prop · G8033 · 1984-12-31 00:00:00 — Att även andia förhållanden än resocialiseringsåtgärderkan göra lättcgåitg onödig framhålls också (5.3.6). En kategori fall, där åtalbör kunna avvaras, avser åtskilliga typer obetydliga eller eljesi någorlundaursäktliga bötesbrott: närmare synpunkter i den delen utvecklas . 1984/85:3 :;: 73 fall,där ålal bör kunna undvikas, uimärks av att en lagföring kan antas leda ull villkoriigdom. Vissa andra följder av broll som i särskilda fall drabbar cn lagöverträdarekan också som nämnls länkas medföra atl det är onödigl all åtala (t. ex.avskedande av en arbelslagare som har begått brott i anställningen ochavlägsnande av en utlänning från rikel efter brott). Kommittén betonar ocksåmöjligheterna all ytteriigare begränsa lagföring vid seriebrottslighet. i avsnillel 5.3 upp frågan i vad mån beslui i åialsbegränsningsärenilekan Jå belydelse som kriminalpoliiiski medel (5.3.9). Kommillén anser, alt detvid bötesbroUslighel är kriminalpolitiskt betydelsefullt, om man vinnerspridning för uppfaltningen att ålalsunderlålelsens innebörd är någol av cn sakerförklaringför brott, atl den bör ses som en varning och all den får vissa konsekvenser registreringsmässigt,ehuru oftast för kort lid (mera härom i del följande). 1del härefter följande avsnittet tar kommittén upp utredningsmål och spörsmål Iövligt av huvudsakligen processekonomisk ari (5.4). Här behandlas först vilkafördelar relativ åtalsplikt processekonomiskt kan ha, när del gälller svårarebrottslighet än den typiska böiesbrottsligheten (5.4.2). Kommillén finnerdärvid, alt den relaliva åtalsplikten genom all sådan ordning i princip imekräver att det skall föreligga klarhet i skuldfrågan kan bereda åklagarenstörre handlingsfrihel i vissa situationer men alt man kan nå ganska långt i åtalsbegränsningshänseendeäven inom ramen lör absolut åtalsplikt. Särskiltingående behandlas möjligheten att åsladkomma begränsningar av lagföringen på bötesområdet,någol som bedöms som särskilt viktigt från processekonomisk synpunkt.Kommittén redovisar här vissa grundläggande frägor beträffandeåtalsbegränsningar och avkriminaliseringssträ-vanden i övrigt på bötesområdet(5.4.3) och ger utiryck för den grundsynen, alt det principiellt bör ankomma pälagstiftaren all ange vad som är straffbart och vad som är straffritt (5.4.4). Däreflerdiskulerar kommillén (5.4.7) i avseende på önskvärd avkriminalisering ettuppslag av straffrältslig natur, som dock inte utvecklas så långt att något förslagläggs fram. Detta avser införandet av en principiell nedre gräns förbötesstraffets användningsområde vid 20 dagsböter och, för penningböternas omräde,vid . De fall som vid domstolsprövning skulle befinnas falla undergränsen skulle således leda till påföljdseftergift av ny typ, men än viktigarevore givelvis atl prin-cipförbudel mot låga böter skulle utgöra grund för atlavstå från utredning och ålal. Undernäsla avsnill (5.4.8) anknyter kommittén till resonemanget under 5.4.7 och granskarfrågan om behandling av sådan lindrigare brottslighet som avsågs i del avsnillelfrån processrättsliga synpunkter. 1 fråga om sådana brott som vid enförhandsbedömning befinnes förskylla lägre straff an 20 dagsböter eller 200 krsåsom penningböter bör det enligt kommittén övervägas alt ge utrymme förutredning och lagföring endasl när sä är påkallat med hänsyn till viktigt allmänleller viktigt enskilt inlresse. Kommillén återkommer mer detaljerat till denfrågan i kapitlet 18, där även vissa andra vägar att begränsa förundersökningsinsaisernabehandlas. ivå sista avsnitten i 5 kap. diskuterar kommiitén först hur en regleringgrundad pä relativ åtalsplikt kan länkas uiformad (5.5) och lar därefterslutlig ställning lill frågan om absolut eller relativ åtalsplikt (5.6).Kommitténs slut- 1984/85:3 74 Sills beträffande åtalspliktens ulformning innebär, att koinniiiién(Inner atl de fördelar som kan vinnas med relativ åtalsplikt inle är så framlrädandeall de Ulgör tillräckliga skäl att frångå nu rådande ordning med absolutåtalsplikt som grundregel. Härvid har inverkat inle bara grundsatsen, all eninarbetad princip inle bör frångås annal än om övertygande skäl kan anföras fördetla. Även positiva skäl anses lala för all behålla gällande grundregel enligtvad som närmare redovisas i avsnitt 5.6 Kommilléns ställningstagande innebär,all det slås fast atl allmän åklagare, om ej annat är föreskrivet, har rält ochskyldighet atl åtala för brott som hör under allmänl åtal. En beslämmelse av nuangiven innebörd föreslås inlagen i 20 kap. 3 RB. De viktigaste undantagenavses bli upptagna i samma kapitels 7 S, vars närmare detaljer senare utvecklasi kap. 7-13. las dock vissa rättstekniska frågor upp.Därvid behandlar kommillén bl. a några gemensamma rekvisit för grundbesiämmelsernaom åtalsunderlåtelse (6.2). Här redogörs närmare för innebörden av vissa rekvisit- viktigt allmänl och viktigt enskill intresse - vilka avses skola utgörahinder för åtalsunderiåtelse. Som viktigt allmänt inlresse anses (6.2.1) bl.a.att frihelsberövande påföljd påräknas i händelse av lagföring. hänsyn tillallmän laglydnad gör påföljd erforderiig, att lagföring erfordras för aubehövlig vård-eller stödåtgärd skall komma lill stånd, att den misstänktes lillrättaförandefrämjas genom påföljd, att skuldfrågan eller tveksam rättsfråga bör prövas avrätten, att särskild rättsverkan av ej ringa belydelse kommer i fråga eller attden misstänkte begär ålal. Med uttrycket viktigt enskih intresse åsyftas iförsta hand målsägandens ekonomiska intresse au lå dom pä honom tillkommandeskadestånd. Vid bedömningen av om åtalsunderiåtelse kan meddelas bör målsägandeintressensom inte är att beirakia som vikliga fä slå tillbaka. Talan om enskill anspråkutan samband med broltmålsprocess kommer enligt kommitténs förslag attunderlättas bl. a. genom ändringar i rättshjälpslagen lill målsägandensförmän; vissa andra ändringar i samma syfte berörs i det följande. Viktigt målsägandeiniresse,som bör anses föranleda broltmålsprocess, är för handen när del är tillavsevärd fördel för målsäganden au hans ersättningstalan förs i samband medåtal i stället för genom civilprocess. Därtill bör krävas, att det vid enrealistisk bedömning framslår som sannolikl alt en dom på skadestånd leder tillverkställiehet. Vidare diskuleras beviskravet beträffande väntat påfolfdsvali händelse av lagföring (6.2.3) och beviskravet i skuldfrågan (6.2.4). Isistnämnda hänseende har kommitténs överväganden inle leu lill någonprincipiell ändring i gällande rätts krav på klarhet i skuldfrågan som förulsältningför åtalsunderlåtelse. Frågan huruvida särskilda förelägganden eller dylikt börfinnas som komiilei-lering tdl eller ersäitning i vissa fall för åtalsunderiåtelsebehandlas därefter (6.3). Vad som därvid diskuteras är om åklagaren bör ges befogenhelau ensidigl besluta om böler, särskilda föreskrifter rn. m., om del går atl fåfram nägon godlagbar form av tillsynsföreläggande eller prövotidsföreläggande(vilka skulle moisvara skyddslillsyn resp villkoriig dom) eller om del kantänkas en typ av strafföreläggande som skulle gälla enbart s. k. tilläggsböler.Kommittén har emellertid inte funnit någon invändningsiri ulväg all i etlsystem med ålalsunderiåielse la motsvarigheter lill akluella straffrättsligapåföljders inslag av särskilda föreskrifter, av tilläggsböler eller, såviuangår skydds- 1984/85:3 'f< 75 tillsyn,av övervakning (utöver sådana former av övervakning eller konlaklmannasyslemsom nu förekommer på socialvärdsområdel). Kommittén har också beröri frågan,huruvida någon ny typ av ekonomisk sankiion är tänkbar som ersäitning för tilläggsböler,när åtalsunderlåtelse meddelas. Frågan besvaras nekande. Närmare detaljer beträffande RB:s allmänna grunder för åtalsunderlåtelse(kap. 7-13) Kommitténhar funnit, att grundbestämmelsen om åtalsunderlåtelse liksom r n. bör tas in i20 kap. 7 § RB. Bestämmelsen inleds med den allmänna grundförutsättningen atl åtalsunderiåtelsefår meddelas, om hinder ej möler med hänsyn lill vikligl allmänl eller vikliglenskilt inlresse. Därefler behandlas under fem särskilda punkter de olika kategorierav fall där åtalsunderlåtelse skall vara möjlig. Den försia punklen avser bötesbrottslighet.Enligt den andra punklen kan åtalsunderiåtelse meddelas i vissa konkurrens-och ålerfallssilualioner.Den iredje punkten avser s. k. resocialiseringsfall, dvs. sådana fall därlagöverträdaren blir föremål för åtgärd av vård-, siöd-eller hjälpkaraktär och ålgärdenbedöms vara ägnad alt främja hans anpassning i samhället. Enligt den fjärde punklenskall åtalsunderlåtelse kunna meddelas som ersäitning för förutsedd villkorligdom. Den femte punkten avser sådana fall, där vissa samhällsingripanden (avannat slag än resocialiseringsåtgärder) eller vissa åtgärder av annal slag kanmedföra all åtal kan avvaras. Liksomf n. bör det enligt kommitténs uppfattning också finnas en möjlighel lör RÅ aui fall av undantagskaraklär besluta atl åtal inte skall väckas. Regleringen idenna del har utformats på etl annorlunda sätl än övriga åtalsunderlålelsefall,och bestämmelse i ämnel har därför tagils in i en särskild paragraf i 20 kap. RB. Kommiiténföreslår vidare en särskild beslämmelse som ger åklagaren rätt au besluta om åtalsunderiåtelsei samband med nedläggande av åtal. Närdet gäller bötesbroUslighel (kap. 7) bör enligt kommitténs mening väsentliglutökat uirymme skapas för åtalsunderlåtelse genom kommitténs förut angivna gmndrekvisil,avseende viktigt allmänt eller viktigt enskilt intresse. Kommitténs förslag idenna del innebär, au åtalsunderlåtelse skall få meddelas om hinder ej mötermed hänsyn lill sådanl intresse oth om det kan antagas au i händelse av lagföringannan påföljd än böter inte skulle komma att övervägas. Kommittén föreslårockså, att ärendena om åtalsunderlåtelse enligt denna punkl (liksom följande punkler)genomgående skall få avgöras i de lokala åklagardistrikien. Härigenom lorde lidsvinsieruppnås. 1fråga om åtalsunderlåtelse i vissa konkurrens- och återfallssiiuaiioner (kap.8) anför kommiitén. att den förhållandevis återhållsamma lillämpningen avnuvarande möjlighel lill åtalsunderlåtelse vid seriebrottslighet och annan broiisflerheihar flera förklaringar. Den viktigaste är säkerligen bestämmelsens avlältning,med kravet att del skall vara "uppenbart" atl del eller de broll förvilka åtalsunderiåtelse övervägs är utan "nämnvärd" betydelse med hänsynlill påföljden. Kommittén anser, au del är vikligl från resurs-besparingssynpunkialt åtalsbegränsningar sker i större utsträckning vid se- 1984/85:3 76 riebrottslighet.I syfte atl uppnå en vidgad tilliimpning föreslår kommillén, att åklagaren omhinder ej möler med hänsyn lill viktigt allmänt eller vikligl enskill inlresse,skall fä besluta om åtalsunderlälelse vid seriebrottslighet och i andrakonkurrensfall, om annat av den missiiinkte förövat brott medförl eller kanantagas medföra sådan påföljd, au någon påföljd däruiöver i anledning av delföreliggande brotiei ej befinnes påkallad. Kommittén anger närmare rikllinjerför hur ålal vid seriebrotislighei bör kunna begränsas till etl anlal typfall,medan andra broll i broitsserien skall kunna åberopas endasl som försvårandeomständigheter. I del sammahanget uppmärksammas vissa rätiskraftsfrågor. Närdet gäller de s. k. resocialiseringsfallen (kap, 9), föreslår kommillén attåklagaren, om hinder ej möter med hänsyn lill viktigt allmänt eller vikliglenskilt intresse, skall få besluta om åtalsunderiåtelse, om vård som avses i 31kap. 2-4 §§ BrB eller annan vård-, stöd- eller hjälpåtgärd kommer till ståndutan lagföring saml ålgärden kan anses ägnad att främja den misstänktesanpassning i samhället. Tillresocialiseringsfallen hänför kommittén till en börian psykiskl avvikandelagöverträdare, alkoholmissbrukare och narkotikamissbrukare. Av intresse idetta sammanhang är vidare de som, när åtalsfråga uppkommer, redan är föremålför kriminalvård i frihei. (I sisinämnda fall torde dock förelrädesvisbestämmelsen i den nya punklen 2 om åtalsunderlåtelse i vissa konkurrens- och ålerfallssilualionerbli lillämplig.) Som en yueriigare, något heterogen kalegori av resocialiseringsfallbeiraktas vidare sådana personer som - utan au orsaken till brottsligheten, ålminstonesåviu känt, är att söka i psykisk sjukdom eller andra liknande besvär,missbruksformer eller dylikt - blir föremål för sociala stödåtgärder såsomhjälp med boslad, arbeie, arbeislräning, omskolning och annan utbildning m. m.En kategori som också kan vara all hänföra lill resocialiseringsfallen är underårigalagöverträdare som blir föremål för stödåtgärder m. m. För dessa föreslåsemellertid särskilda och i princip generösare bestämmelser, varför de behandlasi en senare avdelning av betänkandet. Den allmänna regleringen om ålalsunderiåielsei resocialiseringsfall får dock viss betydelse även för de unga lagöverträdarna,eflersom kommittén anser att RB:s reglering skall vara generellt gällande ochatt den särskilda regleringen för de underåriga skall utgöra en komplettering. Närdel gäller frågan vilka slag av ålgärder som skall kunna ligga till grund förbeslut om åtalsunderiåtelse, kan detta i princip vara vård-, stöd-eller hjälpåtgärdav alla de slag. Del kan vara fråga om mycket ingripande åtgärder som vidtas oberoendeav den misstänktes egen vilja - typ sluten psykiatrisk värd - och det kan varafråga om åtgärder som bygger på den misstänktes frivilliga medverkan. Detväsentliga är att ålgärden skall vara ägnad att främja den misstänktesanpassning och därmed kunna göra straff-rättslig reaktion onödig. Kommittén geren närmare exemplifiering av ålgärder som normalt synes kunna göra ålalonödigt vid brottslighet av ej alltför grov natur. Omåtgärden är sädan alt den helt bygger på den misstänktes frivilliga medverkan,kan det måhända synas som om ålgärden inte är någon slark gmnd för åtalsunderiåtelse.Åklagaren avses därför i sådana fall få formell befogenhet att avvakta och sehur ålgärden verkar, innan han tar definitiv ställning i åtalsfrågan. För dessaoch liknande fall föreslår kommiitén en 1984/85:3 77 möjlighetför åklagaren att förklara åtalsfrågan vilande i avvaktan på utfallet av ålgärden.Givelvis kan det också i dessa fall, liksom i övriga fall av ålalsunderiåielse,bli fråga om ålerkallelse av beslulel om åtalsunderlåtelse. Som en nyhet ifråga om återkallelseinstitutet föreslår kommillén, au ålerkallelse inte fårske sedan tvä år förflutit från beslulel om åtalsunderlåtelse. Möjlighetenatt meddela ätalsunderlåtdse som ersäitning Jör villkorlig dom behandlashärefter (kap. 10). 1 sådana fall, där det finns fog för au anse att brottet -när det ligger ovanför bötesnivån - är en engångsföreteelse och där prognosenär god, blir resullatet av en lagföring regelmässigt all den tilltalade fårvillkorlig dom, som i realiteten inte är mycket mer än en varning. Kommitténanser, att i stort sett samma resultat bör kunna åstadkommas utan att denmisstänkte behöver lagforas. Åklagaren bör därför, om hinder ej möter med hänsyntill viktigt allmänt eller vikligl enskill intresse, få besluta om åtalsunderiåtelse,om det kan antagas au i händelse av lagföring den misstänkte skulle komma att ådömasvillkorlig dom. -Den ovan nämnda begränsningen av åierkallelsemöjligheteii tillivå år lorde få sin främsla belydelse i de fall, då ålalsunderiåielse meddelassom ersällning för villkorlig dom. Därigenom lorde uppnås en tämligen god överensslämmelsemed den villkoriighel som präglar denna påföljd. För lillämpningav nu ifrågavarande bestämmelse krävs, atl åklagaren har lillgång lill sådanauppgifter om den misstänktes person att han kan göra en någorlunda säkerbedömning av dennes prognos. Kommiitén föreslår en ny form avpersonundersökning, som kallas begränsad personundersökning. Förordnande omsådan personundersökning skall åklagaren kunna ge, och rälien behöver alltsåinte kopplas in. Dennya punklen 5 i grundbestämmelsen om åtalsunderiåtelse avser sådana fall, därden misstänkte har blivit föremål för samhällsingripanden eller andraingripanden av vissa slag (kap. 11). Kommittén föreslår au åklagaren, om hinderej möter med hänsyn till viktigt allmänl eller viktigt enskilt inlresse, skallla besluta om åtalsunderiåtelse, om den misstänkte i annal fall än som harnämnts förut i grundbestämmelsen blir föremål för åtgärd frän samhällels sidaeller på annal sätt och åtgärden är av så ingripande art alt lagföring ejfinnes påkallad. De fall som avses här är som nämnls i första hand sädana därbrott har begåtts i anställning och har leu lill disciplinpåföljd avprivaträttslig an eller lill avskedande eller uppsägning och sådana fall där ullänningefter brou blir föremål för avvisning, förvisning eller utvisning. Även vissaandra typerav samhällsingripande åsyftas dock, exempelvis anhållande ellerhäktning i fall där brottet sedermera befinnes ha varil lindrigare än vad somförst antagits. Åtalsunderiåtelsei s. k. /?/f-/o//behandlas härefter (kap. 12), Kommiuén föreslär, att RÅ fär möjlighetatt pröva åtalsunderiålelsefrågor utan au därvid vara formellt bunden av delmed åtalsunderlåtelseinstitutet förenade -oskrivna - kravel alt skuldfråganskall vara klarlagd. Inie heller den likaledes oskrivna grundsatsen, att åtalsunderiåtelsei regel ej bör beslutas om den misstänkte mot.sätter sig del, torde behövautgöra hinder mot åtalsunderlåtelse på RÅ-planet. Vidare anser kommittén, atldel nuvarande kravel i fråga om den misstänktes prognos i avseende på laglydnadför framliden bör lämnas utanför lagtexten. Den föreslagna bestämmelsen innebäratt RÅ, utan hinder av de förutsättningar som i övrigl gäller för åtalsunderiåtelse,skall fä besluta att ej väcka åtal, om del på grund av särskilda omständigheter 1984/85:3 78 ttefinnesatt påföljd för brotiei inte är erforderlig eller au eljest synneriiga skältalar mot åtals väckande. Bestämmelsen lorde enligt kommitténs mening äventillgodose de önskemål som uttalats om atl individuella fall av abolitionskaraklärskall kunna prövas på lägre nivå än regeringens. Slutligenbehandlas ålalsunderiåielse genom nedläggande av åtal (1} kap.). F. n. saknasuttrycklig bestämmelse som ger åklagaren rätt alt nedlägga ell väckt åtal isådana fall, där det efter åtalels väckande framkommer nya omständigheter avsådan beskaffenhel all beslul om åtalsunderlåtelse skulle ha kunnal meddelas,om dessa omständigheter förelegat eller varit kända redan vid liden för ålalsprövningen.Kommiuén har ansett det önskvärt att rättsläget klarläggs i detta hänseende,inte minst med hänsyn till den utvidgning av möjligheterna lill ålalsunderiåielsesom kommillén i övrigt föreslår. Åtalsunderlåtelse i fråga om unga lagöverträdare (kap. 14och 15) lfråga om underåriga lagöverträdare (dvs. lagöverträdare som vid broiietsbegående inle fyllt ) har man enligi kommitténs upplänning redan mednuvarande lagsliftning och dess tillämpning nåll så långt man kan komma i åtalsbegränsningshänseende.Det konstateras nämligen atl redan nu det är lagsliftarens mening, att åtalnormalt inte skall anslällas mol sådana lagöverträdare. Kommiitén har därförfunnit sig böra främst inrikla Ulredningsarbelet på all komma lill räua med denofta besvärande tidsutdräkt som känneiecknar handläggningen av mål mot ungalagöverträdare. Enighelråder om att del är viktigt att ålgärder sätts in i så nära anslulning tillbrottets begående som möjligt. Den nuvarande handläggningsordningen med remissfrän åklagarmyndigheten lill barnavårdsnämnden, ulom i fall när brottet ärringa, och beslul av statsåklagare motverkar uppenbariigen delta. Kommitténsförslag i fråga om underåriga lagöverträdare syflar till au råda bot på de nupåtalade olägenhelerna. Kommitténhar funnit, all nuvarande form med särskild lag belräftande unga lagöverträdarebör behållas. Reglerna om åtalsunderiåtelse för dessa fall röruisäiis alltsåliksom f. n vara inlagna lag i ämnet. Lagen föreslås inledd med en portalbestämmelsesom bör genomsyra lagens hela tillämpning, nämligen att handläggning som avsesi lagen skall ske skyndsamt. Bestämmelserna om åtalsunderlåtelse ifråga om underårigalagöverträdare föreslås intagna i 2 j. Liksom i de fall som avses i förslageti 20 kap. 7 ;; RB skall gälla som allmän rörutsäiining för åtalsunderiåtelse,au hinder ej möter med hänsyn till vikligl allmänt eller viktigt enskilt inlresse.På samma sätl som nuvarande 1 i lag ger bestämmelsen åklagarenbefogenheter utöver vad som följer av 20 kap. 7 ;j RB. Desärskilda förutsäliningarna för åtalsunderlåtelse las sedan upp under tre olikapunkter i 2 ;: lag. 1punkt I behandlas de fäll. där broitei uppenbarligen har sken av okynne ellerförhastande, och bestämmelsen anknyter väsentligen iill gällande räu. Enligtpunkt 2 får åtalsunderlåtelse meddelas vid försiagångsbrouslighei av underårig;lidigare brottslighet av bagaiellnalur skall dock ej inverka. Besiämmelsen idenna del har uilbrmais så, all åklagaren får besluta om åtals- Prop.1984/85:3 79 Underlätelse, om den underårige enligt lillgänglig ulredninginie lidigare har begåii broll, för vilkel fängelse i mer ärföreskrivet. I förutsällningen att den underårige är all belrakla som försiagångsbroiislingligger all han inie förut dömts Ibr broll av angiven svårhetsgrad eller iåu åtalsunderiåtelseför sådant brou. All åklagaren skall göra bedömningen huruvida del är fråga om försiagängshroiisligheieller inie på grundval av lillgänglig Ulredning innebär, alt åklagaren inte harnågon absolut skyldighet alt kontakta barnavårdsnämnden eller annal organ förkontroll av de uppgifter som polisen inhämtat från del centrala polisregistreti förundersökningens inledningsskede. Om detdäremot framgår alt den underårige har begått brott tidigare - här bortsesalltså från bagaiellbroitslighet - blir en lillämpning av iredfe punkten i denföreslagna bestämmelsen aktuell. 1 sådana fall bör åklagaren som regel hörabarnavårdsnämnden före beslut i åtalsfrågan. i yllrandeeller annal besked, exempelvis genom protokollsutdrag, au den underårige äreller kommer all bli föremål för ålgärd som nämnden finner vara ägnad atlfrämja hans anpassning i samhällel, avses åklagaren kunna besluta om åtalsunderlåtelse. Frågan om åtalsunderlåtelse för lagöverträdare som fyllt18 men ej behandlas i det följande avsniu (15 kap). Några särskildabestämmelser om åtalsunderiåtelse för dessa fall har inte bedömis nödvändiga,eftersom de kommeralt omfattas av de föreslagna iredje och fjärde punkterna igrundbestämmelsen i 20 kap. 7 !j RB. Förundersökningsfrågor (kap 16-18) Kommittén har vid genomgång av bestämmelserna i 23 kap. RBoch förundersökningskungörelsen funnil. all gällande reglering i fråga omförundersökningens gång och förundersökningsledning i alll väsentligl fungerarliilfredsslällande i prakliken (16 kap). Detla bestyrks av erfarenheterna vidbesök hos olika åklagar- och polismyndigheter. För kommillén har därför detcentrala problemet blivil frågorna om regler, varigenom förundersökningsinsaisernakan begränsas. Kommitténlar lill särskild behandling upp formerna för förundersöknings avbrytande (11kap.). atl frågan om beslutsformen, när enförundersökning upphör ulan au beslul meddelals om ålal eller åtalsunderiåtelse.vållat ålskilligi huvudbry. Enighel lorde dock råda om all. när någon är skäligenmisstänkt broll. som huvudregel gäller alt beslut 1 åtalsfråga skallmeddelas, medan i övrigt beslul om nedläggande av förundersökning får ges. Denväsentligaste skillnaden mellan beslutsformerna är all beslul i åtalsfrågan moiiveras.vilket cj brukar göras vid nedläggningsbeslut Kommittén kan lor sin del intefinna all behovet av motivering är så framträdande, all man har anledning atlkräva beslul i åtalsfråga i samtliga fall, där det finns någon som är skäligenmisstänkt. Vissa läll kan visserligen urskiljas, diir visst inlresse avmotivering toreligger. men för dessa fall kan enligi kommiucns mening gessärskilda föreskrifter, som ger anvisning om niir molivering bör lämnas.Kommittén föreslår alllsä. all man slopar den rådande skillnaden mellan de nubehandlade besluls- 1984/85:3 80