prop · G80396 · 1984-12-31 00:00:00 — I fråga om vitesom har förelagts före ikraftträdandet gäller dock äldre bestämmelserfortfarande. Lag om ändring i lagen (1980:424) om åtgärder motvattenförorening från fartyg Härigenom föreskrivs att 10 kap. 8 § lagen (1980:424) omåtgärder mot vattenförorening från fartyg' skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 10 Kap. 8§ Mål om ansvar för brott som Mål om ansvar för brott som avses i denna lag eller om utdö- avses i denna lag ellerom ersätt-mande av vite eller om ersättning ning för åtgärder som verkställtsför åtgärder som verkställts enligt enligt 7 kap. 9 § handläggs av tings-7 kap.9 § handläggs av tingsrätt rätt som är behörig domstol enligt som är behörigdomstol enligt rätte- eller enligt 336-gångsbalken eller enligt336-338 §§ 338 §§ sjölagen (1891:35 s. 1). sjölagen (1891:35 s. 1). Denna lag träder i kraft . I fråga om vitesom har förelagts före ikraftträdandet gäller dock äldre bestämmelserfortfarande. Lagen omtryckt 1980:412. ' Lagen omtryckt 1983:463. 1984/85:96 14 Lag om ändring i närradiolagen (1982:459) Härigenom föreskrivs att 14 § närtadiolagen (1982:459)skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Sammanslutningen skall på uppmaning av närradiomyndighetentillställa myndigheten sådan inspelning som avses i 8 § lagen (1982:460) omansvarighet för närtadio. Om sammanslutningen inte rättar Om sammanslutningen inte rättar sig efter en sådan uppmaning, kan sig efter en sådanuppmaning, kan myndigheten förelägga vite. Talan myndigheten föreläggavite. om utdömande av vitet förs vid tingsrätt av allmän åklagare efteranmälan av närradiomyndigheten. Denna lag träder i kraft den . I fråga om vitesom har förelagts före ikraftträdandet gäller dock äldre bestämmelserfortfarande. Lag om ändring i konkurrenslagen (1982:729) Härigenom föreskrivs att 38 § konkurrenslagen (1982:729)skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Talan om utdömande av vite som Talan om utdömande av vite som förelagts med stöd av denna lag förs förelagts med stöd av denna lag förs vid tingsrätt av allmän åklagare. vid tingsrätt av näringsfrihetsom- Sådan talan får väckas endast efter budsmannen. I fråga om vite som anmälaneller medgivande av nä- har/öre/flrpå ringsfrihetsombudsmanneneller, i talan av annan får talan om uldö- fråga om vite som marknadsdom- mande föras även av denne. stolen har ålagt på talan av annan, av denne. Denna lag träder i kraft . I fråga om vitesom har förelagts före ikraftträdandet gäller dock äldre bestämmelserfortfarande. Senaste lydelse 1982:1247. Prop.1984/85:96 15 Lag om ändring i lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1984:292) omavtalsvillkor mellan näringsidkare skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 5§ Förbud skall förenas med vite, om det inte av särskildaskäl är obehövligt. Talan om utdömande av vite förs Talan om utdömande av vite förs vid allmän domstol av åklagare. vid allmän domstol av den som an- Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete medDanmark, , och angående verkställighet avstraff m. m. Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1963:193) om samarbetemed , , och angående verkställighet av straff m. m.skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4§ Vad i denna lag sägs om böter Vad som idenna lag sägs om skall ock gälla vite, som förelagts böter skall ävengälla utdömda vi-part eller annan till fullgörande av ten, som skyldigheti rättegång. har förelagts part eller annan fill fullgörande av enskyldighet i en rättegång, 2. här ilandet har förelagts av konsumentombudsmannen, näringsfrihet sombudsmanneneller , 3. iFinland har dömts ut av eller, efter överklagande av ettavgörande av denna domstol, av högsta domstolen. Denna lag träder i kraft i förhällande till fyraveckor från den dag då lagen enligt uppgift på den utkommit från trycket iSvensk författningssamling samt i förhällande till , och Norgeden dag regeringen bestämmer. I fråga om vite som har förelagts föreikraftträdandet gäller dock äldre bestämmelser. 1984/85:96 16 Lag om ändring i lagen(1974:13) om vissa anställningsfrämjande Härigenomföreskrivs att 23 § lagen (1974: 13) om vissa anslällningsfrämjande åtgärderskall ha nedan angivna lydelse. Talanom utdömande av vite en- Talan om utdömande av vite en ligt denna lag/ö/-É'5 v;a///wä/7 c/ow- ligt denna lagfors av länsarbets- stol av åklagare. Sådan talan får nämnd, eller arbetsmarknadsstyrel- väckas endast efter anmälan av sen eller, när fråga är om vite som länsarbetsnämnd eller arbetsmark- förelagts med stöd av 14 §, av ar- nadsslyrelsen eller, när fråga är om belslagarorganisation som hem vite som förelagts med stöd av 14 §, ställt om föreskrifter som där av arbetstagarorganisation som anges, hemställt om föreskrifter som där anges. Dennalag träder i kraft . 1984/85:96 17 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden I. , , ,, , , , , , ,, , , , , R. , , , Thunborg Lagrådsremissmed förslag till lag om viten m. m. Medstöd av regeringens bemyndigande tillkallade dåvarande chefen för justitiedepartementeti en kommitté för att bl. a. göra en översyn av vitesinstitutet.Kommittén, som antog namnet viteskommittén, avlämnade betänkandet (SOU1982:21) Ett effektivare vite.' Ibetänkandet föresläs att ett antal bestämmelser som avses främja vitets effektivitetsamlas i en lag om vissa tvångsmedel. Lagen skall enligt förslaget tillämpaspå viten och tvångsutföranden som föreläggs av kommunala nämnder enligthälsovårdsstadgan (1958:663; numera upphävd) och lagen (1976:666) om påföljderoch ingripanden vid olovligt byggande m. m. Vissa följdändringar föreslås isistnämnda båda författningar. Kommitténs avsikt är att den nya lagen efterhand skall kunna göras tillämplig pä andra områden, där behov av effektivaretvångsmedel kommer fram. Kommitténssammanfattning av innehållet i betänkandet bör fogas till protokollet i dettaärende som bilaga I.De av kommittén framlagda lagförslagenbör fogas till protokollet som bilaga 2. Efterremiss har yttranden över betänkandet avgetts av riksåklagaren (),, , , och tingsrätter, kammartätteni , , , länsstyrelserna i ,, och , , och ,länsstyrelsernas organisationsnämnd, riksskalteverket, brottsförebygganderådet (BRÅ), jusritieom-budsmannen (JO), , näringsfrihelsombudsman- 'Vid betänkandets avlämnande ingick i kommittén som ledamöter docenten , ordförande, samt riksdagsledamöterna i Helsingborgoch . 2 Riksdagen1984/85. 1984/85:96 18 nen(NO), , arbetarskyddsstyrelsen, ,länsrätten i , livsmedelsverket. ,, , , och kommuner.Landsorganisationen i (LO), (),. Centralorganisationen /SR, (), , (), , Svenska ,, . hälsovård, , rättegängsutredningen (Ju 1977:06), , Sverigesadvokatsamfund. Föreningen , ochmiljövård vid och Föreningen cheferna för länsstyrelsernasjuridiska enheter. Härutöverhar yttranden avgetts av för hälsovårdsnämnderna i riketsstörte städer, kommuns hälsovårdsnämnd saml och länsavdelning av , hälso- och miljövårdsdelegationen. Ensammanställning av remissyttrandena har upprättats inom justiriede-partementeloch finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr 1230-82). Med hänsyn till att deförslag som jag anmäler i det följande i olika hänseenden skiljer sigväsentligt från kommittéförslaget har under ärendets beredning särskilt samrådägt rum med bl. a. vissa myndigheter som berörs av förslagen. Vidare har engenomgång gjorts av de författningar med bestämmelser om viten som finnsregistrerade i det genom statsrådsberedningens försorg förda rättsdalaregistret.En förteckning över de författningar som därvid har granskats finnstillgänglig i lagstiftningsärendet. 2.1Behovet av en reform Vitenförekommer i huvudsakligen två former, s. k. förfarandevilen och materiella viten.Förfarandevilen används av såväl domstolar som andra myndigheter för atrnägonskallförmås att exempelvis infinna sig vid myndigheten eller tillhandahållahandlingar eller lämna uppgifter som myndigheten behöver för att fatta beslut.Myndigheten kan vanligtvis både förelägga och döma ut vitet. Det materiella vitetanvänds för att eftertryck skall ges åt en förvaltningsmyndighets eller i vissafall en domstols beslut och döms i regel ut av allmän domstol på talan avåklagare. Härutöverfinns ytterligare två typer av viten. Det gäller till en början s. k. generelltvite, dvs. vite som riktar sig till envar och som närmast har Prop.1984/85:96 19 karaktär av straffbestämmelse (t. ex. 4 § lagen 1942: 350om fornminnen). I fråga om viten av denna karaktär är reglerna i (BrB)om böter rillämpliga, se 25 kap. 8 § andra meningen BrB. Sädana viten omfattasendast i den mån del särskilt anges av den följande framställningen. Heltutanför denna faller s.k. avtalsvite, som har karaktären av ett på förhandbestämt skadestånd. Bestämmelser om viten finns i åtskilliga författningar. anses normalt inte ha rätt att förelägga vite utan uttryckligtförfattningsstöd. Bland förfarandeviiena kan främst nämnas bestämmelserna irättegångsbalken (RB), enligt vilka rätten kan förelägga parter och andra attinställa sig eller alt förete skriftlig handling m. m. Liknande bestämmelserfinns i åtskilliga andra författningar, t. ex. , jordabalken,lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden, förvaltningsprocessla-gen(1971:291), ulsökningsbalken, lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet,taxeringslagen (1956:623) och lagen (1970:417) om marknadsdomstol. En särskildtyp av förfarandevilen är sådana som används vid infordrande av yttrande ellerupplysningar av främst myndigheter och tjänstemän, se t. ex. lagen (1975:1057)med instruktion för justitieombudsmännen och lagen (1975:1339) om justitiekanslernstillsyn. Lagstödet för olika typer av materiella viten har oftaformen av en regel som ger vissa myndigheter befogenhet alt använda vitesföreläggandeför ett bestämt ändamål. På den statliga sidan har främst länsstyrelsernatillagts sådan befogenhet på en rad områden. Som exempel kan nämnas 23 §brandlagen (1974:80), 11 kap. 3 § gruvlagen (1974:342), 17 § lagen (1929: 116)om tillsyn över stiftelser, 39 § första stycket naturvårdslagen (1964:822), 40§ miljöskyddslagen (1969: 387) och 11 § lagen (1977:20) om TV-övervakning. Åven andra myndigheter inom den regionalastatsförvaltningen har be myndigande att använda vite t. ex. länsskolnämnd och skogsvårdsstyrelse, se 39 § skollagen (1962:319) och 24 § skogsvårdslagen (1979:429). Inom den centrala statsförvaltningen kan vite användas av exempelvis statens industriverk (43 § lagen 1978: 116 om vissa rörledningar), statens natur vårdsverk och arbetarskyddsstyrelsen (13 § lagen 1979: 329 om hälso- och miljöfarliga varor) samt datainspektionen (24 § dalalagen 1973:289, 14- 15 §§ inkassolagen 1974: 182). Befogenhet att använda vileshot har även tillagts vissakommunala nämnder, särskilt (3 och 17 §§ lagen 1976:666 om påföljderoch ingripanden vid olovligt byggande m.m., LPI och 39 § tredje stycketnaturvårdslagen) saml miljö- och hälsoskyddsnämnden, se 14 § djurskyddslagen(1944:219), 18 § hälsoskyddslagen (1982: 1080), 39 § naturvärdslagen och 24 § livsmedelslageii. (1971:511). Bestämmelser om viten finns också i den marknadsrättsligalagstiftningen, t. ex. i lagen (1971:112) om förbud mot oskäligaavtalsvillkor, marknadsföringslagen (1975:1418) och firmalagen (1974:156). Prop.1984/85:96 20 Förutom själva bestämmelserna om befogenhet att föreläggavite är vitesinslilutet mycket knapphändigt reglerat i lag. Vissa regler haremellertid utvecklats i praxis. Föreläggandel skall sålunda innehålla namn päden person, fysisk eller juridisk mot vilken viteshotet riktas (adressaten),tidpunkten då föreläggandet senast skall vara verkställt eller förbudet skallbörja gälla samt storleken av vitesbeloppel. Ett föreläggande skall naturligtvisockså innehålla uppgift om vilket slags åtgärd adressaten skall företa ellervilket förbud han skall iaktta. kan föreläggandel innehålla ett förbudsom är alternativt till ett påbud, t. ex. pä så sätt att adressalen förbjuds altanvända ett visst föremål så länge han inte avhjälper vissa påtalade brister. När det gäller vitels adressat har det slagits fast irättspraxis alt endast den som har rättslig och faktisk möjlighet attefterkomma ett föreläggande kan vara dess adressat. I vissa författningar finnsuttryckliga bestämmelser om vem eller vilka som är rätt adressat för ettvitesföreläggande. I regel är det här fråga om ägare eller nyttjanderättshavareav den egendom som omfattas av föreläggandet eller den som har vidtagit enolaglig åtgärd eller på annat sätt är skuld till det inträffade. Som exempelkan nämnas 106 § lagen (1939:608) om enskilda vägar och 24 § naturvårdslagen.Att vilesfö-reläggandet som nämnts skall innehålla föreskrifter om visstidsfrist ligger i sakens natur. I vissa författningar finns uttryckliga reglerom detta, t. ex. i bostadssaneringslagen (1973:531) och gruvlagen (1974:342). En generell regel för vitesbeloppets storlek i fråga omvissa förfarandevilen finns i 9 kap. 8 § (RB), där det sägsatt vitet skall bestämmas till belopp som med hänsyn till vederbörandesekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt kan antas förmå honom attiaktta föreläggandet. Denna regel torde ge uttryck ät en i stort sett allmängiltigprincip. I vissa författningar, främst skatteförfattningarna, finns latitudermed angivande av en lägre och en högre gräns inom vilka vitesbeloppel skallbestämmas. På vissa områden, t. ex. det marknadsrättsliga, kommer ytterligareaspekter in i bilden. Utdömt vite tillfaller staten, om annat inte harföreskrivits. I princip följer indrivningsproceduren de regler som gäller förböter (se 25 kap. 6 8 §§ BrB). Av stor betydelse för vitesinstitutets effekrivitel ärreglerna om när de olika besluten i proceduren vinner laga kraft. För_förfarandeviten-gäller_ofta att själva föreläggandel inte kan överklagas. Föreläggandets laglighel ochlämplighet prövas i stället i samband med vitets utdömande. De materiellavitesföreläggandena kan i allmänhet överklagas till en högre myndighet. Frågan om vitets utdömande prövas av allmän domstol,förvaltningsdomstol eller förvaltningsmyndighet. Om det inte av den aktuellaförfattningen framgår vilken myndighet som skall pröva frågan om vitets utdömande,anses det följa av allmänna principer att denna prövningsrätt fillkommer allmändomstol. Prop.1984/85:96 21 Somregel gäller att beslutet om föreläggande måste ha vunnit laga kraft innan nyttvitesföreläggande kan utfärdas. Om först beslutet om vitesföreläggande ochsedan det avgörande varigenom vitet döms ut överklagas i olika instanser, kanett vitesärende förhalas . I motsats till vad som är fallet iDanmark och förekommer i svensk rätt endast sällan s. k. löpande vite,dvs. vite som redan från början bestäms till ett visst belopp för varjetidsperiod under vilken föreläggandel inte har efterkommits eller för varjegäng ett förbud har överlrätts. En av fördelarna med ett löpande vite är attmöjligheten för adressaten att undvika ett nytt högre vite genom överklagandeav vitesföreläggandet i förhalningssyfte undanröjs. Enligt vissa författningarkan emellertid myndigheten i brådskande fall förordna att beslut med vitesföreläggandeskall lända till omedelbar eftertättelse. Medanregelsystemet såvitt avser förfarandeviiena i stort anses fungera tillfredsställande,har viss kritik ibland riktats mot de regler och den praxis somgäller för demateriella vitena. I direktiven (Dir. 1978:89) för vites-kommittén framhöllsatt vitesinstitutet är behäftat med åtskilliga brister fråneffektivitetssynpunkt. Som exempel nämns att en fastighetsägare som åläggs attvidta åtgärder för att undanröja sanitära olägenheter i sin fastighet genomolika åtgärder - såsom överklagande i flera instanser av såväl självaföreläggandet som beslutet om vitets utdömande eller överlåtelse av fastigheten- kan förhala ärendet . Vidare påpekas att de myndigheter somhandlägger frågor om viten ibland har en rätt begränsad erfarenhet på området.Kommittén har enligt direktiven haft att förutsättningslöst pröva olika vägaralt förstärka vilesinstitutets effekrivitel och lägga fram förslag tillkompletteringar av tvångsmedlen på särskilda områden där det bedöms behövligt. Medutgångspunkt i vad som i direktiven sägs om vitesinsfitutets brister fråneffektivitetssynpunkt har kommittén företagit en enkätundersökning blandmyndigheter som använder sig av vitesinstitutet. Mot bakgrund bl. a. avenkätsvaren anser kommittén att det f. n. inte finns tillräckliga skäl för attföreslå lagstiftningsåtgärder beträffande vitesinslilutet pä områden utanförhälsovårds- och byggnadslagstiftningen. Reformbehovet på de två sistnämnda områdenaär enligt kommittén svårbedömt. Vitesinstilutet används där relativt sparsamt.Del kan diskuteras om det är ekonomiskt försvarbart att genomföra lagändringarsom kan förväntas få endast ett begränsat tillämpningsområde. Kommittén anserdock att beaklansvärda skäl talar för att vitesinslilutet på dessa båda områdengenom lagstiftning görs effektivare. Avgörande för kommitténs ställningstagandehar varit uppfattningen att de kommunala nämnderna bör förfoga över effektiva tvångsmedelpå dessa områden för att i individuella fall kunna genomdriva för samhälletnödvändiga beslut. Vidare kan med visst fog förväntas en ökad benägenhet attutnyttja vilesinstitutets svagheter. Kommitténsförslag mynnar ut i en lag om tvångsmedel som har begrän- 1984/85:96 22 satsrill att avse vissa beslut inom hälsovårds- och byggnadsområdet. Den nya lageninnehåller bestämmelser, bland dem en om löpande vite, som syftar till attförhindra att vitesärenden förhalas genom olika åtgärder från adressalens sida.Vidare har föreslagits bestämmelser som lagfäster den praxis bl. a. beträffandevitets adressat och vitesbeloppets storlek som har utvecklats på området.Kommitténs avsikt är att lagen efter hand skall kunna göras tillämplig på nyaområden, där behov av effektivare tvångsmedel framkommer. Remissinstansernahar haft delade meningar om behovet av en refom av vitesinstitutet. Någrainstanser - , i , /SR, och - har ställt sig negafiva ellerstarkt tveksamma till en reform. Som skäl anförs att vitesinsritutet tycksfungera tämligen väl och alt det används förhållandevis sparsamt samt att detantal ärenden som vållar problem är så litet att någon särskild lagstiftninginte är motiverad. De flesta remissinstanserna är emellertid av den meningenall lagstiftning i någon form är mofiverad för att vitesinslitutel skall kunnabli mera effektivt. Ilikhet med flertalet remissinstanser anser jag att del finns utrymme för atthöja vitesinsfitutets effektivitet genom lagstiftning. Jag tänker då bl. a. påde möjligheter som finns att förhala ett ärendes handläggning på olika sätt.Ett ytterligare skäl för lagstiftning anser jag vara intresset av att en del allmännaprinciper på området som är av närmast sedvanerätlslig karaktär fåruttryckligt lagstöd. Jag återkommer närmare till dessa frågor i del följande. 2.2Allmänna principer för en ny lagstiftning Mittförslag: Bestämmelser om viten förs samman i en särskild lag. Denna blirtillämplig på alla viten som enligt lag eller annan författning får föreläggasav domstol eller annan myndighet i den mån inte annat följer av författningen ifråga. Viten som riktar sig till envar undantas dock i princip. Viteskommitténsförslag: Bestämmelser om viten och Ivångsutförande tas upp i en särskild lag,vars tillämpningsområde begränsas till att omfatta viten som föreläggs med stödav hälsovårdsstadgan och lagen om påföljder och ingripanden vid olovligtbyggande m. m. Lagen behandlar också sådan verkställighet som en nämndlåter ombesörja på den försumliges bekostnad (tvångsverkställighel). Remissinstanserna:De flesta instanserna förordar att en särskild ramlag i fråga om vitenutarbetas med tillämplighet på alla eller flertalet områden 1984/85:96 23 Denna uppfattning har uttalats bl. a. av flertalet företrädareför rättsväsendets myndigheter. Andra instanser, bland dem , förordar att en särskild viteslag i vart fall blir tillämpligpå samfliga vitesförelägganden som hälsovårds- och byggnadsnämnderna kanbesluta om. Några ytterligare instanser menar att vissa ändringar påhälsovårds- och byggnadsområdena kan behöva göras i huvudsak enligt kommitléförslagetmen att dessa i så fall bör arbetas in i den aktuella speciallagstiftningen.Ett fåtal instanser tillstyrker kommitténs förslag. Förslaget till bestämmelserom tvångsutförande i lagen har fått ett övervägande negativt mottagande. Skälför mitt förslag: Som jag framhållit är vitesinslilutet mycket knapphändigtreglerat i lag. Principerna för till vilka personer ett föreläggande kanriktas, för beräkning av beloppet och för utdömande saknar i stor utsträckning kodifiering.Detta talar enligt min mening för att en så långt möjligt generell regleringbör utarbetas. Detär vidare uppenbart att vitesinslitutel inte alltid fungerar så effektivt somskulle vara önskvärt. har funnit att behovet av en effektiviseringär störst inom områdena för hälsoskydd och byggnadslagstiftningen. Avremissvaren framgår emellertid att de behov av insatser på lagsliftningssidansom kommittén har pekat på gör sig gällande även pä andra områden, däribland t.ex. miljöskyddsområdet. Även bortsett från behovet av en effektivisering är detlämpligt att vitesinstilutet får en utformning som medför att det blir sålikformigt som möjligt för de olika områden där det används. Det måsteexempelvis, som påpekats vid remissbehandlingen, vara en klar fördel, om dekommunala nämnderna i princip får tillämpa ett enhetligt regelsystem. Ilikhet med flertalet remissinstanser förordar jag därför att bestämmelser omvite tas in i en särskild lag, vars regler utformas på ett sådant sätt att de iprincip kan tillämpas pä vitesförelägganden i allmänhet. Det synes inteföreligga något hinder mot att en sådan lag får omfatta även de s.k. förfarandeviiena.Däremot bör, som följer av vad jag har framhållit, inte avtalsvitenoch i princip inte heller generella viten omfattas av lagen. Viteskommitténsförslag omfattar även föreläggande med hot om s.k. tvångsutförande. Härmedmenas föreskrift att, om föreläggandet inte efterkommes, den ålagda åtgärdenkan ulföras av myndigheten på adressatens bekostnad. Enligt min mening är dockinstitutet tvångsutförande av en sådan speciell karaktär att del inte lämpligenbör regleras i en allmän lag om viten ulan i de olika specialförfattningar därdel anses erforderligt. Prop.1984/85:96 24 Mitt förslag: I den nya lagen tas in en bestämmelse avinnebörd alt ett vitesföreläggande skall vara riktat till en eller fleraangivna juridiska eller fysiska personer. Om flera personer föreläggsvite, skall särskilt vitesbelopp sältas ut för var och en. Vidare föreskrivsenligt förslaget att vite får föreläggas endast den som har faktisk ochrättslig möjlighet att efterkomma föreläggandet. förslag: Förslaget överensstämmer med mittförslag. Remissinstanserna: Kommittéförslaget har i huvudsaklämnats ulan erinran. Några instanser har dock invändningar mot förslaget allendast den skall kunna föreläggas vite som har faktisk och rättslig möjlighetatt efterkomma föreläggandet. Motiveringen är att en bestämmelse om deltaskulle försvåra förfarandet i praktiken. Skäl för mitt förslag: Med vitets adressat menas den motvilken vitesföreläggandet riktar sig. Såväl fysiska som juridiska personeranses kunna vara adressater. Vidare gäller att en kommun kan vara adressat förett vitesföreläggande som meddelas av statlig myndighet. Enligt en allmänprincip, som har kommit till uttryck på olika håll inom lagstiftningen, bl. a.i 9 kap. 8 § andra stycket RB, gäller däremot i princip att staten inte kanföreläggas vite. I vissa författningar finns del bestämmelser om vem ellervilka som kan vara adressater till ett vitesföreläggande, s. k. legalaadressater. Allmänt anses enligt rättspraxis gälla att endast den som harrättslig och faktisk möjlighet alt efterkomma ett föreläggande kan vara dessadressat.