enligt dessa regler beräknal skadeslånd. Detla lordedock knappasl vara meningen. Vad ulredningen syftar på får anias vara delsammasom i annat sammanhang betecknas som "Udsförlusi och annan olägenhel sominte är av ekonomisk art och därför inle kan direkl beräknas ipengar" (s. 389). Sådani skall enligi specialmotiveringen till 5 § räknaslill ekonomisk skada (s. 499). Del lorde knappast finnas behov av altintroducera uttrycket "olägenhet" för atl beteckna denna typ avskada, särskilt som uttrycket används i en någol annan betydelse i 5 kap. 1 §försia styckel 3 skadeslåndslagen. Av del anförda framgår alt utredningens förslagföranleder åtskilliga lolknings- och lillämpningsproblem. Vidare synes deföreslagna reglerna i vissa siluationer kunna leda lill att konsumentensbefogenheler beskärs på ell säll som kan förefalla mindre skäligl. Dessaolägenheler lorde delvis vara en följd av all ulredningen dels har ulgåll frånalt reglerna i sin helhel bör vara ivingande och alliså samUdigt ha karaktärenav normalregler och minimiskydd (s. 356) dels inte har ansett sig böra göranågon skillnad mellan olika skadeslåndsposler (s. 392). 1köplagsulredningens förslag lill ny köplag görs en uppdelning av skadeslåndeli ire posler, nämligen direkt förlusl. ullägg och följdförlusl. för vilka delvisolika regler skall gälla Gfr förslagels 43 §). Med "direkl förlusl"åsyftas sådan förlusl som är i slort sett oberoende av köpurens individuellaförhållanden (SOU 1976:66 s. 157). Vad som här blir av praklisk betydelse förkonsumentköp är i huvudsak förlust som köparen lider vid hävning av köpel pägrund av all varans pris har sligil och han alltså måsle betala ell högre prisvid ett eventuellt täckningssköp. Med "utlägg" menas i huvudsakdeisamma som med ullryckd "ulgifter" i 6 § konsumenlköplagen (s.170). När del gäller alt la slällning till skadeståndsreglerna vidkonsumenlköp kan del ligga nära till hands att knyta an lillköplagsulredningens uppdelning. Rätt lill ersällning för utlägg föreligger somnämnts redan enligi 6 § konsumenlköplagen. och i våra direktiv framhållssärskilt att vi bör överväga om inle konsumenien bör Ullförsäkras en räll lillersällning för prisskillnaden vid läckningsköp efler hävning. I direktivenpåpekas alt själva befogenheten all häva köpet kan vara etl olillräckligt vapenför all tvinga fram en riklig preslalion. särskilt i tider då del förekommerprisökningar. Prop.1984/85:110 224 De problem som är förenade med en räll lill skadeslånd vidsäljares konlraklsbroli och som ligger bakom den pålagliga benägenhelen all friskrivasig från skadeslåndsansvar sammanhänger framför alll med följdför-luslerna. Delär särskili svårl för säljaren all förutse denna lyp av förlusler. vilka ärberoende av hur köparen har avsell alt använda den köpta varan och över huvudlagd av dennes planer och individuella förhållanden i övrigl.Ersällningsberäkningen och bedömningen av frågor om köparens möjligheier allbegränsa sin förlusl kan också anias vålla särskilda svårigheier när delgäller följdförluster. Direkt förlust är däremot i princip inte beroende av denindividuelle köparens förhållanden och därför lättare alt förulse. All ulredaförluslens sloriek möler i regel inle några slörre svårigheier. Delsammagäller i huvudsak om ullägg. Här blir del dessulom i allmänhet fråga om. Från konsumenlens synpunkt framstår del som särskilt angelägel altkunna få ersättning för de utgifter som är en direkl och svåmndviklig följd avsäljarens kontraktsbrott. Mot bakgrund av del anförda kan det finnas anledning altöverväga all begränsa de Ivingande skadeståndsreglerna i konsumenlköplagen lillalt gälla ersällning för direkl förlusl i form av prisökning på varan vidhävning av köpel saml ullägg. Möjligen skulle man på samma säll kunna behandlainkomstförlusl för köparen, som är en direkl följd av säljarens kontraktsbrott,exempelvis därför atl köparen måsle la ledigl från sitt arbete för all la emolen reparalör i hemmet eller för all uppsöka säljaren för byle av en felakligvara. Belräffande följdföriusl i övrigt skulle däremot säljaren alhjäml iprincip ha rätl alt friskriva sig från ansvar. Om man begränsar de tvingande skadeslåndsreglerna lillersättning för prisökning vid hävning saml för ullägg och inkomslförlusl. lordedel vara möjligl alt i stället skärpa ansvaret i denna del så all säljaren harall svara oberoende av försummelse. 1 fråga om del disposiiiva ansvarel förföljdförlusler skulle man däremol evenluelll kunna begränsa sig lill ellpresumlionsansvar. trols alt detta skulle innebära en viss försvagning i förhållandelill vad som gäller vid leveransavial enligi köplagen. sådani skadeslåndssyslem som har skisserals skullekunna övervägas också för Gänsler. Möjligen bör man därvid som direkt förluslvid hävning behandla även sådan förlusl som beslår i all av konsumenientillhandahållet malerial. exempelvis tapeter eller ell klänningslyg, inlevidare kan användas. Genom ell sådant syslem skulle man i belydande mån undvikade svårigheier som har pålalals i del föregående. Del skall emellerlid inteförnekas all konslruklionen - både på köpens och Gänsiernas område - säkertskulle leda lill all friskrivningsmöjligheterna utnyttjas och all konsumenlernaganska ofla inle skulle kunna få ersällning för annat än ullägg ochinkomslförlusl saml, vid hävning, prisökning och förlusl av malerial. Denförsvagning av konsumenlernas skydd söm della skulle innebära kompenseras docki viss mån. om ansvarel i dessa delar blir slrikl. I många fall lorde förövrigl någon följdförlust inte uppkomma. Visserligen bör, såsom lidigare harberörts, skadeslånd kunna ulgå även för Udsförlusi och annan olägenhel som inledirekl kan målas i pengar. Rent "ideella" skador, såsom obehag ochirritation över näringsidkarens underlålenhel alt uppfylla sina åiaganden,lorde emellerlid inle kunna bli ersättningsgilla. 1 belänkandel anförs som etl skäl för lämligen slrängaskadesländsregler all konsumenlens övriga befogenheler vid konlraklsbroli oflaär begränsade. Särskili pekas pä all räll lill hävning skall föreligga endaslom vissa kvalificerade förulsällningar är uppfyllda (s. 345. Prop.1984/85:110 225 härav må framhållas alt möjlighelerna att skadeståndsvägenkompensera konsumenien för den uleblivna hävningsrällen ofla lorde varabegränsade. Om exempelvis omklädsel av en möbel har ullorts pä etl undermåligtsätt eller med lyg i en annan färgnyans än den beslällda men ell avhjälpandeskulle vara förenat med oskäligt slora olägenheter eller kostnader Gfr 3 kap. 5§) och syftet med Gänsten inle kan sägas vara i huvudsak förfelat Gfr 3 kap. 8§), är den enda påföljd som står konsumenten lill buds all göra prisavdrag.Avdraget skall då enligt 3 kap. 10 § bestämmas med hänsyn lill felets betydelseför konsumenien G s. 482). Något ulrymme för skadeslånd därulöver, t.ex. föratl möjliggöra för konsumenien att få arbetet omgjorl, torde inle föreligga.Annars skulle man ju på en omväg nå samma ekonomiska resullat som genom enhävning Gfr s. 313 och 361). I della sammanhang bör slulligen erinras om all denomständigheten all lagen ger ulrymme för friskrivning från ansvar förföljdskador inte i och för sig skulle innebära att en sådan friskrivning alllidskall godias. Såväl avtalsvillkorslagen som 36 § avlalslagen ger möjlighel allinskrida mol oskäliga friskrivningsklausuler. Det lorde finnas anledning förkonsumentverket alt särskilt uppmärksamma sådana frågor och se lill allavlalsfrihe-ten inle utnyttjas på etl sätt som inte är godtagbart. Enligt 4 kap. I § tredje styckel skall ansvar på grund avfel och dröjsmål enligt första och andra slyckena omfalla också skada påföremålel för Gänsien eller på konsumenlens egendom i övrigl. innebär allnäringsidkaren kommer att få bära ell vissl produklansvar. Förslagel skiljersig häruUnnan från konsumenlköplagen, vars 19 § från lagens Ullämpningsområdeuttryckligen undanlar förlusl som köparen lider genom skada på annan egendom änden sålda varan. Molsvarande undanlag anses gälla enligi den allmänna köplagen. Vad som är gällande räll på produklansvarels område är ihög grad oklart. Huvudregeln lorde för den som utför en Gänst liksom försäljare vara ett ansvar för vållande. Kanske kan emellerlid en glidning mol ettslrikl ansvar skönjas, närmast med slöd av garantiresonemang. Ulredningensförslag, vilket föreskriver ell presumlionsansvar och vid ulfäslelse ell slriklansvar, lorde alliså innebära en viss skärpning av del ansvar som gäller förnärvarande.