prop · G80389 · 1984-12-31 00:00:00 — Samverkanskommitlén föreslår också altföretagshälsovårdscentralen bör kunna pröva förutsättningarna för enomplacering till annat arbetsställe som är anslutet till centralen, om enanställd som behöver ompla- 1984/85:89 161 cerasinte kan placeras om på det egna arbetsstället. Enligt kommittén bör parternaavtalsvägen kunna reglera den enskildes anställningstrygghet vid sådanaomplaceringar mellan arbetsställen. SAF anser attföretagshälsovårdskommittén kan behöva arbeta fram praktiserbara former för arbetsprövningoch omplacering, som beaktar turordningsregler m. m. enligt lagen omanställningsskydd. Detta bör kunna ske trots att kommittén inte kan träffa anställningsbeslutvid de anslutna företagen. TCO finner förslaget om omplacering mellan olikajuridiska huvudmän intressant, men behäftat med olika svagheter. Del måste,enligt TCO, vara en grannlaga uppgift att finna former för omplaceringar som äracceptabla, inte motverkar anställningstryggheten och inte heller försvårar föräldre och handikappade att få arbete. Försäkringskasseförbundetpåpekar att de förutsättningar som finns för lokala avtalslösningar i lagen(1982:80) om anställningsskydd (LAS) måste utnyttjas mer. framhåller att företagshälsovården inte förfogar överanställningsbeslut och att turordningsreglerna enligt LAS alllid måstebeaktas. Med dessa påpekanden kan tillstyrkaförslaget. Däremot anser föreningen inte att kompletterande avtalsreglering ärnödvändig. LO kräver ändrad lagstiftning för att säkerställa denrehabiliterades anställningstrygghet vid rehabilitering hos annan arbetsgivare,så att arbetslagaren vid omplacering till annat företag har rätt till ledighetfrän sin tidigare anställning. bör de regionala skyddsombuden i ökad utsträckning kunnafungera som länkar mellan de små arbetsställena och företagshälsovärdscentralernasarbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet. Synpunktenstöds av LO medan övriga remissinstanser inte särskilt har kommenterat den. Samverkanskommitténanser vidare att samarbetet mellan företagshälsovården och primärvården börutökas. Dennauppfattning delas bl. a. av SHR, , /SR och FörbundetSveriges Arbetsterapeuter. anser att ett ökat samarbeteskulle höja kvaliteten pä arbetsrehabiliteringen, men institutet saknar idéer iutredningen om hur detta skulle kunna förverkligas. SAMN anser att Statshälsanskall ges tillfälle att lämna synpunkter pä den föreslagna ordningen. /SRanser det viktigt att de anställda får tillgång till den kompetens finns inomsåväl primärvård och företagshälsovård, eftersom det ofta konstateras attanpassnings- och rehabiliteringsarbetet inte ger önskat resultat, vilket kanförklaras av att sambanden mellan olika faktorer har förbisetts. FörbundetSveriges Arbetsterapeuter framhåller att rehabiliteringsklinikerna inom hälso-och sjukvård även bör omfattas av det utökadesamarbetet. understryker att sådan samverkan även bör ske med . 11 1984/85. 1984/85:89 162 Anpassningsgrupp organisation och uppgifter Samverkanskommitténanser att arbetsmarknadens parter skall träffa avtal om anpassningsgruppernasverksamhet. a. av AMS, , /SR och LO. AMSframhåller behovet av att det av sädana avtal klart framgår att parterna ocksåaktivt skall verka för nyrekrytering av handikappade och äldre.Arbetarskyddsstyrelsen noterar att förslagen innebär att skyddsorganisationenfår ett ökat ansvar för individuella anställdas arbetsanpassning. Vidaretillkommer en uppgift alt medverka till ökad rekrytering av handikappade ochäldre. Samhällsföretag anser att avtal skall kunna träffas lokalt om visshantering av anpassningsärenden integrerad i linjeorganisationen. Detta avsersädana företag där medbestämmandeavtal träffats och integrerad förhandlingtillämpas. Avtal av detta slag skall, enligt Samhällsföretag dock inte kunna"skriva bort" skyddskommitténs ansvar att verka för en på lämpligtsätt utformad anpassnings- och rehabiliteringsverksamhet. SAF anser alt, genomalt partsorganel ges i uppgift att finna de lämpligaste formerna föranpassningsarbetet ökar möjligheterna alt skapa en verksamhet som passarstrukturen på varje arbetsställe och tar till vara erfarenheterna frän detinterna anpassningsarbetet. Enligt SAF ökar därmed också möjligheterna attfinna arbetsuppgifter och vidta anpassningsätgärder även för dem, som är svårplaceradeoch utan arbete. Samverkanskommitténpåpekar också att anpassningsgruppens sammansättning bör vara sådan att denfår en stark ställning på arbetsstället. Arbetsgivaren bör vara företrädd avnågon i ansvarig och beslutsfattande ställning. börföreträdas av ledamöter av den lokala fackliga styrelsen. Denna uppfattningdelas av SAMN, /SR och LO. SAMN framhåller dock särskilt vikten av att dennödvändiga anknytningen till linjeorganisationen uppehålls. Samverkanskommitténföreslär vidare att anpassningsgruppen bör anlita experter frånlinjeorganisationen, personalavdelningen, företagshälsovården,yrkesinspektionen, arbetsförmedlingen, utredare samlkommunens socialtjänst. Förslagettillstyrks av RFV, och . Den sistnämndaremissinstansen understryker särskilt medverkan av företagshälsovården ochbehovet av samverkan med . Samverkanskommitlénbetonar att den enskilde alltid skall ges möjlighet att delta ianpassningsgruppens överiäggningar som berör hans/hennes fall. a. DHR och HCKunderstryker kommitténs uppfattning att den berörde alltid skall beredastillfälle att närvara. Enligt HCK finns exempel pä att parterna träffaröverenskommelser över huvudet pä de berörda, vilket ofta fått till följd att deslagits ut från arbetsplatsen. Prop.1984/85:89 163 Samverkanskommitténger i betänkandet vissa exempel på uppgifter för anpassningsgrupperna. - Medverka till arbetsanpassning,rehabilitering, eventuell omplacering av redan anställda. medverka till att äldre och personer med arbetshandikappanställs. - Attitydpåverkan för att skapapositivare inställning till handikappade och äldre på arbetsstället. - Inventeraarbetsställen, för att få kännedom om lämpliga arbeten för omplacering eller för nyrekrytering av äldre och handikappade. - Vidvakanser undersöka om arbetsförmedlingen har önskemål om inpla cering. - Avgeärlig verksamhetsberättelse till skyddskommittén. Enligtsamverkanskommitlén bör arbetsförmedlingen, yrkesinspektionen och eventuelltkommunens socialtjänst kunna fungera som expertorgan i anpassningsgrupperna. Arbetarskyddsstyrelsenvill markera att myndighetsansvaret för rekrytering av äldre och handikappadeligger kvar hos arbetsmarknadsverket. förstahandsuppgiftmåste gälla miljöerna, inte individerna. Inspektionens uppgift är i förstahand att tillse att arbetslagarna inte blir handikappade pä grund avarbetsförhållandena. Den verksamheten är självklart betydelsefull också för dehandikappade som är ute i arbetslivet, AMS anser att insatser avarbetsmarknadsverket för arbetssökande med olika slag av handikapp även ifortsättningen bör behandlas i anpassningsgruppen. LO stöder de riktlinjer somarbetsmarknadsverket har fastställt för anpassningsgrupperna i samråd medarbetsmarknadens parter. framhåller attanpassningsgrupperna bör ges egen budget för att kunna fullfölja sinaåligganden. Arbetsgivaren bör dessutom budgetera medel för att redan anställdaskall kunna omplaceras, samt att anpassningsgrupperna även bör samarbeta medeventuella rekryteringsgrupper. Uppgifterna att förbättra arbetsförhållandenaför äldre arbetstagare och arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga, tryggaderas fortsatta anställning och främja nyanställning av sådana arbetstagareingår, enligt , i de arbetsledande uppgifternavid dessa företag. Dessa frågor ingår därför i det löpande arbetsmiljöarbete,som bedrivs i dessa företags skyddskommittéer. Samverkanskommitténföreslär att arbetsförmedlingen alltid skall erhålla kallelse tillanpassningsgruppens sammanträden och ha möjlighet alt delta i möten medanpassningsgruppen. Förmedlingen skall kunna diskutera inplaceringsärenden somgäller arbetshandikappade sökande hos arbetsförmedlingen eller medverkan avarbetsförmedlingen i ärenden som rör en redan anställd. Arbetsförmedlingenskall bistå linjeorganisationen och anpassningsgrup- 1984/85:89 164 pen i anpassningsarbetet. Anpassningsgruppen skalltillsammans med linjeorganisationen stödja arbetsförmedlingen genom att vidtaanpassningsåtgärder för att underiätta inplacering av äldre ocharbetshandikappade. Vidare innebär samverkanskommitténs förslag attarbetsförmedlingens överläggningar med arbetsgivaren enligt främjandelagen skerinom anpassningsgruppen. Flera av remissinstanserna understrykerarbetsförmedlingens betydelse i anpassningsarbetet. AMS, arbetarskyddsfonden,RRV, SAMN, SHR, , DHR och HCK menar att det är viktigtatt arbetsförmedlingen konlinueriigt deltar i anpassningsarbetet. SAF bedömeratt utredningens förslag innebär en ändring av den formella rollen förarbetsmarknadsverkets funktionärer i anpassningsgrupperna. Enligt SAF tordederas kontaktyta ändock öka och därmed deras möjligheter att finna tänkbara arbetsplaceringar.Tidningarnas arbetsgivareförening anser att den ändrade rollen till merkonsultativ verksamhet ger arbetsförmedlingen bättre möjligheteratt medverka ianpassningsarbetet. anser att arbetsförmedlingarnas plalsförmedlanderoll skulle behöva accentueras, men påpekar särskilt att arbetsförmedlingen ikomplicerade fall måste medverka i rehabilitering av redan anställda också ifortsättningen. Arbelarskyddsfonden anser alt utredningen på ett ofullständigtsätt belyst arbetsförmedlingens roll. HCK och SAMN framhåller vikten avarbetsförmedlingens medverkan för att nyrekrytering av äldre och handikappadeskall kunna ske. SHR anser att arbetsförmedlingen behöver utveckla både rollensom platsförmedlare och rollen i det interna anpassningsarbetet. /SRframhåller att även arbetsmarknadsinstituten bör få större möjlighet att arbetamed rehabiliterande åtgärder på arbetsställena och inte som komma in somsista resurs. DHR anser att om anpassningsgruppen inte har lyckats lösa ettärende skall detta alltid redovisas vid ett sammanträde då representant förarbetsförmedlingen deltar. hänvisar tillöverenskommelser som träffats om ansvarsfördelningen mellan försäkringskassaoch arbetsförmedling om arbetsmarknadsmässig rehabilitering av långvarigtsjukskrivna och som bygger på att anpassningsätgärder för redan anställdafrämst är en fråga för arbetsgivaren att försöka lösa i samråd medarbetstagarorganisationen. Förbundet anser dock att del vore till men för rehabiliteringsverksamhetensom ansvarsgränserna hårdras sä att arbetsförmedlingen helt kopplas bort fränanpassningsåtgärderna för redan anställda, speciellt i de fall då omplaceringtill annat företag vore önskvärd. RRV och LO bedömer att behovet av arbetsförmedlarei framliden kommer att öka efter'som anpassningsgrupperna kommer att bli fler.LO kräver också ökade förmedlingsinsatser av den anledningen att de framgenträknar med nya växande grupper av arbetshandikappade pä arbetsmarknaden. Prop.1984/85:89 165 framhåller vikten av den kamratstödjandeverksamheten, saml menar att dess utformning bör parterna på arbetsställetkomma överens om. Remissinstanserna har inga erinringar mot delta. För att sekretess och tystnadsplikt skall gälla ianpassningsgrupperna föreslår samverkanskommittén vissa tillägg iarbetsmiljölagen och sekretesslagen (1980:100). Förslagen tillstyrks eller lämnas utan erinran avarbetarskyddsstyrelsen, Samhällsföretag, , , SHIO-Familjeföretagen,TCO, /SR, och . SHIO-Familjeföretagenpåpekar dock att arbetsgivaren bör ges rätt till information frånförsäkringskassan om en anställd är sjukskriven saml orsaken rillsjukskrivningen. För att säkerställa detta behövs enligt SHIO-Familjeföretagenen ändring i sekretesslagen 7 kap. 7§ eller i lagen om allmän försäkring.Kommunförbundet anser att kommitténs förslag bör leda till etttillfredsställande sekretesskydd för de berörda personerna, men betonar attsekretessbestämmelserna bör utformas sä att de inte hindrar ett rationelltarbete med anpassningsfrågorna. Samverkanskommitlén föreslår att utbildning anordnas isamband med att förslaget om en reformering av anpassningsverksamhetengenomförs. Flertalet remissinstanser stöder förslaget. Endast RRV avstyrker medhänvisning till alt finansieringen är oklar. Utbildningens innehåll och omfattning bör vara en frågaför parterna att gemensamt diskutera och besluta om, enligtsamverkanskommittén. LO anser att arbetsmarknadsverket bör ha ansvar för enregional trepartsutbildning kring främjandelagen och övriga arbelsmarknadspolitiskamedel. menar att även på det lokalaplanet bör ges möjlighet att påverka utbildningsmaterialet. anser att utbildningen delvis börkunna finansieras genom arbetarskyddsfonden, enligt samma regler som gällerför utbildning av skyddsombud. Arbetarskyddsfonden framhåller att de f. n.inte kan avgöra huruvida kostnaderna kan inrymmas inom fondens nuvarandeekonomiska ramar, utan att andra verksamheter drabbas av nedskärningar.Kompletterande utbildning av skyddskommittéledamöter i anpassningsfrågor ianslutning till redan etablerad utbildning av typ "Bättre arbetsmiljö BAM"torde inte behöva innebära några större problem frän kostnadssynpunkt. Särskildutbildning för samtliga deltagare i anpassningsgrupper och andra berördapersonalgrupper leder naturligtvis till helt andra kostnader och kan knappastske inom ramen för tillgängliga medel. Prop.1984/85:89 166 Arbetarskyddsfondenvill därför återkomma med mera detaljerade synpunkter dä utbildningensomfattning kan anges. /SR förutsätter att utbildningen helt skallfinansieras via arbetarskyddsfonden, medan TCO anser att utbildningen i ställetbör finansieras av särskilt avsatta medel. Samhällsföretag och TCO menar vidareatt det är en brist i utredningen att inga beräkningar avutbildningskostnaderna har gjorts. Samverkanskommitténföreslår alt utbildningen genomförs successivt. I inledningsskedet bör i förstahand ledamöter i anpassningsgrupperna omfattas av utbildningen, men ocksåandra berörda grupper t. ex. inom linjeorganisationen, företagshälsovården,yrkesinspektionen, arbetsförmedlingen och . LOstöder kommitténs förslag om utbildning och finner det nödvändigt attarbetsanpassnings- och rehabiliteringsfrågorna vävs in i skyddsombudsutbildningoch övrig personalutbildning och efter hand breddas till alla grupper påarbetsstället. betonar LO arbetsmarknadsverkets ansvar för attkunskaper om främjandelagen och övriga arbetsmarknadspolitiska instrument försut. Landstingsförbundetframhåller att utbildningsinsatserna enbart bör omfatta nya ledamöter ianpassningsgrupperna, eftersom det inom redan pågår en kontinuerligutbildning för ledamöter. SAF erinrar om att parterna inom enskilda sektorn isitt gemensamma organ redan har beslutat att sådantkunskapsstoff skall integreras i grundutbildningen i arbetsmiljö. /SRframhåller alt även ledamöterna i skyddskommittéerna bör fä utbildning och desom genomgår grundläggande företagshälsovårdsutbildning. SHR och Samhällsföretagmenar att utbildningsinsatser bör ges till alla anställda som ett led i attförbättra arbetsmiljön och skapa beredskap för att bedriva rehabilitering påarbetsstället. Förbundet vill att ocksåarbetsterapeuter skall omfattas av de kommande utbildningsinsatserna. Samverkanskommitténunderstryker vikten av att utredare - efter samråd med denberörde - tar kontakt med dennes arbetsställe i rehabiliteringsärenden. alt anpassningsgruppen vid behov skall kunna kopplas in somremissinstans vid rehabiliteringsutredningar. Delta börregleras exempelvis i RFV: s kungörelse (RFFS 1979:1) omrehabiliteringsgrupper m. m. RFVframhåller att försäkringskassornas erfarenheter av rehabiliteringsarbetettämligen tydligt visar att förutsättningarna för ett positivt resultat ärstörst, om den arbetshandikappade kan fortsätta att arbeta hos den arbetsgivarehos vilken han är anställd. finner kommitténstankegångar vara helt i linje med kassornas strävanden att knyta kontakter medarbetsgivarparten i syfte att återföra den försäkrade i 1984/85:89 167 arbete på i första hand den egna arbetsplatsen. Förbundetanser dock att anpassningsgruppens skyldighet alt i rimlig tid svara kassan ochge synpunkter pä möjligheterna till omplacering etc. bör regleras. tillstyrker attanpassningsgrupperna kopplas in som remissinstanser i rehabiliteringsärenden. anser vidare att börkunna kallas till möte med anpassningsgruppen, när en anställd behöver anpassningsåtgärderefter sjukskrivning. Ingen av remissinstanserna har något att invända motdelta. DHR anser att en representant för alltid skall närvaradå anpassningsgruppen redovisar ett ärende som de inte har lyckats lösa. föreslär att alla anmälningar omarbetsskador som bedöms kunna innebära ett kommande rehabiliteringsbehov bör ikopia ges till anpassningsgruppen för kännedom. Anpassningsgruppen ochlinjeorganisationen bör sedan bevaka den anställdes situation. anser att ett sådantöverlämnande är relativt enkelt att administrera och att det bör prövas.Förslaget tillstyrks också av bl. föreslår att RFV: stillämpningsbestämmelser ändras så att rehabilitering på det egna arbetsställetjämställs med rehabilitering i reell miljö genom . Enarbetstagare som varit sjukskriven bör kunna fä rehabiliteringpå del egna arbetsstället med ersättning från . Ersättningenbör kunna utgå under högst . Förslaget tillstyrks av AMS, SHR, ,, , , , , , HCK och Förbundet . RRVförordar att en försöksverksamhet bör föregå ett slutligt ställningstagande. RFVkonstaterar att förslaget är intressant, men bör bli föremål för ytterligareöverväganden, eftersom förslagets ekonomiska konsekvenser inte har utretts.Vidare konstaterar RFV att försäkringsskyddet vid träning i reell miljö f. n. iolika avseenden är otillräckligt. Del gäller dels personskadeskyddet vidarbetsresor, dels arbetsgivarens försäkringsskydd avseende maskinskada m: m.Motsvarande luckor i försäkringsskyddet finns inte om träningen sker genom ettarbetsmarknadsinstitut. framhåller att sjukpenningenligt 3 kap. 8§ lagen (1962: 381) om allmän försäkring numera tillämpas i alltstörre omfattning vid träning i reell miljö på arbetsplatsen och med godaresultat. Kommitténs förslag innebär således inget nytt. Vidare anser förbundetatt liden för sjukpenning vid rehabilitering i reell miljö inte bör begränsas tillett år. Frågan om sjukpenningrätt vid rehabilitering bör enligtFörsäkringskasseförbundet ses i ett vidare perspektiv, där man också övervägerbl. a. frågor om rehabiliteringsarbe- 1984/85:89 168 tetsmålsättning, möjligheterna till successiv nedtrappning av sjukpenningen,möjligheterna för kassorna att också utge stöd till arbelsplalsanpass-ning m. m.LO anser att stödet även skall gälla om rehabiliteringen sker utanför det egnaarbetsstället inom ramen för företagssamverkan som är sanktionerad av parterna.För alt bevara den rehabiliterades anställningstrygghet vid sådanrehabilitering hos en annan arbetsgivare bör lagstiftningen kompletteras meden regel som ger rätt till ledighet frän den tidigare anställningen vidomplacering till annat företag i samband med rehabilitering. KFO menar attrehabilitering på arbetsplatsen även bör kunna ske utan att vederbörande ärsjukskriven. SHR poängterar att det hela tidenmåste finnas ett samarbete mellan arbetsstället, ocharbetsförmedlingen. DHR förordnar att rehabiliteringslön utgår vid rehabiliteringpå arbetsstället. Samhällsföretag har inga invändningar i sak, men beklagar attsamverkanskommittén och han-dikappkommitlén inte kunnat samordna sina förslagom sjukpenning resp. inlroduktionsstöd. Samverkanskommitténförordar att landstingens engagemang i hjälpmedelsförsörjningen ytterligareutvidgas till att även omfatta arbetshjälpmedel, men att frågan först bör bliföremål för fortsatt beredning. Förslagetom fortsatt utredning tillstyrks av AMS, arbelarskyddsfonden.Handikappinstitutet, , , ,, , KFO och Förbundet medan övrigaremissinstanser lämnar det utan erinran. Försäkringskas-seförbundel anser altersättning för kostnader i samband med handikapp bör inordnas inom den allmännaförsäkringen inom ett samordnat handikappstöd. De framhåller vidare alt det ärangeläget att knyta huvudmannaskapet för arbetstekniska hjälpmedel så närarehabiliteringen och arbetsanpassningen som möjligt. att kassorna redan nu bör ges möjlighet att användasocialförsäkringsmedel till arbetshjälpmedel och arbetsanpassning i samband medatt sjukpenning ges vid rehabilitering pä den egna arbetsplatsen. TCO menar atten utredning bör innefatta handikappkommitléns arbete samt förslag som framförsi dataeffektutredningen om arbetstekniska hjälpmedel. SHR och Handikappinstitutetanser att bidragsgränserna för arbetstekniska hjälpmedel och särskilda anordningarbör slopas. Arbelarskyddsfonden påpekar all det organ som finansierararbetshjälpmedel bör medverka till informationsspridning omanpassningsfrågorna. anser att anskaffningstiden för arbetstekniskahjälpmedel behöver förkortas. Förbundet påtalar attdet f.n. finns ett samarbete mellan de flesta landsting och länsarbetsnämnderbeträffande expertmedverkan och inköp av hjälpmedel arbetsställen. Vidareutgör primärvårdens personal, främst distriktsarbetsterapeuten en viktigresurs. 1984/85:89 169 arbetshjälpmedelbör inte ske efter företagshälsovårdens rekommendationer, eftersom dessaoftast saknar erforderliga kunskaper. I stället bör den kunskap som finns inomlandstingens hjälpmedelscentraler tas till vara, framhåller förbundet. 1984/85:89 170 Sammanfattning av betänkandet (Ds A 1984:1) Nyttersättningssystem för företagshälsovården När reglerna för ersättningen till företagshäisovärdenursprungligen lades fast var samhällets resurser för hälso- och sjukvårdrelativt begränsade. Den sjukvård som arbetsgivarna kunde erbjuda sinaanställda betraktades därför som ett komplement till samhällets sjukvård.Ersättningsreglerna utformades med hänsyn till detta. Under de nära som gått sedan ersällningssystemelinfördes har emellertid samhällets resurser för hälso- och sjukvård byggts utavsevärt. Utbyggnaden innebär att det finns helt andra möjligheter atttäcka behoven av sjukvård än det fanns när ersättningssystemet infördes. Över tiden har också företagshälsovården byggts ut ochverksamhetsfältet har breddats. Det är främst de förebyggande delarna avföretagshälsovårdens verksamhet som har utvecklats. Sjukvården intaremellertid fortfarande i många fall en dominerande ställning inomföretagshälsovården. Detta kan delvis förklaras av att reglerna förersättningen i stort sett behållits oförändrade sedan ersättningssystemetinfördes. De nuvarande reglerna för ersättningen innebär att förtagshälsovärdenkan få högst hälften av nettokostnaderna för läkarvård eller annan sjukvårdersatta från sjukförsäkringen. Vidtar företagshälsovården också åtgärder som är avhälsovårdande natur ersätts högst hälften av de sammanlagda nettokostnadernaför sjuk-och hälsovård, förutsatt att minst hälften av kostnaderna är althänföra till sjukvärdande åtgärder. Någon ersättning för tekniskt förebyggande åtgärder lämnasinte. En allmän utgångspunkt för utformningen av ett nyttersättningssystem är att förebyggande arbetsmiljöåtgärder bidrar till attminska antalet arbetsskador. Därigenom avlastas samhället framtida kostnaderför sjukvård, förtidspensioneringar etc. Ersättningssystemet bör därför syfta till att stimulera deförebyggande insatserna inom företagshälsovården. Detta skulle sannolikt bliföljden om ersättningens koppling till kostnader för sjukvårdande åtgärderbryts och ersättningen i stället beräknas efter antalet personer som omfattasav företagshälsovården. har fler än hälften av landels sysselsatta tillgångtill förelagshälsovård. Täckningsgraden varierar dock med storieken påföretagen. 1984/85:89 171 allt är det sysselsatta i mindre företag som saknarföretagshälsovård. Arbetsgruppen har därför utgått frän att ett nyttersättningssystem bör stimulera anslutningen av små förelag till företagshälsovården. Arbetsgruppen har funnit att om reglerna i ett nyttersättningssystem utformas kring tre komponenter; grundersättning,småföretagstillägg och nyanslutningstillägg bör såväl den förebyggandeverksamheten som anslutningen av småföretag kunna stimuleras.