prop · G803110 · 1984-12-31 00:00:00 — Utredningen berör ibetänkandet flykligl det förhållandel att konsumenien själv eller genomsärskilt anlitad rådgivare tillhandahållit material eller mer eller mindrefärdiga beskrivningar och rilningar. som skall ligga till grund för utförandel(sid. 194, 196, 197 och 267 i belänkandel). Att resullalel härvid bliravhängigl av beskaffenheten av Ullhandahålld malerial jämle överiämnadebeskrivningar och rilningar, är en självklarhel inombyggnadsbranschen. Vad nu sagls gäller särskili i de fall då beskrivningar ochrilningar legal lill grund för etl anbudsförfarande och en efterföljandebeställning. Även ulredningen synes ha uppfattningen all näringsidkaren intehar anledning atl "nagelfara" för ändamålet särskilt upprättade rilningar.Nämnda förhållande måsle emellerUd komma uttryck i laglexlen eller på etlklarare sätl i motiven. Enligt 2 kap. 6§ i lagförslaget föreligger skyldighel förnäringsidkaren all avråda konsumenten från atl låla utföra Uänsten om den inlekan förvänlas bli lill rimlig nylta för konsumenten eller, sedan UänslenpåböGats, i vissa fall avråda från fortsatt utförande. 1 belänkandel angerulredningen alt näringsidkaren givetvis inte skall vara skyldig att ifrågasättadel förnuftiga Prop.1984/85:110 138 i vaGe uppdrag han får. Den föreslagna beslämmelsen harsålunda karakiär av undanlagsregel och lorde ta sjkte på lämligen sällanförekommande undanlagssilualioner. Nämnda förhållande måsle - om regeln överhuvud lagd skall leda lill lagsUftning - komma ullryck i laglexlen.exempelvis genom atl beslämmelsen förses med ell uppenbarhdsrekvisil. Del kanhärulöver enligi föreningens och förbundels mening allmänl ifrågasällas om delfinns någon anledning alt generelll uppsätta någon form av objeklivinyttokriterium för atl en näringsidkare skall kunna vara berättigad all ulföraen av konsumenien önskad Gänsl. Väl kan länkas all en enskild konsumenl kan hainlresse av alt "rusia upp" en honom Ullhörig byggnad, alldelesoavsett om della ur samhällssynpunkl ter sig som objekUvl rikligt eller ej. Denföreslagna bestämmelsen lar enligi sin ordalydelse sikle på hela Uänslen elleren reslerande del av Gänsien. Med anledning av vissa uttalanden i övrigl ibelänkandel vill föreningen pålala att del vid sammansatta och kompliceradeGänster, lyp reparalions- och ombyggnadsarbeten avseende fasl egendom, skulleföra alldeles för långi all lillämpa molsvarande princip på vaGe delåtagandeinom ramen för Uänslen. 1 moUven lill eventuell lagsliflning i denna del börsålunda klargöras alt del här är frågan om en bedömning, som skall ske molbakgrund av vilken rimlig nytta konsumenien kan anses ha hafl av Uänslen i desshelhel. Sammanfallningsvis har föreningen och förbundeluppfattningen att kap. 2 §§2, 3 och 6 i förslagel inle är anpassade lillarbelen på fasl egendom, vilkel synes ha sin förklaring i all de prakliska ochekonomiska konsekvenserna för konsumenl resp. byggföretag av föreslagna reglerinle blivit föremål för några närmare överväganden av utredningen. 5.20 (): Enligt utredningens mening är avtalsfriheten enutgångspunkt när det gäller frågan om vilkel resultat som näringsidkaren skallprestera. Ulredningen föreslår därför all Uänslen skall leda lill det resultatsom har avtalats. Om emellertid del åsyftade resultatet inte på etltillräckligt tydligl säll framgår av avtalet, bör näringsidkaren enligtutredningens mening ansvara för det resullat som konsumenien har haft anledningalt räkna med. Att Gänsten skall leda till del resultat som har avtalatssynes närmasl vara självklart. Någon molsvarande beslämmelse finns inte i t.ex.den köprättsliga lagstiftningen. Del kan mol bakgmnd härav ifrågasättas om dennu föreslagna bestämmelsen fyller etl egentligt behov. Om det åsyftade resultatet inle på ell tillräckligtlydligt sätt framgår av avtalet, synes den nalurliga ulgängspunklen föravtalstolkningen vara all del sker en objektiv bedömning av omständigheterna idel enskilda fallel. Vid denna bedömning bör hänsyn las såvälnäringsidkarens som konsumentens uppfattningar om vad avtalet kan anses gå utpå. Ulredningens förslag all endast konsumenlens uppfallning härvidlag skallvara avgörande för avtalslolkningen är för ensidigt och lorde medföra allnäringsidkaren försätts i en besvärande osäkerhetssitualion. Paragrafensulformning kan i den prakUska tillämpningen ge anledning en sådan lolkningatl balansen mellan näringsidkarens och konsumentens berättigade intressenväsenlligl Prop.1984/85:110 139 kan komma all rubbas till näringsidkarens nackdel. Härtillkommer all den "förulsebarhei" som i andra sammanhang uppslälls somen förulsällning för vissa rättsverkningar saknas här. Kraven på näringsidkarenför atl denne skall kunna undgå del ansvar som här är i fråga är orimligl högtsalta. 1 den mån en särskild regel om avtalstolkningen anses varaerforderiig -vilket kan ifrågasättas - bör densamma ulformas så, alt tolkningenskall grunda sig på objektiva omständigheler som parierna insett eller bortinse vid avlalslidpunkten eller senare under Gänstens ulförande. Beträffande resultalansvar vill KAK anföra all del iprincip synes självklart all Gänsten skall leda lill det resultat som haravtalats. Ulredningens förslag atl näringsidkare skall svara för det resultatkonsumenien kan anse sig ha anledning räkna med synes KAK kunna leda tillorimliga konsekvenser. Den föreslagna principen går också betydligt längre änvad som stadgals i gällande köplagstiftning. 1 fråga om avrådningsskyldighet vill KAK påpeka att sådanför närvarande fungerar inom ramen för Udigare nämnda MRF-överenskommelse. 1princip vill KAK dock framhålla all en långt driven avrådningsskyldighd kanleda till ur konsumentsynpunkt ofördelaktiga konsekvenser, då överdrivna kravpå näringsidkarens skyldighet att avråda konsumenien från att reparera en varakan leda till all näringsidkaren avråder reparalion enbart i syfte atl få säljanya varor i stället för atl reparera. KAK anser därför en näringsidkaresskyldighet att avråda konsumenien från all låla ulföra en Gänsl endasl skallske om del är uppenbart all Uänslen med hänsyn till priset icke bör utföras. 5.22 (): 2 kap. 5 § 3 st. I p. M tolkar förslagel så att t.ex. för en bils trafiksäkerhetnödvändigt arbete faller inom ramen för del s.k. nödfallet. M ställer sigemellertid tveksamt till att skyldigheten all ulföra della lilläggsarbeteuppkommer så snart konsumenten icke kan anlräffas saml atl dennaskyldighet föreligger även om priset för lilläggsarbetel icke ärförhållandevis lågt. När det gäller bilar borde situationen i de flesta fallvara den atl någon risk för allvarlig skada icke uppkommer så länge bilen ickebmkas. M menar därför att det ligger närmare till hands atl i detla speciellasammanhang låta kostnaderna för tilläggsarbetet vara avgörande för om arbetetskall ulföras utan konsumentens hörande. 5.23 Sjösportens samarbetsdelegation (SSD): Belräffande kraven på godtagbar preslalion sladgas allUänslen skall ulföras fackmässigl lillfredsslåilande, och att näringsidkarenskall "med omsorg tillvarata konsumenlens inlressen". Han skallUllhandahålla material om inte annat avtalats, och materialet skall vara avgod beskaffenhet. Prop.1984/85:110 140 Dessa beslämmelser om slandard är ivingande, ulom så all"hänsyn får las" lill all lägre standard överenskommits "i denmån del med beaklande av priset och övriga omsländigheler är skäligl".Molsvarande föreskrivs där parierna överenskommil om provisorisk reparalioneller all arbelel skall göras "så gott del går" eller liknande. Även som konsumentrepresenlanl kan man fråga sig vad dennaivingande regel är lill för. Parterna kan vilja överenskomma lägre slandard änden anbefallda, l.ex. där kunden inle behöver fackmässiga kunskaper och vändersig lill en icke-fackman för all få lägre pris. Fallel illuslrerar det tidigaresagda alt del kan finnas behov av en regel som inskränker möjligheten altgenom tryckta villkor sänka standardkravet för arbelet, ulan att omöjliggöraför parterna atl uttryckligen överenskomma en lägre slandard. sådanivillkor borde accepteras därför alt det är avlalal, och inle bara föranledanågol slags jämkning av den lagreglerade ordningen genom all "hänsyn fårlas" lill avlalel "i den mån del är skäligl". Den föreslagnaregeln kan omöjliggöra avtal med mindre kompetenta personer som anlilas lilllägre priser. Det kan påpekas att konsumenlköplagens regel om köp"i befinlligl skick" nog hade varil dl lämpligare mönsler för enlösning än del som kommittén kommil fram till. I 2 kap. 2 8 ges en regel all näringsidkaren skall ulföraarbelel så billigt som rimligen är möjligl. Regeln lycks innebära en dubblyrvid sidan av 12 §. I 3 § slår att tjänsien skall leda till del resultat"som har avtalats eller som konsumenten haft anledning alt räknamed". Har ett varv åtagit sig all reparera en bålmotor skall molornfungera när arbetet är färdigt. Har någon åtagit sig atl sprullackera eltbåtskrov, skall skrovet vara så blankt som kunden har anledning all förvänlamed hänsyn Ull prisel och den erfarenhel som hantverkaren uppgelt sig ha.Regeln innebär med andra ord all näringsidkaren åläggs en garanti för förväntatresultat. Del förefaller SSD atl regeln går längre än vadkonsumenten rimligen kan begära. Lagiexten har redan i 1 § angivil atl tjänstenskall ulföras fackmässigl tillfredsställande. All del dessulom skall leda lillförvarnat resulial innebär att reparatören åläggs risken för etl misslyckandetrots fackmässigt utförande. Har delta uttryckligen avialais vanligen i formav lidsbegränsad garanti - är ell sådant resullatansvar på sin plals. Åven ulanuttryckligt åtagande kan regeln tänkas vara motiverad i sådana fall därnäringsidkaren ensam råder över resultatet, t. ex. där en bil eller en maskinvaril inlämnad på en verkslad för reparalion. Men en generell regel omresultalansvar går nog längre än vad som är rimligt till konsumenlens skydd.Skall exempelvis målaren under alla omsländigheter bära risken för att enregnskur förstör den fina ytan innan den hunnit torka? 5.24 (): KF har inget att invända mol de regler som ulredningenföreslår ifråga om näringsidkarens preslalion, sällel för ulförandel,resullalel, lilläggsarbete, skyldighet att avråda och liden för ulförandel. 5.25 (): Förhållandet mellan huvudregeln om tilläggsarbete i 2:5andra st. och pristilläggsregeln i 2:13 försia st. bör ses över ytterligaresåvitt avser 1984/85:110 141 fråganom ersättning till näringsidkaren för obehörig vinsl och ursäktliga misstagfrån näringsidkarens sida. LRFifrågasätter om inte 2:5 tredje st. bör ulformas någol mer reslriktivt. Förslagetinnebär att näringsidkaren är skyldig alt utföra Ulläggsarbele på kundensbegäran, om tilläggsarbetet inte hindrar näringsidkaren i hans normalaverksamhet eller är lill olägenhel för andra kunder. Här finns ingen spärrsåvitt avser Ulläggsarbdds betydelse för kunden, ej heller undantag om vikligapersonliga skäl hos näringsidkaren föreligger. Sistnämnda aspekt torde ha vissbetydelse för familjeföretagare med endast få anställda. Näringsidkarenföreslås vara skyldig atl avråda konsumenten från Gänsten om denna inle kanförväntas bli lill rimlig nytta för konsumenien. Enligt LRFs uppfattning gårbeslämmelsen för långi. Ifråga om Uänsler som är allmänl förekommande eller däravgörandet beror på lycke och smak bör någon avrådningsplikl inle föreligga.Även andra fall kan länkas. Bestämmelsen bör ses över ytteriigare. 2 kap. 8 § Ulredningenhar föreslagit en räll för konsumenien all ulan angivande av skäl få avbeslällaen Gänsl. En fömisällning är att avbeslällningen sker innan Gänsten avslutatseller, i fråga om s.k. abonnemangsavial, under loppet av avialsUden.Utredningen har därmed gåll längre än vad som föreslagils i 37 § i förslagellill ny köplag om avbeslällning vid lillverkningsavial. Ett lagfästande av ensådan räll är ägnal all undergräva den gamla regeln att avtal skall hållas.Hovrätten släller sig därför tveksam till den föreslagna, för konsumentengenerösa avbeställningsrällen. Om förslagel genomföres är del för att förhindramissbmk nödvändigt atl näringsidkaren blir tillgodosedd i ekonomiskl avseende. Om konsumenten i ställetför all i behörig ordning avbeställa en Gänst gör sig skyldig tillkoniraktsbrott genom att inle belala eller lämna nödvändig medverkan och näringsidkarenmed anledning härav häver avlalel, skall enligt 5 kap. 4 § konsumenien varaskyldig all belala som om han hade avbeslälll Gänsten den dag näringsidkarenhävde, dock att ersättning enligt 2 kap. 9 § 2 st. inte skall utgå omkonsumenien visar atl dröjsmålel inte beror på försummelse från hans sida.Skadeståndsansvaret vid konsumentens dröjsmål är sålunda icke så slrängl somvid en i behörig ordning gjord, på sakliga skäl gmndad avbeslällning. Dellaslällningslagande från utredningens sida medför atl en konsumenl, som avser attavbeslälla, hellre försöker sälla sig i en sådan siluation alt näringsidkarennödgas häva på gmnd av dröjsmål enligt 5 kap. Avbeställningsreglerna kommericke att få någon självständig slällning om en konsumenl som vill avbeslällanår etl bättre resultat genom all inle infria sina åiaganden, alliså förhållasig passiv. Hovrätten föreslår därför all andra meningen i 5 kap. 4 § - enbeslämmelse som i och för sig synes opåkallad - utgår. Prop.1984/85:110 142 När del gäller de i 2 kap. 8-9 §§ upptagna reglerna omkonsumentens avbeställningsrätt, vill tingsrätten - med sin till problem somuppkommer vid domstols rättstillämpning avgränsade granskning - inte yttra sigöver den för konsumenten långtgående befogenhel förslagel innehåller. Dock villtingsrätten påpeka alt regleringen av näringsidkarens rätl lill ersällning börske med utgångspunkt i prisel för Uänsten. Det torde i princip varaavbeställaren som skall ha bevisbördan för påståenden att den ersättning somnäringsidkaren kräver är oskälig. Paragrafen kan alltså leda till bedömningarav annan art än konsumenten tänkt sig och del är inle uteslutet att konsumentenhärigenom dras in i processer. Med tillfredsställelse noterar atlulredningen föreslår en lagfäsl säll lill avbeställning för konsumenten. Frånkonsument-skyddssynpunkt är det särskilt viktigt atl ulredningen inleföreslagil all rätten till avbeslällning skall vara beroende av altavbeslällning kan ske utan väsentlig olägenhel för näringsidkaren. Härvidlag äralltså ulredningens förslag att föredra framför köplagsutredningens lidigareframlagda förslag. Konsumenttjänsluiredningens regel i 2 kap. 8 S ler sigenligt ändamålsenlig. Beträffande regleringen i 2 kap. 9 §av näringsidkarens rält lill ersättning har domstolen i och för sig ingen merväsentlig erinran. Det skulle emellertid vara olyckligl om olika beräkningsgrunderkom att gälla vid köp och tjänster, varför en samordning med de köprättsligareglerna följaktligen bör göras. 6.4 /KO: Utredningen föreslår alt konsumenten skall ha generellrätl all avbeställa en Uänst, dvs. ulan att anföra några särskilda skäl (2kap. 8 §). Verket ansluter sig till del som anförs som slöd för en sådan regeloch tillstyrker den föreslagna bestämmelsen. Avbeställningsrällen skall ocksågälla vid abonnemangsavtal och verket vill underslryka, alt de skäl som talarför en avbeställningsrält ofta är slarka jusl i sådana fall. Särskilt närabonnemangsavtalet fortlöpande förlängs under lång lid är det viktigt attkonsumenten har möjlighel att frånträda Gänsten. I motiven anförs, att näringsidkaren efter enavbeställning har rätl atl vidta sådana åtgärder som går ut på att hindra fara förskada på person eller egendom (s. 437). Detta ligger naturligtvis normall ikonsumentens intresse, och verket ansluler sig lill del. Av samma skäl börenligt verkels mening näringsidkaren i vissa fall också vara skyldig atlförhindra skada även efter en avbeslällning. Om näringsidkaren påböGat arbetetnär avbeslällningen sker, bör det åligga honom att undertälla konsumenien omdel föreligger fara för att person eller egendom skadas om arbelel upphör.Önskar konsumenien få sådani arbele ulfört som behövs för all hindra skadan,bör näringsidkaren vara skyldig alt utföra delta. Även om näringsidkaren intekan anträffa konsumenten bör han - liksom i fråga om tilläggsarbele (2 kap. 5 §tredje st.) - vara skyldig atl utföra sådana åtgärder som måste vidtas för atlförhindra allvarlig skada för konsumenten. Verket har ingen erinran mot all näringsidkaren vidavbeställning får ersättning för utfört arbele. Verkel har inle heller någolall invända mol att Prop.1984/85:110 143 näringsidkaren kompenseras för koslnader för sådani arbelesom inle blir av, eller för föriusi på gmnd av alt han underiåtit all åla sigannal arbele. 1 vissa fall kan del dock finnas anledning all låta konsumenienundgå ersällningsskyldighel för föriust. Liksom enligt del norska förslagetbör detta vara fallet, om konsumenten på grund av omsländigheter som inle äratl hänföra lill honom själv - t.ex. därför atl föremålel för Gänsien har gållförioral - saknar möjlighel all ulnyttja Uänslen. Del finns också anledning allöverväga om delsamma inte bör gälla om orsaken är allvariiga personliga skäl,såsom svår sjukdom. I motiven anförs att näringsidkaren kan ha inrättat sigefter uppdragel genom all inte vidta några åtgärder för alt få andra uppdrag,och atl man i elt sådani fall inte kan begära att han, för all ha rätl lillersällning för förlusl, påvisar alt han blivit erbjuden något annat arbete (s.440). Del bör enligt ulredningen i allmänhel räcka med att del är sannolikl althan gått miste om en annan inkomstkälla. Enligt verkels mening kan man intebortse från atl näringsidkare med normall dålig orderingång vid avbeslällningkan komma all missbruka regeln. Den kan också komma att medföra allnäringsidkare vid avbeslällning överlag yrkar ersällning för förlusl, ulan atlförebringa någon egenllig bevisning. Beviskravet får därför inte sältas alltförlågl. Verket ansluler sig lill bedömningen ail standardiseradeersättningsbelopp kan vara till fördel från konsumentsynpunkt. Ersättningenssloriek blir förulsebar och tvister kan undvikas (s. 184). Verket har därföringen erinran mot den föreslagna regeln (2 kap. 10 §). Beslämmelsen får dockinle tas till intäkt för all man inför krav på ersättning vid avbeslällning ibranscher där del inle las ut någon sådan. Det bör också belönas, allersättningsbeloppen för atl vara skäliga bara bör få sältas så högl atl deläcker näringsidkarens förlust men däremol inle ger vinsl. Genom regeln i 2 kap. 8 § ges konsumenien en generell rältatt avbeslälla en Uänsl så länge denna inte har avslutals. 1 de närmaslföljande beslämmelserna intas regler om näringsidkarens ersätlningsrätt ianledning av en avbeslällning. Konsumentensavbeställningsrätt går långt så lill vida all denne inle behöver anföra någotskäl för avbeslällningen. har näringsidkaren - vid sidan av rättentill ersättning för redan ulförl arbele (9§ 1 st.) - en i princip obetingadräll lill förlustersättning i anledning av avbeslällningen (9§ 2 st.). Någolundanlag från skyldighelen all ersälla föriusi i de fall där konsumentenavbesläller på grund av orsaker av "force majeure"-karaklärföreligger inte. 1 moliven anmärks visserligen all sådana omsländigheler ivissa fall kan medföra ogillighd eller jämkning av avial enligi avlalsrältsligaprinciper eller regler. Den föreslagna regeln om ersättning för uppkommenförlust vid avbeställning bör emellertid jämföras med vad som i motsvarandefall föreslås gälla vid konsumenlens dröjsmål. Av 5 kap. 4§ framgår därvid atlkonsumenien kan undgå skyldighel all ulge ersällning för förlusl om han förmårvisa all dröjsmålel inle har berott på försummelse från hans sida. Beslämmelsenmåsle anses ge ulrymme för lolkningen atl rätten lill förlustersättning ärvidare vid avbeslällning än vid dröjsmål. Moliven övertygar inle om motsalsenpå denna punkl (s. 507). Enligt nämndens mening föreligger inle någol skäl altgöra åtskillnad mellan här akluella situationer. Prop.1984/85:110 144 6.6 vid Uppsalauniversitet: De i 2:89 föreslagna reglerna om avbeslällningsräll ochberäkning av skadestånd i samband därmed tillstyrks. Förslagel lill 2:10 1 p.bör ulgå, eflersom en prövning enligi 2:9 alllid måsle ske, även när avtal omnormalersätining iräffals. Den föreslagna regeln skulle därför inte fylla sinavsedda praktiska funklion. I motiven på sid. 184 uttalar ulredningen atlöverenskommelser om normalersätining bör vara normgivande, även om hänvisningUll dessa saknas i del individuella avlalel, oavsett om slandardavtalel harkarakiär av sedvana. Visserligen har del i rällspraxis slagils fast attslandardvillkor utan hänvisning kan vara bindande vid sällskapsresor, därförekomsten av standardvillkor är allmänl bekani och villkoren läll lillgängligam.m. (NJA 1978 s. 432), men fakullelsnämnden känner ändå iveksamhel ombevissvårigheterna vid faslslällande av avbeslällningsersättning är så slora,all man därför på della område skall uppställa en generell regel omstandardvillkors giltighet ulan hänvisning. Även om 2; 10 I p. skulle accepterasav lagstiftaren, föreslår fakultelsnämnden därför all 2: 10 2 p. ulgår. Förslaget innehåller i 2 kap. 8-IO§§ särskilda regler omrätl för konsumenten att avbeställa en Gänst och om ersättning tillnäringsidkaren vid sådan avbeställning. Någon motsvarighet till dessa reglerfinns inte i köplagen och konsumenlköplagen. har emellertidtagit in regler i ämnet i sill förslag lill ny köplag. Dessa regler ärbegränsade lill avial om Ullverkning och framslällning av gods. Enligt konsumenttjänsluiredningens förslag ges konsumentenen mycket vidsträckt avbeställningsrätt. Som enda förutsättning skall gälla atlUänslen inle är avslutad. Denna ordning, som skiljer sig från köplagsutredningensmera restriktiva förslag, har den fördelen all den är enkel och klar. Den syneskunna godtas i konsumentförhållanden, under förutsättning atl reglema om denekonomiska uppgörelsen mellan parterna utformas så all de motverkar missbruk avavbeställningsrällen. För ersättningsberäkningen förordarkonsumenlUänstulredningen, liksom köplagsutredningen, att man väljer en"additionsmelod". De båda förslagen är emellertid utformade på olikasäll. Gemensamt för dem är atl de synes lämna ganska stort ulrymme förskälighetsbedömningar. Detta gör del svårt alt överblicka de praktiskakonsekvenserna av de båda allernaliven. Elt försök till analys ger emellertidvid handen alt de bägge metoderna bör kunna leda lill i slort sell likvärdigaresullat. Man måsle dock räkna med att reglerna, vilketdera allernativet som änväljs, kommer att erbjuda stora tolknings- och tillämpningsproblem. Detla kanförsvåra uppgörelser i enskilda fall. KonsumenlGänstulredningens förslag har frånnäringsidkarens synpunkt den fördelen framför köplagsförslagei atl del inte isamma mån tvingar denne att redovisa sina ekonomiska kalkyler. Å andra sidankan del, såsom ulredningen själv påpekar, leda lill bevissvårigheter, särskiltnär del gäller frågan vilka inkomsler näringsidkaren hade kunnat skaffa sig, omhan inle hade åtagit sig det avbeställda uppdraget. Enligt ulredningen bör manemellertid inle överbdona kraven på näringsidkaren i bevishänseende (s. 183).I allmänhet bör del räcka all del framsiår som sannolikt all Prop.1984/85:110 145 näringsidkaren har gått miste om en annan inkomstkällagenom alt inrätta sig efler uppdraget (s. 440). Med så måttliga krav påbevisningen är del Iroligl atl man vid ersättningsberäkningen i regel kommeratl få ulgå från att näringsidkaren skulle ha kunnat få ett annal uppdrag, somskulle ha gett honom samma inkomsl som del avbeslällda. Näringsidkaren blir dåberättigad till ersättning för utebliven vinsl, formellt på det uppdrag hanhar avstått från. Åven om det inle framsiår som sannolikl alt näringsidkarenhade kunnal få etl annal likvärdigt uppdrag, torde del ofla kunna hävdas atthan har gjort en föriusi genom atl inrätta sig efter del avbeslällda uppdragel.Belydelsen av frågan om näringsidkaren skall ha räll lill ersällning förulebliven vinsl eller inle är för övrigl beroende av vad man lägger in ibegreppet "vinsl". berörs inle i belänkandel.