prop · G80354 · 1984-12-31 00:00:00 — Vad frågan gäller är att skydda den borgenär somförlitat sig på uppgifterna i ett aktuellt gravaiionsbevis, även om lagfarlsförhållandenaskulle ha ändrats sedan beviset utfärdades. Som första krav på borgenären böralltså gälla (Sidan motsvarar s. 35 i prop. 1971:179) 8 Riksdagen1984/85. 1984/85:54 114 altdenne genom gravaiionsbevis eller på annal betryggande sätt vidpanträttsupplåtelsen förvissat sig om att gäldenären var lagfaren ägare tillfastigheten och att annan ej sökt lagfart. Iprincip bör borgenären vara skyddad, om han har tagit del av ett gravaiionsbevisav så färskt datum som inskrivningsmyndigheten kan tillhandahålla. Det synesdock inte vara möjligt att beakta arbetsläget vid den enskildainskrivningsmyndigheten just när panträttsupplåtelsen sker. Det skulle ocksåföra för långt att fordra att borgenären skulle förnya gravationsbeviset, ompanträttsupplåtelsen kommer att ske vid en något senare tidpunkt än som frånbörjan var avsett. Det kan t. ex. tänkas att gravationsbeviset anskaffatsnågon tid innan fastighetsägaren vänder sig till borgenären för att ansöka omlån och att låneförhandlingarna därefter drar ut . Hänsyn bör här tastill vilken Ud som enligt god bankpraxis normalt kan förflyta, innan nykontroll sker av gravationsbeviset. I allmänhet bör inte elt gravaiionsbevissom är äldre än godtagas. Utrymme bör dock finnas att dämtöver tahänsyn lill särskilda omständigheter i det enskilda fallet. En borgenär hargivetvis inte rätt att förlita sig på irmehållet i ett gravaiionsbevis, om hanpå annat sätt fått eller borde ha fått kärmedom om äganderättsövergången. Godtro hos en borgenär som är juridisk person bör inte vara utesluten enbart avdet skälet att annan tjänsteman än den eller de som handlägger panträttsärendetäger kännedom om äganderättsövergången under förutsättning att det vid ettbedömande av omständigheterna inte ter sig rimligt att föra denna kunskapborgenären till last i panträttsärendet. Desynpunkter som har lagts på innebörden av ett vidgat godlrosskydd för borgenärenenligt 6: 7 JB grundas på förhållandena hos inskrivningsmyndigheterna under denärmaste åren efter ikraftträdandet av JB. Efter övergången till ADB med destarkt ökade möjligheter att tillhandahålla aktuella fastighetsuppgifter somett sådant system ger finns anledning att se på elt annat satt på dessa frågor. Fråganom räckvidden av godlrosskyddet för borgenär i samband med att fastighetenöverlåts till ny ägare har aktualiserats inte bara av de praktiskasvårigheterna att tillhandahålla gravaiionsbevis som utvisarlagfartsförhållandena vid panträttsupplåtelsen. Godlrosskyddet har ocksåbetydelse i fråga om fordringsförhållanden som uppkommer efter det att fasfighetsägare,som har upplåtit panträtt i fastigheten, har överlåtit denna till ny ägare. början bör framhållas att något generellt hinder givetvis inte möter molalt panträtt upplåts till säkerhet för en uppkommande fordran. Såsomi allmänhet gäller på panträttsområdet bör en sådan rättshandling ha fullgiltighet även vid upplåtelse av panträtt i fast egendom. En sådan uppfatininghar också kommit till uttryck i förarbelena till JB. I dessa har, som förutnämnts, uttalats att (Sidanmolsvarar s. 36 i prop. 1984/85: 54 115 hinder inte möter mot att pantbrev lämnas som säkerhet förfordran som uppkommer ur visst angivet rättsförhållande. I linje med dettaligger att panträtt kan upplåtas exempelvis till säkerhet för fullgörandet avett garantiåtagande, en vitesklausul eller ett framlida anspråk på skadestånd.På samma sätt bör rimligen bedömas fall då pantbrevet läggs som säkerhet förkredit i löpande räkning eller då s. k. generell panlförskrivning skerantingen genom särskild panlförskrivnings-handling eller genom sådan klausul omgenerell pantförskrivning som förekommer i bankernas sedvanliga reversformulär. Även om det alltså torde vara obestridligt attpantförskrivning av pantbrev för framfida fordran kan ske med rättslig verkan,har däremot osäkerhet uppstått hur långt rättsverkningarna av ett sådant avtalsträcker sig i förhållande till tredje man. Vad man har diskuterat är i vad månförvärvare av fastighet kan anses bunden av förre ägarens panträttsupplålelsei den mån fordringen uppkommit först efter det att förvärvaren sökt lagfart.Från kreditorganisationernas sida har understmkits att denna fråga harutomordentligt stor praktisk betydelse. Vid kreditgivning mot säkerhet i fastegendom är det mycket vanligt att säkerheten tas i anspråk först efter hand.Som exempel härpå har nämnts kredit i löpande räkning säsom checkräkningskrediteller byggnadskreditiv där lånebeloppet lyfts allteftersom byggnadsarbetetfortskrider. Man har också betonat betydelsen av att generell panlförskrivningkan ske särskilt när det gäller näringslivets kreditbehov. I situafioner avdetta slag skulle det vara i praktiken ogenomförbart att kontrolleraäganderätten till fastigheten då säkerheten belastas med nyfordran. I de nu diskuterade situationerna torde det vara ställtutom allt tvivel att i den mån del inte längre beror pä borgenären, huruvidaeller när en fordran kommer till stånd, panträtten kan göras gällande motförvärvaren oberoende av lagfartsansökningen. Som typexempel kan nämnas attpantbrevet lämnats som säkerhet för ett garantiåtagande. Mera osäkert torderättsläget vara, om situationen är den att borgenären själv avgör om och när huvudfordringenkommer till stånd, såsom ibland är fallet vid kredit i löpande räkning ochpraktiskt tagel alltid vid generell pantförskrivning. Skilda uppfattningar harhär gjort sig gällande. Från kreditorganisationernas sida har anförts att det frånkrcditli-vets synpunkt ter sig naturligt, alt säkerheten skall kunna utnyttjasför tillkommande fordringar även i dessa fall intill dess borgenären blivitunderrättad om att fastigheten överlåtits. Om del efter underrättelsen omöverlåtelsen alltjämt är borgenären som avgör huruvida en huvudfordran skallkomma lill stånd eller ej, bör enligl kredilor-ganisafionernas meningsäkerheten inte kunna ulnytljas för denna fordran. (Sidan motsvarar s. 37 i prop. 1971; 179) Prop.1984/85:54 116 Detbör framhållas att i de fall som diskuteras har borgenären vid denursprungliga pantförskrivningen förvissat sig om att upplåtaren är lagfarenägare. Jag anser för egen del väl förenligt med det vidgade godlrosskyddetenligt 6: 7 JB att panträttsupplålelse avseende framtida fordran ges denräckvidd som har angetts. Avgörande skulle alltså vara, om borgenären närdet alljämt är han som avgör huruvida huvudfordringen skall uppkomma eller ejblivit underrättad om fastighetsöverlåtelsen. Däremot skulle en mellankommandelagfartsansökan inte tillmätas avgörande betydelse. Med hänsyn till att ensådan innebörd av godlrosskyddet ligger inom ramen för den ändrade lydelse somjag föreslår att 6: 7 JB skall ges, anser jag inte att några ytterligarebestämmelser är behövliga. Innebördenav de nu föreslagna ändrade godtrosbestämmelserna i 6: 7 JB bör uppmärksammasäven i vissa situationer då en äldre panlsättning upphör att gälla och ersättsmed en ny. Jag tänker på de fall då exempelvis ett byggnadskreditiv sombeviljats av ett kreditinstitut lyfts av med hjälp av en lång kredit hos ettannat kreditinstitut. Därvid förfars i praktiken regelmässigt så, att den fasfighetspantsom banken har till säkerhet för byggnadskreditivel förs över till det andrakreditinstitutet. Ny kontroll av att låntagaren alltjämt är ägare tillfastigheten ter sig i sådant fall överflödig. I denna situalion uppkommer intenågon ny belastning på fastigheten utan vad som sker är att en kreditform bytsut mot en annan kreditform som regelmässigt är billigare för fastigliets-ägaren.6: 7 JB i sin ändrade lydelse bör för dessa situationer innebära att krediiivlåntagarenspantförskrivning till det nya kreditinstitutet blir gällande ulan hinder av attunder mellantiden lagfart sökts på fastigheten för ny ägare, förutsatt att ondtro inte föreligger hos del nya kreditinstitutet. På motsvarande säll bör detfallet kunna bedömas, att etl lån konverteras eller vid lånefidensutgång. Det får dock därvid furutsättas att ej andra ändringar sker ilånevillkoren än som hänger samman med att dessa anpassas lill etl ändrat lägepå kredilmarknaden eller ändrad praxis i kreditgivningen. Gemensamt för defall som åsyftats är att det får anses ligga närmare till hands för förvärvarenav fastigheten alt underrätta kreditgivaren om överlåtelsen och träffa överenskommelsemed denne i anledning därav än för kreditgivaren att på nytt kontrollera lagfarlsförhållandenai etl läge när någon reell ny belastning på fastigheten inte uppstår. Föregen del anser jag det inte heller uteslutet att också vissa fall av nybelåning,där en ökad belastning på fastigheten uppkommer, får bedömas på samma sätt.Jag syftar då i första hand på sådana situationer där det nya lånet får ses somett led i en fortlöpande affärsförbindelse. Om i ett sådant fall borgenärenoavbrutet har innehaft pantbrevet och fastighetsägaren vill utnyttja det helleller delvis som säkerhet för ett nytt lån, kan det enligt min mening vararimligt alt borgenären inte behöver (Sidanmotsvarar s. 38 i prop. 1971; 179) Prop.1984/85:54 117 göra förnyad ägarkontroll i samband med den nyapantförskrivningen. Frågan om omfattningen av borgenärens undersökningsplikt ide skiftande fall där nybelåningen innebär en ökad belastning på faslighetenfår dock överlämnas åt rättstillämpningen. Den föreslagna utvidgningen av godlrosskyddet blirtillämplig också vid upplåtelse av panträtt i andra hand. För att andrahandspanthavarenskall bli skyddad måste han vara i god tro när pantbrevets innehavare fårunderrättelse om panträttsupplåtelsen. Av allmänna rättsgrundsatser lärdessutom följa att upplåtelse av panträtt i andra hand inte blir gällande motden som före upplåtelsen förvärvat fastigheten av upplåtaren, om pantbrevetsinnehavare har fått underrättelse om äganderättsövergången innan hanunderrättas om panträttsupplåtelsen (jfr SOU 1965: 14 Godtrosförvärv i lösöre s.86). Däremot bör andrahandspanthavare som i god tro erhållit panträtt genom engenerell pantförskrivning ej anses bli försatt i ond tro genom att enunderrättelse om ell senare ägarbyte lämnats endast lill förstahandspanlhavaren. Den utbyggda godtrosregeln bör gälla också i de fall somregleras i 6: 7 första slyckel andra punkten och i 6: 7 andra stycket JB, dvs.i tvesalafallen och då den nye ägaren förvärvat fastigheten genom bo delning, arv,testamente, bolagsskifte eller liknande förvärv. Om 6: 7 ändras enligt vad som har anförts , bör 18: 8 JBjämkas så att en borgenär som fär elt pantbrev överlämnat fill sig som pantinte drabbas av rättsförlust, om han har gjort den kontroll som rimligen kanbegäras av honom beträffande förekomsten av sådana anteckningar som avses ilagrummet. Utvidgningen av godlrosskyddet i 6: 7 JB skulle i praktiken blitämligen meningslös, om borgenären för att vinna trygghet i sittpanträttsförvärv i alla fall måste komplettera gravationsbeviset med enkontroll på pantförskrivningsdagen av att anteckningar enligt 18: 8 JB inte hargjorts . Innebörden av kravet på god tro hosborgenären bör vara detsamma enligt 18: 8 JB som enligt 6: 7 JB. En sådan ändring av 18: 8 JB torde leda till alt bestämmelsernai samma kapitel om ersättning i vissa fall av staten blir tillämpliga i fall dåde annars inte skulle ha gällt. De ytterligare fall som kommer att inrymmasunder ersättningsbestämmelserna kan emellertid antagas bli mycket få. Jag vill i detta sammanhang också ta upp ett parändringsförslag från kredilorganisationernas sida som rör reglerna om gemensamtinteckningsansvar. I lagberedningens förslag till ny jordabalk (SOU 1960:2426) togs inte upp några bestämmelser om gemensam inteckning. De frågor somhänger samman härmed skulle enligt förslagel i stället lösas genomrättsinstitutet registrerad bruksenhet. I denna del blev förslaget starktkritiserat under remissbehandlingen. som fick i uppdragatt göra en översyn av lagberedningens för- (Sidan motsvarar s. 39 i prop. 1971; 179) Prop.1984/85:54 118 slag förordade i sitt betänkande (SOU 1963: 55) regler sominnebar att ordningen med gemensamt inteckningsansvar behölls. JB:s bestämmelseri deima del stämmer i huvudsak överens med jordabalksutredningens förslag, sombl. innehåller förbud mot särinteckning i sam-inlecknat komplex. Iförhållande till utredningsförslaget har förbudet dessutom utvidgats till attavse även förbud mot gemensam inteckning i fastighet som fömt svarar för särinteckning(prop. 1970: 20 del B. s. 629). Bestämmelserna i om gemensam inteckning har getts ett irme-hållsom syftar till bl. a. alt reducera de olägenheter i exekutionsrätts-ligthänseende som den nuvarande ordningen medför. Dessa olägenheter uppstårsärskilt i sådana fall då ett särintresse föreligger i någon eller några av degemensamt intecknade fastigheterna antingen på fastighetsägarsidan ellerborgenärsidan. Det vanligaste fallet av särintresse i gemensamt intecknadefastigheter uppstår när någon av fasfigheterna helt eller delvis överlåts. Idessa situationer torde JB:s ordning tvinga fram relaxalion eller annanansvarsuppdelning . Med bör således svårigheterna på det exekufionsrättsU-gaplanet bli mindre framträdande, även om man inte kunnat uppnå helt likformigbelastning av gemensamt inlecknade komplex bl. a. med hänsyn till att man underen övergångstid alltjämt måste räkna med äldre särinteckningar och till attgemensamma inteckningar ibland slås sönder, t. ex. på grund av expropriation(jfr 6: 14 JB). Kravet på likformig inteckningsbelastning är av betydelseinte bara från exekutionsrättsliga synpunkter utan också bl. a. för fastighetsbildningen.Omreglerande ålgärder av skilda slag kan försvåras, om de rör gemensamtintecknade fasfigheter och inteckningsbelastningen inte är likformig. Även förinskrivningsmyndigheterna medför särintressen i ett gemensamt intecknatfastighetskomplex vissa svårigheter, exempelvis i sammanläggningsärenden somavses i 12: 10 fastighetsbildningslagen (1970: 988) eller vid relaxafion (22:11 JB). Sammanfaltningsvis kan sålunda sägas att många fördelarobestridligen står att vinna med införandet i JB av kravel på attintecknings-belastningen skall vara likformig. Detta gäller inte minst i frågaom förbudet mot särinteckning i samintecknat fastighetskomplex. I denna delvann också jordabalksutredningens förslag starkt gehör bland remissinstanserna(prop. 1970: 20 del B s. 622), även om vissa nackdelar med den föreslagnaregleringen påvisades. Förbudet mot särinteckning ansågs sålunda kunna medföraolägenheter för fastighetsomsättningen (jfr prop. 1970: 20 s. 622 fO- Vid JB:stillkomst ansågs emellertid fördelarna med förbudet mot särinteckning i samintecknatfastighetskomplex väga över de nackdelar som kunde vara förenade medförbudsregeln. För kreditgivarnas del innebär, som kreditorganisationerna fram- (Sidan nwtsvarar s. 40 i prop. Prop.1984/85:54 119 hållit, kravet på likformig inteckningsbelast.ning enökning av risken för avslag på inteckningsansökan. Organisafionerna har uttalatatt defta kan leda till en försämring av låntagarnas möjlighet att snabbt ochenkelt få ett lån utbetalat till sig, innan inteckningen ännu har beviljats.Jag anser mig dock kunna räkna med att de uppgifter som behövs i normalfallenskall kunna skaffas fram tämligen snabbt från inskrivningsmyndigheterna. Fördessa kommer å andra sidan förbudet mot särinteckning i tidigare saminlecknadekomplex att medföra ett visst merarbete. Innan inteckning beviljas ellerförklaras vilande måste i varje särskilt fall undersökas om den fastighet somavses med inteckningsansökningen besväras av fömt sökt eller beviljadinteckning. Om sä är fallet måste undersökas om den tidigare inteckningen ocksåfrån början gäller eller senare kommit att gälla i annan eller andrafasligheter och vidare om det gemensamma inteckningsansvaret har upphört genom relaxafioneller på annat sätt. Under fiden närmast efter JB:s ikraftträdande, dåbelastningen i övrigt på inskrivningsmyndigheterna kan väntas bli stor, underiättasemellertid tillämpningen av förbudet mot särinteckning av att enligt 62 § JPhänsyn inte behöver tas till inteckning som har sökts eller beviljats före JB:sikraftträdande. Den utredning som måsle göras i samband med nyinteckning kandärför till en början i många fall begränsas till frågan om fidigare inteckninghar sökts eller beviljats efter ikraftträdandet. Sammantaget har jag inte blivit övertygad om att depraktiska svårigheter som kan vållas av reglema om gemensamt inteckningsansvarär så stora att de skulle kunna väga över de obestridliga fördelarna av en sålångt möjligt likformig belastning av gemensamt intecknade fastigheter. Jagfinner sålunda inte skäl att på denna punkt frångå den awägnmg som efteringående prövning gjordes när JB antogs. En arman fråga om gemensamt inteckningsansvar som hartagits upp av kreditorganisationema rör kravet på att samtliga intecknadefastigheters ägare skall medverka till panträttsupplåtelse för att panträttenskall bli gällande i hela det intecknade fastighetskomplexet. Kreditorganisationemahar särskilt pekat på att kravet även gäller i fråga om avstyckad fastighet sominte är i samma ägares hand som stamfastigheten och därför svarar endast subsidiärt.Kreditorganisafionerna har förordat, att ägaren av en primärt ansvarigfastighet skall kunna upplåta panträtt i hela den intecknade egendomen, såledesockså i avstyckade och överlåtna områden. Det kan inte bestridas att den nya panträttskonstruklionenställer ökade krav på kreditgivarna i de hänseenden som det här är fråga om. Iprincip måste dessa när panträtt upplåts undersöka om nägon avstyckning harskett från den intecknade fasfigheten, sedan inteckningen beviljades, och i såfall om lagfart har sökts på styckningslotten. Med den nuvarande regleringen i6: 7 JB kan kreditgivarna inte i (Sidan motsvarar s. 41 i prop. Prop.1984/85:54 120 praktiken säkerställa sig mot alla risker, eftersomlagfart kan ha sökts på sådan tidpunkt före panträttsupplåtelsen att uppgiftdärom inte in-flufii i gravafionsbevis. I de flesta av de situationer som här är aktuella fårborgenären ett godtagbart skydd genom den ändring av 6: 7 JB som jag tidigarehar föreslagit. Även om avstyckning har skett från den intecknade fastighetenoch ny ägare har sökt lagfart på den avstyckade fastigheten, kommer enpanträttsupplåtelse som stamfastighetens ägare har gjort att omfatta ocksåstyckningslotten, om panträttsupplåtelsen avser båda fasfigheterna ochborgenären vid upplåtelsen varken kände till eller bort känna tilläganderättsöverlåtelsen. Kravet på god tro bör här ha i princip samma innebördsom jag har förordat när det gäller upplåtelse av panträtt på gmnd avinteckning i allmänhet. När fräga är om överlåtelse av område av eller andel i denintecknade fasfigheten bör det som jag nu har anfört ha motsvarande tilllämpning.Kan borgenären i dessa fall åberopa godtrosregeln i 6: 7 JB, har en giltig panlrättsupplåtelsekommit till stånd trots att den som förvärvat området eller andelen har söktlagfart på sitt förvärv före upplåtelsen och trots att han inte har medverkattill denna. Med den ändring av 6: 7 JB som jag har föreslagit är detendast i etl fall av någon betydelse då kreditgivarna i praktiken kan väntas fåolägenheter av kravet på att avstyckad fastighets ägare skall medverka tillpanträttsupplåtelsen för att denna skall omfatta också stycknings-lotten. Detär del fallet då borgenären känner till att en avstyckning skett och att denavstyckade fastigheten förvärvats av ny ägare samt denne vägrar att medverkatill panträllsupplålelsen. Kreditorganisationema har gjort gällande att det iåtskilliga situationer skulle vara orimligt att den avstyckade fastighetensägare skulle kunna hindra en pantförskrivning som omfattar också styckningslotten.Jag kan inle dela denna uppfattning. Den reglering som skett i JB av frågan omgemensamt inteckningsansvar medför att när en avstyckning från en intecknadfastighet överlåts, det i prakfiken är nödvändigt alt den avstyckadefasligheten befrias från sitt ansvar för stamfastighetens inteckningar.Detla måste både överlätaren och förvärvaren räkna med. Den senare har normaltett berättigat anspråk på att stamfastighetens inteckningar relaxeras i hansfastighet. Kravet på samtycke från hans sida för att en panlrättsupplåtelseskall avse hela det intecknade fastighets-komplexet ulgör ett verkningsfulltpåtryckningsmedel i det hänseendet. Den lösning som kreditorganisationerna harfört fram innebär att ägaren till en styckningslott inte skulle få det skyddmot alt annan person upplåter panträtt i hans fastighet som JB i allmänhet gerfastighetsägaren. Från principiell synpunkt är det emellertid enligt minmening riktigt att en panträttsupplåtelse som görs av stamfastighetens ägareinte skall kunna omfatta en styckningslott som har övergått till ny ägare. (Sidan motsvarar s. 42 i prop. 1971; 179) Prop.1984/85:54 121 inle antagas att en borgenär som känner till överlåtelsennär fråga om panträttsupplålelse är aktuell inle skulle kunna få betryggandesäkerhet för sin kredit även utan att panträtt erhålls i den avstyckadefasligheten. I enlighet med det anförda finner jag inte skäl att föreslå nägonändring av kravet att panträtt i fast egendom skall upplåtas av faslighetensägare också i det fallet att fråga är om en avstyckad fastighet som endastansvarar subsidiärt. (Sidan motsvarar delvis s. 43 i prop. 1971; 179) Prop.1984/85:54 122 Utdrag av protokollet över justitieärenden, hållet införHans Kungl. Höghet Kronprinsen-Regenten i statsrådet på den 5november 1971.~ Närvarande: Statsministern , ministern för utrikesärendena , statsråden , , , , ,, , , , , , , , . Statsrådet anmäler efter gemensam beredning medstatsrådets övriga ledamöter lagrådets yttrande över förslag liil 1) lag omändring i jordabalken, 2) lag omändring i lagen (1970: 995) om införande av nya jordabalken, 3) lag omändring i utsökningslagen (1877: 31 s. 1), 4) lag omändring i lagen (1971: 495) om ändring i utsökningslagen (1877: 31 s. 1), 5) lag omändring i lagen (1971: 494) om exekutiv försäljning av fast egendom, 6) lag omändring i lagen (1946: 807) otn handläggning av domstolsärenden, 7) lag om ändring i lagen (1966: 454) om företagsinleckning. Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför. I anslutning lill den föreslagna ändrade ulformningen av godtrosregelni 6: 7 JB har lagrådet uttalat att full visshet om godtrosskyddets innebörd ochomfattningen av den undersökningsplikt som åvilar borgenären i olikasituationer endast kan nås genom rättsavgöranden av domstolarna och i sistahand högsta domstolen. Självfallet delar jag denna uppfattning. A andra sidanär det uppenbart all uttalanden i vart fall om dessa har principiell räckvidd som gjorts av statsmakterna vid lagens tillkomst måste tillmätas mycket storbetydelse i rättstillämpningen. Genom dessa uttalanden blir klarlagt vilkasyften lagstiftningen är avsedd att tillgodose. Uppnås inte dessa syften, blirstatsmakternas ställningstagande i lagstiftningsärendet förfelat. Tre av lagrådets ledamöter har ifrågasatt vissa av deuttalanden som gjorts i remissprotokollet angående omfattningen av det godlrosskyddsom enligt 6: 7 JB i det remitterade förslaget tillkommer borgenär. Sålundahar de framhållit att det inte i alla situationer är givet alt mindre krav börställas på borgenären i fall då fordringen uppkommer efter panträllsupplålelsen,som t. ex. vid generell panlförskrivning, än när (Sidan motsvarar s. 65 i prop. Prop.1984/85:54 123 upplåtelse av panträtt sker för en redan föreliggandefordran. Till detta är till en början att anmärka att, som också tydligtframgår av remissprotokollet, godtrosskyddets räckvidd i fall av panträttsupplålelsetill säkerhet för framtida fordran varvid inte minst åsyftas generell panlförskrivning tillniätts stor betydelse i detta lagstiftningsärende och alt ändringen i 6:7 JB direkl åsyftat bl. a. att någon förnyad ägarkontroll normalt ej skallbehöva ske vid den senare tidpunkt då fordringen uppslår.