prop · G8033 · 1984-12-31 00:00:00 — Dessa lösningar avvisas av kommittén som därvid åberoparflera skäl av principiell natur, bl.a. hänsyn till rättssäkerheten.Remissinstanserna har inle framfört några avvikande meningar i detta avseende.Jag är i dessa delar ense med kommittén och remissinstanserna. 1984/85:3 21 Frånåklagarhåll underslryks dock alt del bör finnas en uttrycklig möjlighet föråklagare atl meddela åtalsunderlåtelse beträffande vissa brott och utfärdastrafföreläggande för andra (delade beslut). Bestämmelsen i 48 kap. 5 § RB omatt strafföreläggande inle får ulfärdas, om inte i föreläggandet las upp allabroll av den misstänkte som enligt åklagarens vetskap föreligger lillbedömning, anses av en del åklagare hindra sådana beslul. Somjagser saken syftar bestämmelsen i 48 kap. 5 § RB framför alll till atlupprällhålla principen om all den som skall dömas för flera brott skall ådömasgemensam påföljd (jfr 1 kap. 6 § BrB). Bestämmelsen utgör också en garanii föratt inte genom skilda strafförelägganden det högsta bötesstraff vid vilkelstrafföreläggande får användas överskrids. Jag kan däremot inte finna atlbestämmelsen skulle uigöra hinder mot all åtalsunderiåtelse ellerfömndersökningsbegränsning kommer till stånd i fråga om vissa brott medan strafföreläggandeulfärdas beiräffande brottsligheten i övrigl i enlighel med de begränsningarsom gäller i fråga om brottslighetens svårhetsgrad m. m. (48 kap. 4 § RB). Atldenna kombinalion är tillåten får anses lika naturligt som att en åklagare fårväcka ålal för vissa brott och underlåta ålal (eller begränsa fömndersökningen)med avseende på andra broU. Kommitténsförslag till utvidgade möjligheter till åtalsunderlåtelse innehåller - om manbortser från extraordinära fall (20 kap. 7 § första stycket 3) - ett nytlgrundläggande rekvisit gemensamt för de olika fallen av åtalsunderlåtelse,således även för åtalsunderlåtelse enligt LUL. gmndrekvisil är att hindermot åtalsunderlåtelse inte får föreligga med hänsyn till något viktigt allmänteller enskilt intresse. Detta ultryckssätl har kriliserats av åtskilligaremissinstanser såsom alltför vagt, som många anser att det geralltför vittgående möjligheter lill åtalsunderlåtelse. En del remissinslanserpåpekar atl uttrycket "påkallal ur allmän synpunki" avses slå kvar påandra ställen i lagstiftningen, l.ex. i bestämmelser om särskildåtalsprövning, och atl frågan om termernas förhållande till varandra börövervägas ytterhgare. Förmin del har jag svårt att instämma i kriliken mol det föreslagnagrundrekvisitet. Kommitténs avsikl med ullryckel är all markera all endastväsenlliga intressen bör föranleda åtal, om fömtsättningar i övrigt föråtalsunderlåtelse föreligger. En sådan allmän markering är enligt min meningbefogad även om man stannar för mera begränsade utvidgningar av utrymmet föråtalsunderlåtelse. Jag kan alltså godta kommitténs förslag alt ett gmndrekvisilav aktuellt slag ställs upp. Frågan vilken närmare innebörd som bör läggas iett sådant rekvisit behandlar jag strax. Kommitténföreslår som nämnts att grundrekvisitet atl hinder inle möler med hänsyn tillnågot viktigt allmänt eller enskill inlresse skall gälla i samtliga fall avåtalsunderlåtelse utom i de exiraordinära fallen. För min del anser jagemellertid att rekvisitet vid åtalsunderlåtelse enligt RB bör gällaåtalsunderlåtelse vid bötesbrott, i konkurrenssituationer och när etl 1984/85:3 22 brottbegåtts under inflytande av själslig abnormitet. medför alt den nuvaranderegeln i 20 kap. 7 § försia stycket 1 om att åtal skall ske när det är påkallat"ur allmän synpunkt" bör utgå. Sompåpekals vid remissbehandlingen förekommer uttrycket "ur allmänsynpunkt" på skilda håll i lagsiiftningen. Det återfinns bl.a. i bestämmelseni 23 kap. 4 a § RB om fömndersökningsbegränsning, i 1 § LUL när det gälleråtalsunderiåtelse för unga lagöverträdare och i beslämmelser i BrB om särskildåtalsprövning. Medhänsyn till det nära sambandet mellan regler om åtalsunderlåtelse ochförundersökningsbegränsning bör även i 23 kap. 4 a § RB uttrycket "urallmän synpunkt" ersättas med det nya gmndrekvisitet. Motsvarande ändringbör göras i 1 § LUL. Närdet gäller BrB: s bestämmelser om särskild åtalsprövning kan framhållas attdessa har ett delvis annal syfte än bestämmelserna om åtalsunderlåtelse. Någonanledning att i della sammanhang ändra de bestämmelserna finns inte enligt minmening. Vilkaskäl som med hänsyn till rekvisitet något viktigt allmänt och enskilt intresseskall anses motivera att ålal väcks måste i första hand bedömas med hänsyn tillden grund för åtalsunderlåtelse som det är fråga om i det enskilda fallet. Vissa gemensamma riktlinjer bör dock gälla. Avsiktenär naturligtvis att det nya gmndrekvisitet skall öka utrymmet för åtalsunderlåtelsei förhållande till gällande rätt. Liksom f. n. bör dock en vägledande synpunktvara att åtalsunderlåtelse inte bör få medföra att likartade fall bedöms olika.Intresset av att tilltron till rättsväsendets objektivitet upprätthålls kan alltsågöra ett åtal påkallat. Ett annat viktigt allmänt intresse som kan tala föråtal kan vara atl den misstänkte fömt gjort sig skyldig till brott. Somytterligare skäl för åtal kan nämnas att förverkande av egendom av ickeobetydligt värde kan komma i fråga. Avstor och ofta avgörande betydelse när det gäller att bedöma om ett viktigtallmänt intresse kräver åtal blir naturligtvis brottets svårhet ochomständighetema i övrigt kring detta. Allmänpreventiva synpunkter kanemellertid ibland tala för att ett domstolsförfarande kommer till stånd ävenvid mycket lindriga brott. Det kan sålunda vara nödvändigt att särskilt markeraatt en viss brottstyp inte accepteras av samhället, t.ex. om en vissbrottslighet har börjat förekomma i besvärande stor omfattning. Det kan också ivissa fall finnas ett stort allmänt intresse av att domstol får bedöma en vissrättsfråga. Frånen målsägandes synpunkt kan det vara önskvärt alt ålal väcks så att han självinte behöver utföra skadeståndstalan. Det är även elt allmänt intresse all desom drabbas av brott kan få ersättning för den skada de lidit. Detta liggerbakom den nuvarande ordningen att åklagaren i regel utför skadeståndstalan förmålsägandens räkning när åtal väcks (22 kap. 2 § RB). 1984/85:3 23 hel del fall synes emellertid inte rimligen del förhållandel alt enmålsägande lidit viss skada genom brottet böra få avgörande belydelse vidprövningen av om åtal skall ske eller åtalsunderlåtelse meddelas. Vidprövningen bör enligt min mening i fortsättningen - som också följer av det nyauttrycket "viktigt enskilt intresse" - endast väsentligamålsägan-deinlressen beaklas. Omständigheter som bör beaktas i sammanhanget ärskadans slorlek och parternas ekonomiska förhållanden. I flertalel fall läcksskadan till största delen av försäkring. Någol krav på all ersättningsanspråkethar fastställts av domstol uppställs i princip inte av försäkringsbolagen. Närförsäkring på detta sätt täcker skadan, med undanlag för l.ex. ett mindresjälvriskbelopp, måste målsägandens intresse av alt rättegång förs molgärningsmannen anses vara begränsai. Lägetär dock annorlunda vid en personskada som läcks av den del av en hemförsäkringsom avser s.k. överfailsskydd, dvs. skadestånd som en målsägande är berättigadtill. För atl sådan ersättning skall utgå krävs i allmänhel alt målsägandenförst har fått skadestånd utdömt vid domslol. Situalionen är densamma när delgäller rätlen till slallig s.k. brotlsskadeer-sätlning. I dessa fall kan delvara etl väsentligl intresse för målsäganden att få skadeståndet prövat viddomslol. Prövningenav ett skadestånd kan normall inte anses vara av vikt för målsäganden, om delär sannolikl alt ett utdömt skadestånd inte skulle kunna verkställas.Självfallet är del dock vid grövre brott ofta viktigt att även den ekonomiskakonsekvensen av brottet inskärps hos lagöverträdaren. Vidbedömningen bör hänsyn också tas till om betalning eller betalningsutfästelsegörs av den misstänkte. I enlighel med vad som f.n. gäller bör det varatillåtet för åklagaren atl låta bedömningen påverkas av all den misstänktegottgör målsäganden den skada han lidit. Jaghar nu uppehållit mig enbart vid målsägandens ekonomiska inlresse av attåklagarna för talan. Självfallel kan vid en del brott som inneburil en grovkränkning målsäganden ha etl självständigt inlresse av atl gärningsmannenfälls till ansvar. Jag tänker exempelvis på våldtäkt och andra sexualbrottliksom olika former av kvinnomisshandel (jfr prop. 1983/84:105). Vid brott avsådant slag aktualiseras emellertid normall över huvud taget inte frågan omåtalsunderlåtelse. Enprincipiell förutsättning för åtalsunderlåtelse bör vidare, liksom enligtgällande rätt, vara att det råder klarhet i skuldfrågan. Med hänsyn härtill kanden omständigheten atl den misstänkte begär åtal i allmänhet inte anses varaetl sådanl viktigt enskilt intresse som förhindrar åtalsunderlåtelse. Somjagnämnde tidigare föreslår jag alt det nya rekvisitet förs in även ibestämmelserna i 23 kap. 4 a § RB om förundersökningsbegränsning. Såvitt gällermålsäganden innebär detta atl det får prövas hur pass stort intresse denne harav atl fömndersökningen drivs lill slut. 1984/85:3 24 4 a § RB uttalades (prop. 1981/82:41 s. 35) alt målsägandens inlresse avatt få material till en skadeståndstalan saml dennes av den enskildaåtalsrälten betingade intresse av alt få fram ett beslul i åtalsfrågan kundeutgöra skäl att fullfölja förundersökningen. Hittillsharjag inte närmare berört åtalsunderlåtelse i extraordinära fall, dvs. enligt20 kap. 7 § försia slycket 3 RB. För åtalsunderlåtelse enligt den punklenförutsätts all det av särskilda skäl är uppenbart att det inte krävs någonpåföljd för att avhålla den misstänkte från vidare brottslighet samt all detmed hänsyn till omständigheterna inte heller av andra skäl krävs all ålalväcks. Möjlighelen lill åtalsunderlåtelse kortesponderar med domslolensmöjligheter enligt 33 kap. 4 § sista slyckel BrB alt meddela påföljdseftergifl.Åtalsunderlåtelse kan meddelas i sådana fall där en påföljdseftergifl synestrolig som det finns anledning att befria den misstänkte frånlagföring inför domstol. Beslulom åtalsunderlåtelse i exiraordinära fall får meddelas endasl av RÅ (20 kap. 7§ andra stycket RB). Antalet ålalsprövningar uppgick lill 20.Antalet meddelade ålalsunderlåtelser var 10. Åtalsrättskommitténhar föreslagil all RÅ: s möjligheter till åtalsunderiåtelse utvidgas. förslag skall åtalsunderlåtelse vara möjlig, om det på gmnd avsärskilda omständigheter befinnes atl påföljd ej behövs för brottet eller atlannars synnerliga skäl talar mot åtal. Förslaget innebär att det nuvarandekravet på god prognos tas bort. Meningen är dessutom all den föråtalsunderlåtelse annars gällande fömtsättningen att skuldfrågan är klarlagdinte skall ha betydelse här. Förslagetatt utvidga RÅ; s befogenheier har bemötts positivi av flerlalel av deremissinslanser som yttral sig i frågan. Förmin del villjag först nämna all jag i det följande kommer att föreslå attbefogenheten atl meddela åtalsunderlåtelse enligt de grunder som f. n. anges i20 kap. 7 § försia stycket 3 RB skall tillkomma, förulom RÅ, även statsåklagare(avsnitt 3.6). Det finns i och för sig skäl som talar för altåtalsrättskommilténs förslag om en uividgning av fömtsätiningarna föråtalsunderlåtelse enligt denna punkt genomförs. Å andra sidan kan det varalämpligt att avvakla en viss tids erfarenhet av de nya behörighetsreglerna.Det kan inle uteslutas att tillämpningen av dessa kan ge nya infallsvinklar ifrågan om vilka förutsättningar som bör föreligga för åtalsunderlåtelse i nuavsedda fall. Elt ytterligare skäl alt inte nu ändra på förutsättningarna föråtalsunderlåtelse i extraordinära fall är att de korresponderandebestämmelserna om påföljdseftergifl i BrB som nämnts i avsnitt 3.1 skall sesöver av fängelsestraffkommitlén. Jag anser därför att någon utvidgning avmöjligheterna till åtalsunderlåtelse i extraordinära fall inte bör genomförasnu. Jagövergår nu till att behandla åtalsunderlåtelse med stöd av LUL. Den lagen tarsikle på lagöverträdare i åldern och innebär att åtalsunderiåtelsefår meddelas - utöver vad som följer av 20 kap. 7 § RB - under Prop.1984/85:3 25 fömtsättninganiingen alt brottet uppenbarligen sketl av okynne eller förhastande eller unge ulan lagföring blir föremål för sådana åtgärder som är lämpligasl förhonom. Därmed avses vård enligt LVU eller annan därmed jämförlig vård ellerandra hjälp- eller stödåtgärder. Åtal skall dock alltid väckas, om det ärpåkallat ur allmän synpunki. Finns det skälig anledning lill åtalsunderlåtelse,skall åklagare höra socialnämnden. Åtalsunderlåtelse får dock meddelas ulanatl nämnden hörs i ringa fall och då det är uppenbart att del finnsförutsättningar för åtalsunderlåtelse. MöjlighelenaU meddela åtalsunderlåtelse i uppenbara fall utan socialnämndens hörandegenomfördes efler förslag i prop. 1981/82:41. I den propositionenbehandlades också frågan om inte en mer omfallande revidering av bestämmelsenom åtalsprövning enligt LUL var moliverad. hade lagl framell sådant förslag. Vad som främst var i blickpunkten var om åklagarens ochsocialnämndens ansvarsområden var lämpligt avgränsade. I nuvarande reglerligger att åklagaren har atl bedöma ändamålsenligheten i de åtgärder somföretas eller planeras av de sociala myndigheterna. Det innebär att åklagarenfår "överpröva" socialnämndens bedömningar. Lämplighelen av dennaordning har ifrågasatts bl.a. med hänsyn till risken för atl socialnämnden kannödgas vidta åtgärder som den själv inle anser moliverade. I del lidigarelagstiftningsärendet stannade den dåvarande departementschefen för atl dessafrågor borde utredas ytterligare. Någon sådan utredning har ännu inleföretagits. Fråganom behovet av ändrade regler vad gäller åklagarens och de socialamyndigheternas kompetensområden behandlades vid 1982/riksmöie medanledning av en molion. Juslitieutskotlel (JuU 1982/83:35) uttalade därvid isitl av godkända betänkande att frågan om ändrad åtalsprövning enligtLUL till slor del är avhängig av hur socialtjänstreformen utfallit. Ävenresultatet av de genomförda ändringarna i LUL hade enligt utskottetbelydelse. Utskottet ansåg att lillräckliga erfarenheter ännu inle hade vunnitsoch att därför något initiativ inte var påkallat från sida. Enligtmin mening finns det inle f. n. lillräckligl underlag för alt, utöver denändring av rekvisitet "ur allmän synpunki" som jag berört tidigare,göra ytterligare ändringar i LUL i del hänseende som är aktuellt . Särskiltbör erinras om att socialberedningen (S 1980:07) f n. gör en allmän utvärderingav socialtjänslreformen och därvid bl. a. har atl belysa avgränsning ochsamverkan mellan och kriminalvården när det gäller ungdomar.Socialberedningens uppdrag har etl nära samband med frågan omansvarsfördelningen mellan åklagare och socialnämnd enligt LUL. Denna frågabör därför inte tas upp förrän socialberedningen redovisat resultatet av sinaöverväganden. Vid min bedömning beaktar jag också att de infördareglema om ökade möjligheter för åklagaren att meddela åtalsunderlåtelse utanatt nämndens yttrande inhämtas synes ha medfört att några störte problem ipraktiken numera inte föreligger i förhållandet åklagare - socialnämnd. 1984/85:3 26 Enfråga som har samband med åtalsprövningen enligt LUL har tagils upp . Där uppmärksammas den situationen att det sedan den ungeerhållit åtalsunderlåtelse enligt LUL uppkommer misstanke om alt den unge harbegålt ytterligare brott före beslutet om åtalsunderlåtelse. F.n. måsteförundersökning ske med anledning av den nya misstanken. Förundersökningenuimynnar i dessa fall regelmässigl i en ny åtalsunderlåtelse. Att fömndersökningmåste ske trots all en ny åtalsunderlåtelse kan förväntas beror på altreglerna i 23 kap. 4 a § om fömndersökningsbegränsning enbart hänvisar tillbestämmelserna om åtalsunderlåtelse enligt RB, däremot inte ull dem i LUL. borde det av processekonomiska skäl vara möjligt atlunderlåta fömndersökning i dessa fall beträffande det nyupptäckta brottet. Jagdelar denna uppfattning. Fråganskulle kunna lösas genom att fömndersökningsbegränsning blev generellt möjligäven när man kan förulse åtalsunderlåtelse enligt LUL. Mot alt införa en sådanordning kan emellertid anföras starka betänkhgheter. I allmänhet får antas atten förundersökning och elt beslut om åtalsunderlåtelse har en särskildbetydelse som varning för den unge lagöverträdaren (jfr prop. 1981/82:41 s.21). Jag är därför inte beredd atl förorda några generella möjligheter tillförundersökningsbegränsning på gmnd av förväntad åtalsunderlåtelse enligt LUL. Detaktuella problemet bör i stället lösas på ett mindre ingripande sätt.Kommissionen föreslår atl det införs en särskild möjlighet till åtalsunderlåtelsei fråga om brott som visar sig ha begåtts före en redan meddeladåtalsunderlåtelse och att möjligheten till fömndersökningsbegränsning kopplastill en fömtsedd åtalsunderiåtelse i det fallet. Jag ansluter mig lill dentankegång som ligger till gmnd för detla förslag. Här gör sig intresset av attge den unge en varning inte gällande med samma styrka. Den unge har ju redanfått en varning i och med den fömt meddelade åtalsunderlåtel-sen. bör en ny bestämmelse placeras i 20 kap. 7 § RB. Själv finner jaglämpligast att den placeras i LUL och begränsas till att gälla befogenheten attavstå från resp. lägga ned fömndersökning. Jag återkommer till den närmareutformningen av bestämmelsen. Enligtgällande rätt får ett beslut om åtalsunderlåtelse återkallas, om tillräckligaskäl inte längre föreligger för beslutet (20 kap. 7 § tredje stycket RB) resp.om det finns skäl till del ur allmän synpunkt (5 § LUL). Någon tidsgräns ärinte föreskriven. Enligt motiven till den förstnämnda bestämmelsen fömtsättsatt nya omständigheter har inträffat som ger anledning till omprövning, l.ex.att nya brott begås eller, när åtalsunderlåtelse sketl enligt 20 kap. 7 § 2 RB(konkurtensfall), den misstänkte har blivit helt eller delvis frikänd för debrott han åtalats för. Enligt LUL (5 §) gäller att beslut om åtalsunderlåtelsefår återkallas, när det föreligger skäl därför ur allmän synpunkt. Även dennabestämmelse är avsedd att tillämpas restriktivt. Åtalsrättskommitténföreslår att som huvudregel alltjämt skall gälla att 1984/85:3 27 Kommitténs förslag innebär atl äterkallelse får ske, omförhållandena har förändrals väsenlligl eller annars någon särskildomständighet föranleder det. Förslagel avser åtalsunderlåtelse både enligt RBoch enligt LUL. Idenna fråga harjag följande uppfattning. Nuvarande regler tillämpas i praktikenmycket restriktivt. Detta är befogat bäde med hänsyn till den misstänktestrygghet och till processekonomiska synpunkier. Liksom kommillén anser jag atldel bör framgå av lagtexten atl stor återhållsamhet är avsedd att gälla. Jagförordar därför atl en regel om all ålerkallelse får ske endasl om särskildaomständigheter föranleder det förs in både i 20 kap. RB och i LUL. Kommitténhar också föreslagil all återkallelsemöjligheterna enligt RB tidsbegränsas ivissa fall och att förbud mot ålerkallelse införs i vissa andra fall. Jagåterkommer till dessa frågor i det följande (avsnitt 3.3 och 3.5). Mittförslag: Vid bötesbroUslighel fårf. n. åtalsunderlåtelse inle meddelas om denmisstänktes lagföring krävs ur allmän synpunkt. Ulrymmel för åtalsunderlåtelsevidgas genom att endast hänsynen till någol viktigt allmänt eller enskiltintresse skall hindra åtalsunderlåtelse. Åtalsrättskommitténsförslag: Överensstämmer med mitl förslag. Remissinstanserna:Remissutfallet är blandat. Flertalel remissinstanser stöder dock förslaget.Några anser all ett ökal ulnytljande av åtalsunderlå-telseinslitutet vidbötesbrott kan ske redan inom ramen för det gällande rekvisitet "ur allmänsynpunkt". Skälför mitt förslag: Som jag nämnl lidigare förutskickas i propositionen medförslag till ny polislag (prop. 1983/84:111) att möjligheterna till rapporteflergiftskall utvidgas på så sätt att det inle längre skall krävas att endasl böteringår i straffskalan för brottet. Det är tillräckligt alt någon annan påföljdän böter enligt polismannens bedömning inle är alt vänta i del konkreta fallet. rapporteftergift är att möjliggöra etl snabbt beslut om att inleutreda ett lindrigt brott när det i det konkreta fallet klart framgår atlbrottets karaktär är sådan att någon annan samhällsreaktion än en erinran ellerett påpekande inte behövs. Beslutet skall fattas aniingen av en polisman påplatsen i omedelbar anslutning till att förseelsen upptäcks eller av polisbefäli samband med alt en rapport ges in. Närdet däremot gäller åtalsunderlåtelse och den därmed sammanhängande möjlighetenlill fömndersökningsbegränsning inverkar även andra 1984/85:3 28 omständigheterän brottets karaktär. Det kan vara fråga om all ta hänsyn till den misstänktespersonliga förhållanden och att pröva om allmänprevenliva skäl ellermålsägandeinlresset motiverar en fortsall utredning. Det kan även föreliggarällsliga komplikationer. Beslul om åtalsunderlåtelse ellerfömndersökningsbegränsning skall därför alllid fallas av åklagare. Möjligheternaatt beslämma om rapporteflergift är alltså inle avsedda alt utnyttjas som enersäitning för åklagares beslut all underiåla ålal eller all ibegränsningssyfle lägga ned eller inle inleda en förundersökning. Åklagarensmöjligheter att meddela åtalsunderlåtelse bör enligt min mening liksom f. n.slräcka sig betydligt längre än den enskilde polismannens möjligheter atlmeddela rapporteflergift. Kommiltéförslagelinnebär i fråga om bölesbrolten att utrymmet för åtalsunderlåtelse vidgas genomalt endast hänsynen till något viktigt allmänl eller enskill intresse skallhindra åtalsunderlåtelse. Även narkolikakommissionen förordar i sin promemoriaatl möjligheterna lill åtalsunderlåtelse vid bötesbrottslighet ulvidgas.Enligt kommissionen bör åtalsunderlåtelse få meddelas om det kan antas atlnågon annan påföljd än böter eller villkorlig dom inle skall komma alt ådömasoch det från allmän eller enskild synpunki föreligger särskilda skäl tillåtalsunderlåtelse. Kommissionensförslag lill ulvidgade möjligheter till åtalsunderlåtelse vid bölesbrollslighetär mer restriktivt än kommiltéförslagel. Till förmån för ålalsrällskommillénsförslag - som i denna del godtagits av flertalel remissinslanser talar starkaprocessekonomiska skäl. Under remissbehandlingen har anförts atl en ökadanvändning av åtalsunderiåtelse i botes-fall skulle kunna ske redan mednuvarande beslämmelser. För min del anser jag emellertid atl en ändring isjälva laglexlen är ofrånkomlig för att man skall nå det resultatet. Jagförordar alltså att kommitténs förslag genomförs. Dennuvarande bestämmelsen i 20 kap. 7 § första stycket 1 anses ge uttryck för enpresumtion för alt åtal skall väckas (se RÅ: s cirkulär C 67). Även omåtalsunderlåtelse skall kunna ske i belydligl större omfattning än f. n. är detinte avseit all det nya rekvisitet skall innefatta en presumtion i omvändriklning. F.n.är beslulen om åtalsunderlåtelse enligt 20 kap. 7 § första stycket I RBkoncentrerade till vissa brottstyper. Av de 4 543 personer som år 1982meddelades åtalsunderlåtelse med stöd av denna bestämmelse var 2 092 personermisstänkta för snalteri, 344 personer för narkotikaförseelser och 975 personerför förseelser mot väglrafikförfaltningar. Åtalsunderlåtelsebör i fortsättningen vara möjlig även vid åtskilliga andra fall av mindreallvarliga förmögenheisbroii än snalteri. Jag länker då på mera lindriga fallav exempelvis egenmäktigt förfarande, bedrägligt beteende och olovligtförfogande. En hel del förseelser mot specialstraff-rättsliga författningar kommerockså in här. Del gäller inte minst sådana oaklsamhelsbrotl som framslårsnarare som resultat av okunnighet eller 1984/85:3 29 obetänksamhetän som utiryck för nonchalans gentemot gällande beslämmelser. När det gällerbrott mot näringsrältsliga förfaUningar eller författningar angåendearbelarskydd, miljöskydd e.d får dock generelll sett utrymmel föråtalsunderlåtelse anses vara begränsai. I sådana fall talar nämligen starkaallmänna iniressen för all brotten inte lämnas obeivrade.