prop · G803110 · 1984-12-31 00:00:00 — Den i prakliken viktigaste rältsföljden av etl avtal omförvaring är enligt gällande, disposiiiv rält atl näringsidkaren blirskadeslåndsskyldig mol konsumenien om del inlämnade föremålel i samband medförvaringen skadas eller kommer bort. Näringsidkaren anses härvidlag bära ells.k. presumlionsansvar, dvs. han går fri från skadesiåndsskyldighel endasl omhan kan visa all skadan inte har berott pä försummelse från hans sida. Beträffande avtal om förvaring finns f.n. vissabestämmelser i 12 kap. handelsbalken som har rubriken . Dessa bestämmelser hör lill de regler i 1734års lag som alltjämt är gällande. De har inle anpassats för atl reglera sådanyrkesmässig förvaring som näringsidkare numera i stor utsträckning utför åtkonsumenter. Prop.1984/85:110 115 Bortsettfrån den ledning som likväl kan hämlas från de nämnda besläm- Avtal omförvaring melserna är man, när del gäller alt faslslälla vad som utgör gällanderätt beträffande yrkesmässig förvaring, hänvisad till rättspraxis samt tillanalogier från närliggande avtalsområden, allmänna rättsprinciper och en delframslällningar i den juridiska litteraturen (se numera särskilt ,Särskilda avtalstyper 1, 1976, s. 80-102). 1 prakliken regleras de yrkesmässigaförvaringstjänsterna oftasl genom standardavtal med ett större eller mindretillämpningsområde. Villkoren i standardavtalen avviker ofta från vad somannars skulle gälla. Det är t. ex. inte ovanligt alt näringsidkarens ansvarmot konsumenten för skador på etl förvaral föremål begränsas på olika sätl (seBengtsson s. 94-98). Detfinns etl nära samband mellan avtal om förvaring och sådana avtal om arbete pålösa saker som för arbelels ulförande överiämnas lill näringsidkaren. Desistnämnda avtalen inrymmer som en biförpliklelse för näringsidkaren ettmomeni av förvaring. En näringsidkare som lar emol en sak för reparalion e.d.är sålunda skyldig inte bara atl utföra reparationsarbetet på ett fackmässigltillfredsställande sätt utan även all förvara och i övrigl la vård om sakentill dess atl den återlämnas lill konsumenten. Denna vårdplikt kommer enligtden nya konsumenltjänsllagen atl vara sanktionerad främst genom deskadeståndsregler som jag har förordat i avsnitt 2.6.2. Enligt dessa skallnäringsidkaren, om konsumenlens egendom skadas medan den är i näringsidkarensbesittning, ha i princip samma skadeståndsansvar mol konsumenten som del somf.n. anses gälla vid avtal om förvaring. Näringsidkaren skall sålunda varaskyldig alt ersätta konsumenten dennes skada, såvida inte näringsidkaren kanvisa atl denna ej beror på försummelse från hans sida. Likheten mellan de bådanu berörda avtalssituationerna visar sig yllerligare i all de mera renodladeförvaringsavialen ofta kombineras med överenskommelserom atl näringsidkaren isamband med förvaringen skall ulföra vissl arbete på den förvarade egendomen,l. ex. underhålls- och reparalionsarbele eller rengöring. Deberöringspunkter som alltså finns mellan förvaringsavialen och flertalet avtalom arbete på lösa saker gör att rättsreglerna beträffande de båda avtalstypernaså långt som möjligt bör samordnas. Av betydelse är inte minst att debestämmelser som jag har förordat i avsnitt 2.6.2 om näringsidkarensersättningsskyldighet mol konsumenien för sådana skador på konsumentens egendomsom inträffar medan egendomen med anledning av ett avtal om reparation e.d. äri näringsidkarens besittning avses vara tvingande till konsumenlens förmån. Vidavtal om arbele på en lös sak skall näringsidkaren alltså inte kunna friskrivasig från eller begränsa detta skadeståndsansvar. Det är givet atl man mot denbakgrunden måste ompröva de möjligheter till ansvarsbegränsning somnäringsidkaren enligt gällande rätl har vid avtal om förvaring. Delmest ändamålsenliga sällel all åstadkomma den önskvärda samordningen är enligimin mening atl reglera även förvaringsavtal mellan nä- ringsidkare ochkonsumenter i den nya konsumenttjänstlagen. Som jag strax skall återkomma lillpassar merparten av de regler som jag i de föregående avsnitten har föreslagilbeträffande avtal om arbete på lösa saker m. m. även för förvaringsavialensdel. Behovel av särskilda regler rörande dessa avial är inle slort. Det ärdärför inle nödvändigl alt, som ulredningen närmasl har varit inne på vid sinaöverväganden cm en framlida uividgning av lagens tillämpningsområde, tillförakonsumenttjänstlagen etl speciellt avsnitt om förvaringsavtal. De särskildaregler som behövs för dessa avtal kan las in i de avsnitt av lagen eller i deenskilda beslämmelser där de sakligl sell hör hemma. Defrågor som berörts har diskuterats vid den hearing om förvaringsavtal somhölls (se avsnitt 1). Mittförslag: Lagen skall omfatta avtal mellan näringsidkare och konsumenter omyrkesmässig förvaring av lösa saker (ulom levande djur). Utredningensförslag: Saknar motsvarighet till mitt förslag. Skälenför mitt förslag: På motsvarande sätt som då det gäller avtal om arbele på lösasaker m. m. bör lagen i fråga om förvaringsavialen omfatta avtal där behovet avrättsskydd för konsumenter typiskt sett är särskilt framträdande. Detla gälleravtal enligt vilka en näringsidkare i sin yrkesmässiga verksamhel ålar sig eltförvaringsuppdrag för en privatpersons huvudsakligen enskilda ändamål.Förvaringsavtal i andra partsrelationer bör lämnas uianför den reglering somdiskuteras . 1 avsnill 2.2.1 har jag konstaterat att det beträffande avtal omarbele på lösa saker m. m. inle behövs några särskilda beslämmelser ikonsumenttjänstlagen rörande s. k. förmedlingsfall. Vad som sagts där hargiltighet även i fråga om förvaringstjänsterna. Lagenbör i princip omfatta förvaring av lösa saker. I likhel med vad som harföreslagils belräffande avtal om arbete på lösa saker bör undanlag dock görasför avtal om förvaring av levande djur. Något behov av tvingande lagreglerrörande sådana tjänster - t.ex. omhändertagande av hundar på -synes inte föreligga. En annan sak är att konsument-ijänsilagens regler omförvaring, så långt de passar, bör kunna ijäna lill ledning när det gäller allfastställa parternas plikter och rättigheter i sådana avseenden som intesärskilt har reglerats i ett förvaringsavtal beträffande ett levande djur. 2.11.3Kraven på näringsidkarens preslation m. m. Mitt förslag: De krav på fackmässigt lillfredsställandeutförande av tjänsien m. m. som har föreslagits beträffande avtal om arbete påegendom skall gälla också vid avtal om förvaring. I lagen las in en särskildregel om vad som vid avtal om förvaring skall anses utgöra fel hos ijänsten. 1övrigt skall vid avtal om förvaring gälla väsentligen samma regler rörande feloch dröjsmål på näringsidkarens sida som vid avtal om arbete på egendom. Utredningens förslag: Saknar molsvarighel lill millförslag. Skälen för mitt förslag: Vid avtal om förvaring av lösasaker bör som grundläggande krav gälla atl förvaringen anordnas på ellfackmässigl tillfredssiällande sålt. Näringsidkaren bör vidare, på samma sällsom vid Uänsler avseende arbete på egendom, vara skyldig atl med lillbörlig omsorgta lill vara konsumentens intressen saml vid behov om möjligt samråda med dennebeträffande tjänsien. I enlighel härmed bör näringsidkaren även vara skyldigatt avråda konsumenien från all låla ulföra en förva-ringsUänsl som på grund avolika omsländigheler inle kan anses vara till rimlig nytta för konsumenten.Också de regler om tilläggsarbete som jag har förordat bör i principgälla vid förvaringsavialen. Vidare bör även för förvaringsavialens del gälla all detmalerial som evenluelll fordras för tjänstens genomförande skalltillhandahållas av näringsidkaren och alt materialet skall vara av normall godbeskaffenhet, allt såvida inle annal följer av avlalel. Lika litel som tjänsteravseende arbete på egendom bör förvaringsljänster få utföras i strid motoffenlligrättsliga säkerhetsföreskrifter. I avsnitt 2.4 har jag, såvitt gäller tjänster avseendearbele på egendom, behandlat olika frägor rörande fel hos en tjänsl. Frågan omfel hos tjänsten torde visserligen generelll sett spela en mindre framlrädanderoll vid förvaringsljänster än vid tjänster som gäller arbete på egendom. Delsom i prakliken är vikligast vid förvaring är näringsidkarens skadeslåndsansvarmot konsumenten för skador på den förvarade saken (se avsnitt 2.11.4). Enligt gällande rätt har konsumenten dock även rätt allexempelvis häva ett avtal om förvaring, om del visar sig all förvaringen ärordnad på etl sämre sätt än som har avtalals och della fel är av väsenlligbeiydelse för konsumenien. För min del kan jag inle finna annal än allkonsumenien vid Uänster avseende förvaring bör, om ijänslen utförs felakUgt, hatillgång till i princip de befogenheter som tillkommer honom vid fel hosijänster som avser arbete på egendom. När del gäller frågan om vad som skall anses utgöra felkan dock de regler som jag i avsnitten 2.4.1 och 2.4.2 har föreslagitbeträffande tjänster avseende arbele på egendom inte tillämpas fulll ul vidavtal om förvaring. Prop.1984/85:110 118 Vid dessa avtal bör del avgörande för om konsumenien skallkunna göra Avtal om förvaring gällande olika påföljder vara hur förvaringenanordnas. Normerna för bedömningen av om förvaringen sker på elt säll sommedför atl Uänsten skall anses felaktig bör däremot i princip vara desamma somvid Uänsler avseende arbete på egendom. Vad jag nu har sagl innebär att entjänst avseende förvaring skall anses felaktig, om förvaringen sker på elt sällsom avviker från vad som har avtalals eller från vad konsumenien har rått allkräva enligi lagens regler om de grundläggande anspråken på näringsidkarenspreslalion. Delsamma bör gälla om förvaringen inle sker i överensslämmelse medmarknadsföringsuppgifier av betydelse för bedömningen av tjänstens beskaffenheleller ändamålsenlighel eller om näringsidkaren har underlålil all före avtalelsingående lämna konsumenien viktigare informalion om tjänstens beskaffenheleller ändamålsenlighet. 1 avsnitt 2.4.3 har föreslagits regler om vilken tidpunktsom skall vara avgörande för bedömningen av om en Uänst avseende arbete påegendom skall anses felaktig. Dessa regler, som i princip innebär atl en tjänslinte kan anses felaktig förrän uppdraget har avslulals, saknar aktualitet vidförvaring. Här är det nämligen fråga om en fortlöpande preslalion frånnäringsidkarens sida som skall vara felfri . De nämndareglerna bör alltså inte ha tillämpning på förvaringsljänster. Motsvarandegäller belräffande de i avsnitt 2.4.4 behandlade reglerna om näringsidkarensansvar enligi en Udsbeslämd garanti. Vad härefter angår konsumenlens befogenheler vid fel hostjänsten (jfr avsnitt 2.4.5) bör konsumenten även vid förvaring ha rätl altkräva atl näringsidkaren utan extra kostnad för konsumenien avhjälper ett fel,dvs. i fortsättningen anordnar förvaringen på elt felfritt sätl. Konsumenten bör vidare ha rätt att göra avdrag på prisetpå grund av att förvaringen har skett på etl felaktigt sätl. Prisavdraget börbestämmas till ett belopp som moisvarar felets betydelse för konsumenten, såatt man i princip återställer den relation mellan värdet av parternasprestationer som har mbbals genom den felakiiga förvaringen. En särskild bestämmelseom detla bör tas in i lagen. Om det är av väsentlig betydelse för konsumenten atlförvaringen anordnas i enlighet med avlalel eller annars på etl felfritt sätloch denna fömtsättning brister, bör konsumenten ha räll atl häva avtalet förframliden. Om syftet med tjänsten på gmnd av den felaktiga förvaringen ihuvudsak är förfelat, bör han kunna häva avlalel även belräffande den del avförvaringen som redan har utförts, dvs. helt befria sig från skyldighelen atlbetala för Ijänsten. Om konsumenten åsamkas ekonomisk skada på grund av attförvaringen har skett på ett felaktigt säll, bör han naluriigtvis i princip harätl lill skadestånd av näringsidkaren. Jag återkommer lill della i avsnitt2.11.4. Liksom vid tjänster avseende arbete på egendom börkonsumenten vid förvaringsljänster kunna hålla inne en så stor del avbetalningen som Prop.1984/85:110 119 fordras för all ge honom betryggande säkerhet för hansolika anspråk på Avtal om förvaring grund av ett fel hos ijänslen (seavsnitt 2.4.5). 1 fråga om konsumentens skyldighel atl reklamera om hanvill åberopa ett fel hos en tjänst avseende förvaring saml i fråga ompreskriplion av rätten all åberopa elt fel bör gälla samma regler som de somjag lidigare har förordat i dessa frågor när del gäller ijänster som avserarbele på lösa saker. Jag får i denna del hänvisa lill vad som har sagls iavsnitten 2.4.6 och 2.4.7. Jag övergår härefter till frågor rörande dröjsmål pånäringsidkarens sida vid förvaringsljänster. Till näringsidkarens förpliklelser vid avtal om förvaringav lösa saker hör atl påbörja tjänsien - dvs. la emot saken för förvaring - iräll lid. Självfallel är della dock akiuelll endasl när det kan anses varaavtalat på förhand atl saken skall las emol för förvaring vid en viss angivenlidpunkl eller vid anfordran e.d. Om näringsidkaren i elt sådani fall inleiakttar den överenskomna tiden bör del anses föreligga ell dröjsmål på hanssida. Detla motsvarar vad som i avsnill 2.5.1 har föreslagils beträffandeunderlå-lenhet från näringsidkarens sida att iaktta en överenskommen lid föratt påbörja en tjänsl som avser arbete på egendom. Det bör vidare anses utgöra ett dröjsmål pånäringsidkarens sida, om uppdraget inte avslutas - dvs. den förvarade sakeninle ålerlämnas lill konsumenten - i räll tid. Vad som ulgör rätt lid försakens äleriämnande till konsumenien torde vid förvaring i regel framgå direklav avtalet. Det finns enligt min mening inle anledning all reglera denna fråganärmare genom tvingande lagbestämmelser. Jag får hänvisa till vad som har sagtsi avsnitt 2.5.1 om motsvarande fråga vid andra tjänster. Om något särskilt inte har avtalats belräffande tiden försakens äleriämnande lill konsumenien är elt avtal om förvaring att uppfattasom gällande lills vidare, med rätl för båda parter atl säga upp avtalet utanatt behöva åberopa något skäl. 1 elt sådani fall har konsumenien räll allålerfå saken vid anfordran, eventuelll efler tillsägelse (uppsägning) en vissskälig tid i förväg. Huruvida någon sådan uppsägningstid - när särskilt avtalinte har träffals om det - skall behöva iakttas från konsumentens sida och hurlång uppsägningstiden i så fall skall vara får bedömas med hänsyn lill vad detär för en sak som avtalet avser, hur förvaringen enligt avlalel har anordnatsoch andra omsländigheler av beskaffenhel all inverka på dessa frägor. Del kaninte anses lämpUgl att ställa upp någon mera preciserad disposiiiv lagregel omdetta. Del sagda leder till alt man för bedömningen av om del vidförvaring skall anses föreligga ell dröjsmål med uppdragels avslulande börkunna lillämpa samma regler som de som i della avseende har förordals beträffandeIjänsler avseende arbele på egendom (se avsnitt 2.5.1). Det skall alltså ansesutgöra elt dröjsmål på näringsidkarens sida. om den förvarade saken inte haråterlämnats inom den lid som har avtalats eller, om någon 1984/85:110 120 tidinte har avtalals, inom den lid som är skälig med hänsyn särskilt lill vad Avtal om förvaring som är normalt för ensådan förvaringstjänsl som avlalel gäller. här räknas från del attavtalet sägs upp lill upphörande eller konsumenien på annal säll gör anspråkpå all ålerfå den förvarade saken. framhölls är det vid mångaförvaringsUänster klart alt "skälig Ud" innebär genast vid anfordran. Liksomnär det gäller Uänsler avseende arbele på egendom blir del givelvis inle frågaom ell dröjsmål på näringsidkarens sida, om ålerlämnan-del av saken försenas pågrund av någon omsländighel på konsumenlens sida. I sammanhängd bör framhållasall konsumenten, som jag skall återkomma lill i nästa avsnill, i princip börbära risken för att en förvarad sak under förvaringen skadas eller går förioradpå grund av en ren olyckshändelse. Delta får till följd atl det inte kan ansesulgöra ell dröjsmål på näringsidkarens sida, om återlämnandet försenas ellersaken inle alls kan ålerlämnas på gmnd av atl den har skadals eller förslörtseller förkommil genom en sådan olyckshändelse som konsumenien bär risken för. 1fråga om konsumenlens befogenheler mol näringsidkaren vid dröjsmål på dennessida bör i princip gälla samma regler som de som lidigare har förordalsbelräffande Uänsler avseende arbele på egendom (se avsnill 2.5.2). Konsumenienbör sålunda för del första kunna påfordra atl näringsidkaren ulför Uänsten,vilkel vid förvaring aklualiseras endast vid dröjsmål med mottagandel av densak som skall förvaras. År dröjsmålet av väsenllig betydelse för konsumenien,bör han vidare kunna häva avtalet, varvid någol olika förutsättningar bör gällaberoende på om det är fråga om ell dröjsmål med mottagandet eller återlämnandetav saken. I det förra fallel bör del räcka med all dröjsmålet är av väsentligbetydelse för konsumenten. I del senare fallet har saken däremol redan varilföremål för förvaring under någon lid. 1 detla fall bör del därför, för attkonsumenien skall kunna häva avtalet hell och därmed befria sig frånskyldighelen att belala för den prestation som redan har utförts avnäringsidkaren, krävas att syftet med tjänsien på grund av dröjsmålet ihuvudsak har förfelats. Konsumenienbör vid dröjsmål på näringsidkarens sida också ha rätt till skadestånd avnäringsidkaren för sådan ekonomisk skada som eventuelll åsamkas honom genomdröjsmålel. Den frågan behandlas i näsla avsnill (2.11.4). Vidarebör konsumenien vid dröjsmål ha rält att hålla inne betalning för tjänstenenligt samma principer som har förordals när del gäller tjänster som avserarbete på egendom (se avsnill 2.5.2). Ifråga om konsumenlens skyldighet att reklamera om han på grund av ell dröjsmålvill göra gällande olika påföljder bör vid förvaringsljänster gälla sammaregler som beträffande andra ijänsler vilka omfattas av konsumenttjänstlagen(se avsnitt 2.5.3). Mittförslag: Beträffande näringsidkarens skadeslåndsansvar mol konsumenten pågrund av fel och dröjsmål m. m. skall vid avtal om förvaring gälla sammaregler sorn vid avtal om arbele på egendom. Del innebär bl.a. altnäringsidkaren skall vara skyldig all ersätta konsumenten skador på den saksom förvaringen avser, om näringsidkaren inle kan visa att skadan ej beror påförsummelse på hans sida. Utredningensförslag: Saknar motsvarighet lill mitt förslag. Skälenför mitt förslag: Som jag nämnde i avsnill 2.11.3 är den kanske mest centralafrågan vid avtal om förvaring av lösa saker den som gäller näringsidkarensskadeslåndsansvar mol konsumenten om den förvarade saken skadas i samband medförvaringen. Enligigällande dispositiv räll anses näringsidkaren i ell sådani fall vara skyldigall ersätta konsumenten dennes skada, om näringsidkaren inle kan visa allskadan ej beror på försummelse på hans sida. Del är alliså fråga om ell s. k.presumlionsansvar. Konsumenien bär däremol i princip risken för all saken isamband med förvaringen skadas eller kommer bort på grund av renaolyckshändelser. Åvenenligi den nya konsumenltjänsllagen bör näringsidkarens skadeståndsansvar molkonsumenien för skador på den förvarade saken utformas som ell presumlionsansvar.Enligt avlalel ankommer del på näringsidkaren all förvara och vårda saken såalt den inle drabbas av skador, och eftersom näringsidkaren har saken i sinbesittning är del han som lypiskl sett har lättast all bevisa orsaken enevenluell skada (jfr avsnill 2.6.2). Del är därför fullt skäligl allnäringsidkaren, för all undgå skadestånds-skyldighet, måste visa atl skadanberor på något annal än en försummelse på hans sida. kan del inleanses oskäligl mol konsumenien all denne får bära risken för att saken isamband med förvaringen skadas på grund av rena olyckshändelser, lika väl somhan bär denna risk under lid då saken inte är föremål för förvaring. Ensärskild fråga i sammanhanget är om näringsidkaren genom den föreslagna lagenbör åläggas skyldighel att hålla en försäkring som täcker även skador genomrena olyckshändelser, närmast då skador orsakade av brand, vatten, stöld o.d.En sådan försäkringsplikt skulle kunna sanktioneras genom att näringsidkaren,för del fall alt han inle hade fullgjort försäkringsplikten, fick bära ettstrikt skadeslåndsansvar för skador som skulle ha ersatts av den föreskrivnaförsäkringen. 1flertalet fall torde saker som konsumenler lämnar in för förvaring redan varaföremål för en av konsumenien själv tecknad försäkring mol sådana skador somdet här gäller - t. ex. hem-, motorfordons- eller båtförsäkring. I den vanligahemförsäkringen och molsvarande finns sålunda ell s.k. bortaskydd förförsäkringslagarens egendom när den förvaras uianför bo- 1984/85:110 122 släden,vilkel gäller . Härtill kommer all näringsidkare Avtal omförvaring som tar emot kunders egendom i sin besittning vanligen torde ha ens.k. förelagsförsäkring som bl.a. - i vari fall iniill elt vissl belopp -läcker skador på sådan egendom genom brand, , inbrott och rån samlmaskinskador. Medhänsyn lill det sagda och med beaklande även av de upplysningar och synpunktersom inhämtades vid den hearing rörande förvaringstjänsterna somjuslitiedepartementel anordnade (se avsnill 1) finner jag detinle moliveral all nu lägga fram förslag om en lagreglerad försäkringsplikl förnäringsidkaren vid förvaringsljänster. Dettautesluter inte att näringsidkaren på grund av underiåtenhel all lecknaförsäkring eller på grund av underiålenhet att ge konsumenten erforderiiga rådoch upplysningar i försäkringsfrågan i vissa fall kan bli skyldig alt ersällakonsumenien skador avseende förvarad egendom genom rena olyckshändelser. Jagåterkommer till dessa frågor i specialmotiveringen. Ifråga om skadeståndels omfallning i fall då näringsidkaren är skyldig allbetala ersällning till konsumenien på grund av skada på den förvarade sakeninnebär gällande disposiiiv rätt att näringsidkaren i princip skall betala fullersättning för konsumenlens förlust. Närmare regler om hur skadeståndet skallbestämmas vid s.k. sakskador finns i 5 kap. 7§ skadeståndslagen. Enligt dennabeslämmelse omfaltar skadeslånd med anledning av sakskada ersättning förföljande posler: I) sakens värde eller reparalionskoslnad ochvärdeminskning, 2) annan kostnad lill följd av skadan, 3) inkomstförlust ellerinlrång i näringsverksamhet. F.n.är del inte ovanligt att näringsidkaren vid förvaringsljänster genom avtalet påolika sätl begränsar omfallningen av det skadeslånd som han kan bli skyldig attutge vid skador avseende den förvarade saken. Del kan vara fråga om enbegränsning av skadeslåndel lill ell vissl belopp eller till atl avse l.ex.endasl sakens värde eller reparationskostnad och värdeminskning. Minaförslag i avsnitten 2.6.1 och 2.6.2 innebär atl näringsidkaren vid avtal omarbete på lösa saker m. m. skall vara skyldig atl utge full ersättning tillkonsumenien för sådana skador på dennes egendom som uppkommer på grund av feleller dröjsmål eller av annan anledning medan egendomen är i näringsidkarensbesittning. Skadeslåndel skall dock i vissa fall kunna jämkas. De nämndareglerna skall, i överensslämmelse med vad ulredningen har föreslagil, iprincip vara tvingande till konsumentens förmån. Vidavtal om förvaring är del näringsidkarens huvudförpliktelse atl förvara och iövrigt vårda den egendom som avtalet avser. Redan med hänsyn till detta är detenligt min mening klarl all näringsidkaren vid avial om förvaring inle bör hastörre möjligheier atl begränsa sitt skadeslåndsansvar för skador på denförvarade saken än som lillkommer en näringsidka- resom tar emot egendom för att ulföra arbele på den och som i samband därmed -som en biförpliklelse - förvarar egendomen. Näringsidkaren bör alltså även vidavtal om förvaring - om de förul berörda förutsättningarna förskadesiåndsskyldighel är uppfyllda - vara skyldig atl i princip utge fullersättning till konsumenten för dennes föriuster lill följd av en skada på denförvarade saken. Vidare bör reglerna om delta ersättningsansvar i princip varatvingande lill konsumentens förmån. Liksom vid tjänster avseende arbete påegendom bör det finnas möjligheter atl jämka skadeståndet, om skyldighelen atlutge fulll skadeslånd skulle vara oskäligt betungande för näringsidkaren.