prop · G80389 · 1984-12-31 00:00:00 — behöveräga rum och utvecklas. Ett sådant klargörande är viktigt inte minst motbakgrund av svårigheten att avgränsa begreppet arbetsrelaterad sjukvård och därmedinnehållet i företagshälsovårdens medicinska verksamhet. Det bör enligt minmening ankomma på primärvården att ta initiativ till överläggningar medföreträdare för företagshälsovården för att klarlägga samverkansområden ochuppgiftsfördelning. Jagvill i detta sammanhang erinra om att sjukvårdens och socialvårdens planerings-och rationaliseringsinstitut (Spri) på regeringens uppdrag har studerat hurföretagshälsovården och primärvärden samverkar och på vilket sättsamarbetet kan förbättras. I rapporten medföretagshälsovården (Spri rapport 143, 1983) konstateras bl. a. att samverkanmellan företagshälsovård och primärvård f.n. är relativt outvecklad på deflesta håll i landet. I rapporten ges exempel på hur samarbetet mellanföretagshälsovård och primärvård lokalt kan utformas. Bland exempel pä viktigasamverkansområden kan nämnas gemensamma informationsträffar, information ochutbildning av primärvårdens personal i arbetsmiljöfrågor, samverkan om enskildapatienter genom remisser och konsultationer, gemensamma behandlingsplaner förpersoner med långvariga sjukskrivningar eller omfattande rehabiliteringsbehov m.m. Vid landstingens planeringav den samlade hälso- och sjukvården torde vidare yrkesinspektionsnämndernautgöra en viktig samarbetspart. Nämnden skall enligt sin instruktion följa ochfrämja företagshälsovårdens utveckling samt fungera som organ för samråd iföretagshälsovårdsfrågor inom distriktet. Uppgifter om företagshälsovårdensomfattning och planerade utbyggnad samlas därför hos yrkesinspektionen. Jagkommer senare att närmare behandla frågan om ansvar atttillhandahålla företagshälsovård för externa intressenter. En nära samverkanmellan yrkesinspektionsnämnden i egenskap av främjare av företagshälsovårdensutbyggnad och i egenskap av planeringsansvarig för all hälso- och sjukvårdär självklart nödvändig. Företagshälsovårdensroll i anpassnings- och rehabiliteringsverksamheten uppfattning bör företagshälsovården ägna anpassningsfrågorna ochden yrkesinriktade rehabiliteringen inom företaget uppmärksamhet. Även jaganser att detta är en angelägen uppgift för företagshälsovården. Vid bedömningav lämpliga anpassnings- och rehabiliteringsåtgärder är ofta många olikaorgan, förutom företagshälsovården inblandade, t. ex. primärvård,försäkringskassa, arbetsförmedling, anpassningsgrupp, lokal skyddsverksamhet m.fl. En fungerande samverkan mellan dessa organ är en förutsättning för enallsidig bedömning av t. ex. arbetsförmåga i förhällande till arbetskrav ellerav lämpliga anpassnings-och rehabiliteringsåtgärder. En viktig fråga isammanhanget är vilket ansvar som olika lokala organ på arbetsplatserna skallha för anpassnings-och rehabiliteringsarbetet. Som jag har anförtåterkommer jag till 1984/85:89 24 dennafråga i det följande i samband med min behandling av samverkanskommitténsförslag. Företagshälsovårdenhar byggts ut mycket kraftigt. var 663000anställda anslutna till företagshälsovård med ersättning enligt lagen om allmänförsäkring. Enligt RFV: s preliminära beräkningar var motsvarande antal är 19832260000 eller av landets arbetstagare. Antalet anslutna beräknassåledes ha mer än tredubblats sedan är 1970. Utbyggnadstakten har dock mattatsav under senare är. Nettoanslutningen, som legat kring igenomsnitt 140000 per är, har under 1980- talet pendlat mellan 40000 och 115000 arbetstagare. Utbyggnaden har skett på frivillighetens väg inomramen för arbetsmiljöavtal och överenskommelser om företagshälsovård som harträffats mellan arbetsmarknadens parter. Parternas initiativ, engagemang ochsamarbete har haft stor betydelse för utbyggnadstakten och företagshälsovårdensutveckling. Utredningenkonstaterar att det återstående utbyggnadsbehovet avser ca 1,6milj.arbetstagare. Av dessa omfattas ca 1,2milj. av arbetsmiljöavtal ochöverenskommelser om företagshälsovård. Ca 400000 av dessa arbetar inom denoffentliga sektorn medan ca 800000 finns inom den privata. Närmare 400000arbetstagare finns på arbetsplatser som inte omfattas av arbetsmiljöavtal.Huvudparten av dessa arbetsplatser är små privata företag. Därutöver stårdrygt 270000 ensamföretagare och deras medhjälpare utan tillgång tillföretagshälsovård. Utredningenhar inte funnit att någon del av arbetsmarknaden, vare sig det gäller bransch,företagsstorlek eller annan indelningsgrund, kan sägas vara utan behov avföretagshälsovård. Utredningen anser därför att det skall vara en rättighet förarbetstagarna på alla arbetsplatser att i anslutning till den egnaarbetsplatsen kunna få opartisk expertmedverkan vid bedömning av arbetsmiljönoch dess effekter på hälsan. Det skall vara arbetsgivarens skyldighet atttillhandahålla och bekosta denna expertmedverkan i form av företagshälsovård.Inom utredningen råder enighet om målet att alla anställda skall omfattas avföretagshälsovård och att även ensamföretagare skall gesmöjlighet att ansluta sig. Remissinstanserna ansluter sig genomgående tillmålsättningen om allas rätt till företagshälsovård. Några remissinstanser anserdock att en utbyggnadsperiod pä är alltför kort för att uppnå dettamål. Ävenjag anser att målet för utbyggnaden bör vara att alla anställda skall hatillgång till företagshälsovård. Likaså anser jag det motiverat att även ensamföretagareoch deras medhjälpare skall kunna ansluta sig. Det behövs emellertid tid attpraktiskt planera och organisera verksamheten för 1984/85:89 25 attfinna lämpliga vägar att bereda de många små företagen företagshälsovård.Utbyggnadstakten måste också anpassas till vilka resurser som kan ställas tillförfogande. Inte minst betydelsefullt i detta sammanhang torde utformningen avoch storleken på stödet till företagshälsovården vara. I det förslag till nyttersättningssystem, som jag kommer att presentera, har jag räknat medatt av de anställda skall kunna vara anslutna till ersättningsberättigadföretagshälsovård . Närdet gäller vägarna att uppnå en heltäckande företagshälsovård har utredningeninte varit enig. Utredningens majoritet förordar att utbyggnaden skall skegenom frivilliga åtaganden, baserade på arbetsmiljöavtal och överenskommelsermellan arbetsmarknadens parter. En minoritet av utredningens ledamöterförordar i en reservation en lagstadgad skyldighet för arbetsgivare att anordnaföretagshälsovård. Enligt reservanterna bör lagstiftning införas fr. o. m. den1 . Detövervägande antalet remissinstanser, som har behandlat denna fråga, anslutersig till utredningsmajoritetens förslag. Bland de remissinstanser som stöderförslaget om en lagstadgad rätt till företagshälsovård kan nämnassocialstyrelsen, arbetarskyddsstyrelsen, LO och och ettfätal landsting. Motbakgrund av utredningens och reservanternas synpunkter och förslag har jagingående övervägt förutsättningarna för att nu besluta om en lagstiftning omgenerell skyldighet för arbetsgivarna att föranstalta om företagshälsovård. Jaghar därvid även beaktat den stimulans för utbyggnaden av företagshälsovårdensom mitt förslag till nytt ersättningssystem kan väntas ge. Införandet av dettasystem samt de förutsättningar i övrigt som finns för en utbyggnad, bl. a.parternas uttalade beslutsamhet att ta sitt ansvar för utbyggnaden inom resp.avtalsområde, talar för att en fortsatt utbyggnad bör kunna ske utan engenerellt tvingande lagstiftning. Reservanternas förslag om lagstiftning medgeroch syftar också till att främja en frivillig utbyggnad genom att lagregleringenföreslås träda i kraft efter en viss övergångstid. Utbyggnadenav företagshälsovården skall sålunda enligt min mening även i fortsättningen iförsta hand ske pä frivillig väg och bygga på de avtal och överenskommelser omföretagshälsovård som har träffats mellan arbetsmarknadens parter. Jagär emellertid nu inte beredd att avskriva tanken på enlagstiftning om generell skyldighet för arbetsgivare att föranstalta om företagshälsovård.Enligt min mening bör ges tillfälle att utvärdera effekterna av detföreslagna stödsystemet och då också pröva behovet aveventuellt ytterligare lagstiftningsåtgärder. Mitt ställningstagande i dennafråga innebär inte att jag bortser från att det finns arbetsplatser med enarbetsmiljö som är förenad med sådana risker för de anställda att samhället isista hand bör kunna framtvinga en anslutning till företagshälsovård omarbetsgivaren inte självmant gör det. 1984/85:89 26 därför senare att föreslå en ändring i arbetsmiljölagensom ger yrkesinspektionen möjlighet att i vissa fall gripa in med föreläggandemot en arbetsgivare för att förmå denne att bereda de anställdaföretagshälsovård. Utredningen har ingående analyserat de förutsättningar somfinns för en utbyggnad av företagshälsovården. Möjligheterna till utbyggnad harav utredningsmajoriteten bedömts som goda, åtminstone för den del av arbetsmarknadensom omfattas av arbetsmiljöavtal. Även jag ser med viss tillförsikt på möjligheterna attsuccessivt och på bygga ut företagshälsovården till heltäckning.När det gäller den offentliga sektorn finns redan nu formella förutsättningarför att företagshälsovården skall byggas ut. Pä det statliga området harparterna träffat avtal om företagshälsovård och avsatt medel som möjliggör enfullt utbyggd verksamhet /87. Landsting och primärkommuner och derasavtalspartners har likaså slutit avtal om utbyggnad av företagshälsovård, dockutan att klart ange tidpunkt för när utbyggnaden kan vara uppnådd.Utbyggnadstakten har emellertid varit mycket snabb. Flertalet kommuner och istort sett alla landsting har byggt ut företagshälsovård för sina anställda.Enligt Kommunförbundets enkät om företagshälsovårdens utbyggnad, organisation m.m. till samtliga kommuner hade 242 kommuner anordnatföretagshälsovård för sina anställda. 34 kommuner hade mer eller mindreuttalade planer på att starta företagshälsovård medan endast 8 kommuner varkenhade eller planerade att anordna företagshälsovård. Av de 42 kommuner somsaknade företagshälsovård hade 35 färre än 15000 invånare. För de ca 1,2milj. arbetstagare inom den privata sektornsom inte omfattas av företagshälsovård är däremot förutsättningarna förutbyggnad mera komplicerade. Det gäller särskilt de ca 400000 anställda iföretag utan arbetsmiljöavtal och i vilka såväl arbetsgivare som arbetstagareär oorganiserade. Som utredningen framhåller är en förutsättning förföretagshälsovårdens fortsatta utbyggnad att arbetsmarknadens parter samverkarsåväl inom som över avtalsgränserna. De skall därvid ansvara för attutbyggnaden sker genom anslutning till befintlig företagshälsovård eller tillnya företagshälsovårdsenheter som parterna bygger upp själva eller i samverkanmed andra. Med hänsyn till att den återstående utbyggnaden rör en mängd småarbetsplatser kommer parterna, enligt min mening, att ställas inför särskildakrav och svårigheter. Inte minst gäller detta inom den privata sektorn, där deföretag som saknar företagshälsovård genomgående är små. Intresset, viljanoch styrkan i engagemanget hos parterna centralt, regionalt och lokalt kommerdärför att vara av avgörande betydelse för företagshälsovårdens fortsattautbyggnad. Jag har emellertid tagit fasta på samtliga parters uttalade viljaatt fullfölja träffade avtal om företagshälsovård och 1984/85:89 27 att genom praktiskt samarbete medverka till en utbyggnadav företagshälsovården för alla anställda. Jag har med tillfredsställelsekunnat konstatera att denna strävan redan har manifesterats i enöverenskommelse mellan SAF, LO och PTK om samverkan förföretagshälsovårdens utbyggnad. En central arbetsgrupp förföretagshälsovårdsfrågor har inrättats av parterna, bl. a. med uppgift attstimulera etablering av regionalt partssammansatta arbetsgrupper för samverkani utbyggnadsarbetet. Deras uppgift skall vara att utifrån en inventering avbehov och befintliga företagshälsovårdsresurser pröva olika utbyggnads- ochsamverkansmodeller i enlighet med de idéer som utredningen har redovisat. Detkan t. ex. gälla anslutning av småföretag till befintligaföretagshälsovårdsenheter, nyetablering av företagshälsovårdsenheter - vidbehov i samarbete med andra avtalsområden - strukturinriktning avföretagshälsovårdscentraler med hänsyn till företagens storlek ochbranschtillhörighet m.fl. modeller. Eftersom småföretagen utgör den viktigastemålgruppen kommer nya organisatoriska och innehållsmässiga former att prövasspeciellt med tanke på behoven hos de små företagen så att dessa skall finnadet angeläget att ansluta sig. Verksamheten finansieras med medel frånarbetarskyddsfondens program för utveckling av företagshälsovård och lokaltmiljöarbete. Fonden har anslagit totalt 15 milj. kr. till programmet somgenomförs med början . SAF, LO och PTK har deklarerat beredskap att tiJlföretagshälsovård som har byggts upp i samverkan dem emellan även anslutaföretag som står utanför det kollektivavtalsreglerade området. Utbyggnaden avföretagshälsovård för företag som inte omfattas av arbetsmiljöavtal, dvs. iallmänhet små privata företag, kommer emellertid att kräva medverkan, förutomav företagshälsovårdscentraler och inbyggd företagshälsovård med s. k. externtanslutna företag, även av landsting, primärkommuner och staten via Statshälsan.Även s. k. branschhälsor måste engageras, vilket också sker inom flera områdeni dag. Bygghälsan ger t. ex. service till många företag som inte omfattas avden avtalsöverenskommelse som reglerar Bygghälsans verksamhet. Av remissvaren att döma är samtliga här berörda partereniga om att ta ett ansvar och med kraft bidra till företagshälsovårdensutbyggnad. Enligt Statshälsan sker denna medverkan f. n. främst genom samverkanmed kommuner och privata företag vid etablering av företagshälsovårdscentraler,där underlaget inte är tillräckligt för egen företagshälsovård. Kommunförbundethar inga invändningar mot utredningens analys av kommunernas möjligheter attengagera sig i extern företagshälsovård. Enligt förbundet utgör kommunerna oftaett lämpligt geografiskt planeringsunderlag. Utredningenförutsätter att landstingen i egenskap av huvudmän för hälso- och sjukvårdenmed kraft skall verka för att anordna och tillhandahålla företagshälsovård, ominga andra möjligheter står till buds. med tillfredsställelsekonstatera att såväl som samtli- 1984/85:89 28 galandsting i sina remissvar i princip ansluter sig till denna uppfattning. Fleralandsting betonar emellertid att ett sådant engagemang inte får tolkas så attlandstinget ikläder sig arbetsgivarens ansvar att hålla ett tillfredsställandearbetarskydd och att bära kostnaderna för detta. Ansvaretför att söka anslutning till företagshälsovård för de anställda respektive attorganisera förutsättningarna för arbetsmiljöarbetet i företaget skall alltidvila på arbetsgivaren. På samma sätt skall arbetsgivaren stå för kostnadernaför företagshälsovården, oavsett vem som tillhandahåller denna service. Jagvill också framhålla att det är väsentligt att planering, uppbyggnad och driftav extern företagshälsovård sker i sådana former att kraven på partsinflytandekan rillgodoses. Jag återkommer till denna fråga när jag behandlar förslaget omett nytt ersättningssystem för företagshälsovården. Trotsde utbyggnadsambitioner som har redovisats från samtliga inblandade parter,arbetsmarknadsorganisationer, stat, kommuner och landsting, är jag medveten omatt företagshälsovårdens fortsatta utbyggnad kan komma att möta hinder. Denhittillsvarande utbyggnaden av företagshälsovården inom den privata sektornhar till övervägande del omfattat stora och medelstora företag företrädesvisinom industrin. Dessa företag har ofta ett väl organiserat skyddsarbete ochingående kunskaper om arbetsmiljöfrågor. Den företagshälsovård som har byggtsupp gentemot dessa företag har i allmänhet haft en relativt enhetlig karaktär ienlighet med de principer för företagshälsovårdens innehåll och organisationsom har lagts fast i arbetsmiljöavtal och överenskommelser mellan parterna. Förutsättningarnaatt nå de ca 200000 företag med färre än 50 anställda torde vara betydligtsvårare. Ett problem är att mänga av dessa små företag inte omfattas avarbetsmiljöavtal. En försvårande omständighet i detta sammanhang är ocksåbristen på arbetsmiljökompetens och kännedom om företagshälsovård i de småföretagen. Skyddsarbete saknas ofta helt eller bedrivs på ettotillfredsställande sätt. Utredningen framhåller att de små företagens behov avföretagshälsovård är skiftande och ofta helt annorlunda än de storaindustriföretagens samt att företagshälsovården som den är utformad intealltid är avpassad till de mindre företagens behov. Följaktligen anserutredningen att företagshälsovården måste differentieras i störte utsträckningän-hittills för att innehållsmässigt och organisatoriskt bättre tillgodosebehoven. Många remissinstanser har framfört liknande synpunkter. Föratt företagshälsovårdens fortsatta utbyggnad skall kunna innefatta även demånga små företagen är det enligt min mening nödvändigt att behovsanalysenägnas stort utrymme i fortsättningen. Därigenom kan en lämplig avvägning görasav resurserna i företagshälsovården och verksamheten fä en inriktning ochutformning som är ändamålsenligt avpassad i förhållande till förutsättningarnai det enskilda företaget. En svårighet blir därvid att rätt balanseraföretagets och de anställdas önskemål och behov. 1984/85:89 29 parternas krav på en fullvärdig företagshälsovård och deekonomiska och administrativa förutsättningar som föreligger. Flexibilitet ochberedskap att satsa på nya lösningar bör enligt min mening prägla dettautvecklingsarbete. För en sådan flexibilitet talar också de snabbastrukturförändringar som sker i arbetslivet, vilka kräver att verksamhetenfortlöpande anpassas till förändrade förutsättningar. Det är också av stor vikt att kvalitetsfrågorna får enframskjuten plats i arbetet. Jag vill särskilt framhålla vikten av attföretagshälsovårdens innehåll utvecklas med hänsyn till behoven vid deenskilda företagen och att detta görs med bibehållet krav på hög kvalitet. Som jag har framhållit kommer även ifortsättningen huvudansvaret för att utbyggnaden av företagshälsovårdenfullföljs att åvila arbetsmarknadens parter. Det torde dock vara nödvändigtmed vissa stödåtgärder för att bistå parterna och underlätta utbyggnaden. Detnya ersättningssystemet för företagshälsovården, som jag ämnar föreslå, harutformats bl. a. i syfte att stimulera små företag att ansluta sig till företagshälsovård.Det krävs också en ökad regional och central samverkan mellan inblandadeparter för att samordna strävandena att pä bygga ut företagshälsovårdentill heltäckning och främja dess utveckling. Dessutom kan finnas behov av att isärskilda fall ålägga en arbetsgivare att föranstalta om företagshälsovård. Utredningen föreslår att yrkesinspektionsnämnden får tilluppgift att svara för regional samverkan när det gäller utbyggnaden avföretagshälsovården liksom uppgiften att i övrigt verka förföretagshälsovårdens utveckling inom regionen. Flertalet remissinstanser hartillstyrkt förslaget. Även jag anser att yrkesinspektionsnämnden genom sinsammansättning utgör lämpligt forum för dessa samordningsuppgifter. Nämnden harockså tillgång till yrkesinspektionens resurser i form av personal, register m.m. Jag vill erinra om att nämnden i princip har detta ansvar.Enligt 12 § instruktionen (1973:847, ändrad senast 1980:688) föryrkesinspektionen skall yrkesinspektionsnämnd följa och främjaföretagshälsovårdens utveckling samt fungera som organ för samråd iföretagshälsovårdsfrågor inom distriktet. Mot bakgrund härav kommer jag ocksåsenare, i samband med min redogörelse för det nya ersättningssystemet, attföreslå att nämnden även skall svara för prövning av ansökningar om ekonomisktstöd till företagshälsovården. Därigenom kommer yrkesinspektionens och nämndensmöjligheter att överblicka planering och utbyggnad av företagshälsovården inomdistriktet att förbättras. Jag vill också erinra om att regeringen harbeslutat att bygga upp ett datorbaserat arbetsställeregister vidyrkesinspektionsdistrikten. Registren kommer att göra det lättare för yr- Prop.1984/85:89 30 kesinspektionenatt få fram bl. a. aktuella uppgifter om företagshälsovården. Utredningen ger fleraexempel på frågor, i vilka yrkesinspektionsnämnden och berörda parter,arbetsmarknadsorganisationer, primärkommuner, landsting m.fl. kan samverka.Bland exemplen kan nämnas att upprätta förteckning över befintligföretagshälsovård och över företag som inte har tillgång tillföretagshälsovård, göra en översiktlig plan för utbyggnaden samt att informeraom företagshälsovård. Utredningen anser inte att någon detaljreglering behövsutan att förutsättningar och behov i distrikten skall avgöra innehåll i ochformer för samverkan. Olikayrkesinspektionsnämnder har kommit olika långt i sina försök att följa ochfrämja företagshälsovårdens utveckling. Det mest långtgående projektet hargenomförts av yrkesinspektionen i distrikt. I projektet, som hargenomförts med medel från arbetarskyddsfonden, har förutsättningarna förföretagshälsovård i län kartlagts och ett förslag till plan förheltäckande företagshälsovård i länet lagts fram. Avremissvaren från distrikten framgår emellertid att flera yrkesinspektionsnämnderkänner tveksamhet inför uppgiften att följa och främja företagshälsovårdensutveckling samt fungera som samrådsorgan i företagshäl-sovårdsfrägor. Enprecisering av nämndens uppgifter och befogenheter i dessa avseendenefterlyses. Jag förutsätter att arbetarskyddsstyrelsen i nära samråd medarbetsmarknadens parter, t. ex. inom ramen för företags-hälsovärdsdelegationensverksamhet, söker utveckla närmare riktlinjer för nämndens arbete med företagshälsovärdsfrägor. Jag har tidigare berörtlandstingens roll i utbyggnaden av företagshälsovården. Det är självklart attlandstingen är viktiga samarbetspartners för yrkesinspektionsnämnderna.Landstingen måste medverka som samrådspartners dels utifrån sinamöjligheteratt erbjuda extern företagshälsovård, dels när det gäller att avvägade medicinska resurserna i företagshälsovården mot primärvårdens resurser. Motdenna bakgrund har och flera landsting i sina remissvarframhållit behovet av egen representation i nämnden. F.n. delar primärkommuneroch landsting som arbetsgivare på en ordinarie plats och en plats som suppleanti nämnden. Utredningenhar inte funnit tillräckligt starka skäl för att föreslå ändrad sammansättningav yrkesinspektionsnämnden. Däremot föreslår utredningen att nämnden medberörda intressenter kommer överens om lämpliga samverkansformer, t. ex.samverkansgrupp eller tar till vara den möjlighet som 17 § instruktionen föryrkesinspektionen ger nämnden att vid behandling av företagshälsovårdsfrågorkalla representanter för myndigheter och organisationer som berörs avföretagshälsovårdens planering och utveckling. Föregen del anser jag emellertid att såväl landsring som primärkommuner iegenskap av betydande arbetsgivare bör ha egen representation i nämnden. Härigenom åstadkommes också en direkt koppling mellan 1984/85:89 31 landstingens planering av all hälso- och sjukvård och denprövning av ekonomiskt stöd till företagshälsovården som skall ske i nämnden.Detta torde ha stor betydelse för landstingens planering av hälso- ochsjukvården och underlätta deras kontroll av ett eventuellt dubbelutnyttjande avförsäkringssystemet, en fråga som jag återkommer till i det följande. För attbibehålla nuvarande balans mellan parterna i nämnden föranleder rnitt förslagtill egen representation för landstingen att arbetstagarrepresenta-tionen börutökas i motsvarande män. Mot bakgrund härav kommer jag att föreläggaregeringen förslag till ändrad sammansättning av yrkesinspektionsnämnderna,vilket tillgodoser kravet pä att parterna blir lika företrädda. När det gäller den regionala samverkan vill jag ävenbetona vikten av att de aggregerade hälso- och miljödata som kommer fram iföretagshälsovårdens verksamhet - självfallet med beaktande av sekretess- ochintegritetskraven - tas till vara i landstingens hälso- ochsjukvårdsplanering. Härigenom kan bl.