prop · G803155 · 1984-12-31 00:00:00 — Med tanke på mer allmänna uppfattning omförhållandet mellan TF och MBL fär man tro, alt detla sisla påpekande lar siktepå medbestämmande i de former som direkt föreskrivs i MBL. 1984/85:155 29 del dock även enligt förf.:s egen mening tillämplighetockså på medbestämmandeavtal som har iräffals med slöd av 32 § MBL. Man kan jämföra med följande uttalande av arbetsdomstoleni den s. k. Dagbladsdomen (AD 1981 nr 22): Del bör tilläggas all tryckfrihetsförordningens regler ombefogenhet för ansvarig utgivare atl beslämma över tidnings innehåll inle i ochför sig medför att hans beslut är i motsvarande mån undandragna medbestämmandelagen. 1 sitt remissyttrande till arbetsmarknadsutskottet överriksdagsmotionen 1980/81: 1810 har arbetsdomstolen kommenterat detla uttalandei domen påföljande sätl: I motionen anges att oklarheter föreligger i förhållandelmellan tryckfrihetsförordningen och 2§ medbestämmandelagen. Arbetsdomstolenkan inte dela denna uppfattning. Som domstolen framhållit i sin dom 1981 nr 22medför inte tryckfrihetsförordningens regler om befogenhel för ansvarig utgivareatl beslämma över tidningens innehåll i och för sig att hans beslut imolsvarande mån blir undantagna medbestämmandelagen. konstaterandehänger givelvis samman med tryckfrihetens principiella innebörd alt vara enrätl för envar all ulan ingripanden av offenllig myndighet bl.a. utgivaskrifter. Däremot är de tryckfrihetsrältsliga bestämmelserna i princip inleavsedda alt gripa in i sådana privalrättsliga förhållanden sommedbestämmandelagen avser att reglera. Ser man till tvistefrågan i Dagbladsmålet, somgällde om elt visst beslut skulle ha föregåtts av s.k. primär förhandlingenligt 11 § MBL, ligger det nära lill hands alt anse att ansvarige utgivarensbefogenhet enligt 5 kap. 3§ TF inte berörs av ett på MBL grundat medbestämmandei den formen. Primär förhandling är ju ell slags samråd före beslut men inleegenlligen någol ingrepp i beslutanderätten som sådan. En parallell som detligger nära till hands att dra är att primär förhandlingsskyldighet enligt 11 §MBL har föreligga innan en aktiebolagsstyrelse utsåg en VD, trols attsjälva beslutet enligt 8 kap. 3 § aktiebolagslagen är förbehållet styrelsen (AD1980 nr 72 och 1981 nr 8). Ätt direkl överföra en sådan beslutanderätt somåsyftas i 5 kap. 3 § TF lill annan än utgivaren, t.ex. föreirädare för enfacklig organisation, genom elt avtal som grundas pä MBL, är dock uppenbariigenen annan sak. Det kan knappasl heller antas atl arbetsdomstolen har åsyftat atluttala sig om giltigheten av ett sådant medbestämmandeavtal. Det kan här vara på sin plats all närmare analyserainnebörden av utgivarens befogenhet enligt 5 kap. 3§ TF. All den innebär enräll för utgivaren att förbjuda införande i den periodiska skriften av visslmaterial, t,o,m. ulan att ange några skäl för beslutet, råder del inle någonivekan om. Del framgår av lagtexten. Mer osäkert är om bestämmanderättensträcker sig till en rält atl beslämma atl visst malerial skaU tas in iskriften. Skr.1984/85:155 30 Varken lagtexten eller förarbetena ger något klart beskedpå den punkten. All ägaren kan förbehålla sig atl i någon omfattning förbjudapublicering av material som utgivaren vill införa i tidningen lorde vara fulltklarl. Del saknas emellerlid inte uttalanden i doktrinen av innebörd atlutgivaren har en obegränsad rätt all även posilivi beslämma över tidningensinnehåll (se Petrén-Ragnemalm, Grundlagar, 1980, s. 422). Ett "konkurrerande" avtal mellan ägaren ochutomstående skulle kunna tänkas gå ut på en rält för den utomstående att fåvissl material publicerat. Har utgivaren inte bara en rält alt falla"negativa" beslut ulan även en positiv rält att bestämma att visstmaterial skall tas in, kunde etl konkurrerande avtal tillägga den utomståendeen vetorätt som stod i strid med utgivarens beslutanderätt. Övervägande skäl talar för alt etl avtal mellan ägaren ochtredje man som faktiskt beskär utgivarens befogenhet enligt 5 kap. 3 § TF skallanses ogiltigt. Därmed skulle 5 kap. 3 § TF vara ett ytterligare exempel påinslag i TF som får även civilrättslig betydelse. För debatten kring medbestämmanderättenhar dock saken sannolikt ganska ringa betydelse. Från fackligt håll har,såvitt känt, inle rests anspråk på fackligt inflyiande enligt MBL över enskildapubliceringsbeslut. Avtal om ell mer allmänl inflytande i redaktionellafrågor, t. ex. om rält all inverka på redaktionella policybeslut, kan å andrasidan knappast uppfällas som avsedda alt beskära ansvarige utgivarensbefogenheter sådana de har beslämls i 5 kap. 3 § TF. Den mer allmänna frågan om utrymmet för avtal varigenomnågon binder sig vid atl låla vissa inskränkningar i sin Iryckfrihetsrält ärmyckel sparsamt behandlad i det tillgängliga tryckfrihetsrältsliga materialet.Frågan synes över huvud inte ha ägnats någon behandling i förarbetena till TF.Som nämndes finns emellerlid elt avsnitt om tryckfrihet och avtalsfriheti Eeks bok om TF. Ur den framställningen kan här återges följande (aas69ff): De skilda bestämmelserna i avser, som det heter i TF1:1, att säkerställa fritt meningsutbyte och allsidig upplysning. I detla syfteuppställs regler, som hindrar myndigheterna atl göra del ena eller andraingreppet mol tryckta skrifter och deras upphovsmän. Dessa ställs på delta sätti ett tryggat läge. Medborgarna erhåller tryckfrihet därför att frittmeningsutbyte och allsidig upplysning betraktas som eftersträvansvärda ling isamhällsordningen. Frågan uppstår då om TF tillåter all avtal träffas, sominnebär all en person ulfäsler sig att låla vissa inskränkningar i sintryckfrihet. Ur principiell rättslig synpunkl är frågan inle svår att besvara.Särskilda förbud mot jusl avtal av nämnda innebörd finns inte och därav följerslulsalsen, alt en person - som uttryckte saken i debatten i förstakammaren om tryckfrihetsförslaget - kan "avsäga sig de rättigheter,som han har enligt tryckfrihetsförordningen". Ett träffat avtal, varigenomnågon begränsar sin handlingsfrihel, då det gäller uttalanden i tryckt skrift,kan dock inte rubba beslämmelserna i TF. Påföljder till själva avtalsbrottet kaninträda. Den som bryter avtalet kan t.ex. ådömas att utge skadestånd lill 1984/85:155 31 Ådömandet av skadestånd sker inte "pågrund av skrifts innehåll" och hindras alltså ej av : 2. Men han kaninle hindras från att, om ock avtalsstridigt, bruka sin tryckfrihet enligt TF.Några prevenliva åtgärder kan t. ex. inte företas mot honom eller hans skrift. Ett avtal kan emellertid vara ogiltigt enligt avtalslagensbestämmelser i kap. 3 om rättshandlingars ogiltighel. Enligt §31 kan ogiltighetföranledas bl.a. av alt någon begagnat sig av annans beroende slällning iförhållande till honom till alt ta eller betinga sig förmåner, som slår iuppenbart missförhållande till vederlaget. Etl avtal kan också bli betraktatsom ogiltigt, om dess innehåll är omoraliskt. Del kan tänkas att etl avtal,varigenom en person hell frånsäger sig möjlighelen alt begagna sig av denfrihet, som enligt TF skall lillkomma envar, kan vara att betrakta som ogiltigtemedan dess innehåll slrider mol god sed. Som framgår av citatet, behandlar Eek frågan omgiltigheten av sådana avtal som inskränker ena partens rättigheter enligt TFendast med I kap. 2§ TF och civilrättens regler om avtals ogiltighet somutgångspunkt. Det bör anmärkas atl 1 kap. 3 § TF, den s. k. exklusiviietsregeln,förbjuder uldömande av straff och skadestånd för alll "missbruk avtryckfriheten eller medverkan däri". Del är inle fullt klarl vad dennaregel har för betydelse i fråga om giltigheten av sådana avtal som Eekdiskuterar. Somexempel på avtal av intresse i sammanhanget nämner Eek inledningsvis avtal omöverlåtelse av en författares upphovsrätt (jfr 1 kap. 8§ TF). Beslämmelser avden innebörden finns numera i kollektivavtalen mellan TA och SJF förredaktionspersonal m.fl. (se §3 Medarbetares slällning). Som ytteriigareexempel pekar Eek på regler i anställningsavtal mellan tidningsföretag ochjournalist (vid tiden för Eeks bok s. k. journalistöverenskommelsemellan TU och SJF) om begränsning av journalistens rätl alt medarbeta i enannan tidning. Eek ullalar att det får anses tveksamt om ett förbud förjournalisten att medarbeta i en annan tidning kan anses binda journalisten, omdet inte säkerställs au han får uttrycka sina tankar och åsikter och meddelanyheter i den tidning där han är anslälld. Enligt Eek bör avtalslagensogillighetsregler eller läran om ogiltighel av avtal som slrider mot godaseder kunna åberopas mol avtal i vilkel en person helt frånsäger sig rällen alli tryck uttala sin personliga mening i allmänna angelägenheter. Avslutningsviserinrar Eek om en pro-tokollsanteckning i journalistöverenskommelsen enligtvilken en medarbetare inte fick hindras all i annan tidning än där han äranställd framföra sin mening i ekonomiska, politiska och kulturella frågor, därestdenna hans mening inle kunde komma till uttryck i den tidning, där han varanslälld. Prolokollsanleckningen torde enligt Eek endast ha återgell denuppfattning om rådande rättsläge som redan tidigare var förhärskande. Följande bestämmelser i senare liders kollektivavtalbehandlar frågan om rälten all medarbeta i annan tidning m. m. (beslämmelsernahar hämlats ur avtal mellan TA och SJF för redaktionspersonal): Skr.1984/85:155 32 § 3 Medarbetares slällning a) Det åligger medarbetare att helt ägnasig åt det förelag, i vilket medarbetaren är anställd. Medarbetare får ickeutan företagsledningens tillstånd medarbeta i annan dags- eller veckotidningeller i radio och television eller liknande. Sådani lillstånd skall meddelas skriftligenoch kan ges ål medarbetare generelll . Medarbetare fär icke hindras att i annan tidning eller iradio och television eller liknande framföra sin mening i ekonomiska,politiska och kulturella frågor, om medarbetarens mening ej kan komma lilluttryck i den tidning, där medarbetaren är anställd.' Medarbetare fär icke åtaga sig uppdrag eller bedrivaverksamhet som inverkar menligt på arbelel i tjänsien. Om en medarbetare avseratt åtaga sig uppdrag eller bisyssla av mera omfattande slag, bör därför samrådmed företagsledningen försl ske. " Vid förhandlingarna uttalade TA följande: Även ommedarbetarens mening i här avsedda frågor kan komma till uttryck i den tidningdär medarbetaren är anställd kan förelagsledningen medge medarbetaren atl låladenna mening komma till uttryck i annan tidning eller radio och televisioneller liknande. TA uttalade vidare att man icke skall motsätta sig sådanamedgivanden från förelagens sida, om medarbetare åberopar särskilda skäl härfört. ex. önskemålet atl nå en annan krets än den egna tidningens läsekrets. TAförutsäller härvid att den enskilda medarbetaren endasl i undanlagsfallutnyttjar denna möjlighel. Man iakttar en viss vidareutveckling i jämförelse med debestämmelser journalislöverenskommelse som Eek uttalade sig om. Delhar sill intresse att notera atl bestämmelserna är inlagna i kollektivavtal. Eek anlade följande ytterligare synpunkler på ämneltryckfrihet och avtalsfrihet (s. 71 f): avtal kan även länkas innehålla t.ex. att en tidninginle skall spridas inom vissl område; TF lägger inle hinder häremot. Del ärinle ovanligt all anställningsavtal innehåller all den anställde förpliktar sigatl inle yppa vissa saker och ling som rör förelaget där han är anslälld. Kanen sådan privai lystnadsplikt förenas med beslämmelsen om "informaiionensfrihet" i TF 1:1:2? De anförda allmänna grundsatserna syns leda lill atlsvaret bör vara jakande. Om ett sakförhållande, som enligt avtalet skall hållashemligl, omtalas bör skadeslånd kunna utdömas även då del sker till entidningsredaktion i och för publicering. Detla svar kan dock blott med stortvekan ges. Lagrummet i TF är nämligen mycket kategoriskt utformat ochresultatet leder lill en pregnant motsättning mellan ä ena sidan den respekt detuttrycker för de privata, avtalade tystnadsplikterna och, ä den andra, denrestriktiva giltighet, som de offentliga , i lagstiftning angivna och allmäntjänst angående lyslnadspliklerna i TF 7: 3 erhållit gentemot huvudregeln i TF. Hänvisningen till 1 kap. 1 § andra stycket TF syfiar påden föreskrift om det s. k. meddelarskyddet som i någol ulbyggl skick finnsi I kap. 1 § tredje stycket TF. Även här kan del ha sitt intresse att återge ett avsnillur kollektivavtalen mellan TA och SJF för redaktionspersonal m. fl. Skr.1984/85:155 33 § 3 Medarbetares slällning c) Medarbetare skall iakttaga diskretion om sin och andrasverksamhet inom förelaget och om alla förhållanden, som står i sambanddärmed. Material varav medarbetare erhåller del i samband med sintjänst hos företaget eller som finns på företaget, får icke av medarbetare utanföretagsledningens tillstånd användas annorledes än för företagets räkning. '"' Med beaktande av lag och överenskommelser mellanparterna har dock medarbetare rätt att uttala sig i fackliga, politiska ochandra ideella frågor och i frågor som avser en normal nyhetsförmedling omföretagel. Frågan om förhållandet mellan meddelarskyddet ochtystnadsplikt i enskilds intresse är emellerlid ett ämne som vi inle har funnitanledning att gå närmare in på här (jfr prop. 1975/76:204 ochmaterialredovisning t. ex. i m.fl., Sekrelesslagen, 1980, s. 361 ff).Ämnet har behandlats av ytirandefrihetsutredningen i betänkandet (SOU 1983:70)yttrandefriheten. Inle heller har vi funnit skäl all göra någon allmängenomgång av frågan om förhållandel mellan TF och tystnadsplikt päkonlraklsrättslig grund. Det förtjänar dock nämnas atl saken har hafl sinbetydelse vid tillkomsten av MBL såtillvida som man då övervägde förhållandel mellanmeddelarskyddet enligt TF och de tystnadspliktsregler som finns i 21 och 22 §§MBL. Lagrådel erinrade om all det hade antagits, att civilrättens regler gerulrymme för avtal som utesluter rätt atl lämna vissa meddelanden till presseneller som ger utrymme för sanktioner i händelse av brotl mol dylikl avtal.Lagrådel ansåg alt sådana tystnadsplikter som kan följa enligt 21 och 22 §§ MBL(även efter beslut av arbetsdomstolen) borde kunna jämställas med tystnadspliktpå konlraktsrättslig grund (prop. 1975/76:105 bil. 1 s. 508; jfr även SOU1966:60 s. 117). Till detla synsäU anslöt sig föredragande departementschefen(a prop. s. 537) och annan mening yppades inte under behandling avlagstiftningsärendet. Det bör för fullständighelens skull slulligen lilläggas,all det inle har satts i fråga annat än atl publicitets- och yrkesregler påmassmediernas område kan fastställas och tillämpas ulan hinder av TF. 4.1.3 TFs betydelse för som lagstiftare Mol bakgrund av all TF i del väsenfliga innefattar reglerom skydd för den enskilde gentemot det allmänna, inställer sig frågan i vad måndel finns Ulrymme för lagstiftning som tar sikle på förhållandel enskildaemellan (civilrätlslig lagstiftning) och som faktiskt medför att t. ex.tidningsföretag står mindre fria gentemot enskilda personer ellersammanslutningar (t. ex. JåckUga) än i sitt förhållande till del allmänna.Petrén menar (aas. 10) närmare analys alt I kap. 2§ TF binder ävenriksdagen som lagstiftare. Han uttalar också att utgivarens grundlagsskyddadeställning inte kan kringskäras av regler om medbestämmande från andraarbetstagare hos 3 1984/85. 1984/85:155 34 denarbelsgivare som utger tidningen eller tidskriften (aas. Att han därmedsyftar även på lagstiftning om medbestämmanderätt förstår man av den hänvisningtill 2 § MBL som följer. I övrigl är del inle alldeles klart i vad mån Petrénmed uttalandet att 1 kap. 2 § TF binder även som normgivare syftaräven på som stiftare av civilrätlslig lag. Etl antal exempel tydersnarast på motsalsen. Ensyslemalisk genomgång av frågan om förhållandet mellan en fri- ochrältighelsreglering i grundlag och civilrättsliga regler gjordes i förarbetenatill 2 kap. RF (se särskilt SOU 1975:75 s. 95-98 och 185-186, prop. 1975/76:209s. 85-86 och 140-141, jfr även prop. 1973:90 s. 156 och 245, SOU 1978: 34 s, 68f och Holmberg-Sljernquisl, Grundlagarna, 1980, s. 61 ff med hänvisningar).Fri- och rätlighelsreglerna i 2 kap. RF gäller i del huvudsakliga (med undantagför 2 kap. 15-19§§) enbart för förhållandel mellan den enskilde och detallmänna. Med uttrycket "del allmänna" syftas även på somnormgivare när för enskilda betungande, offentligrättsliga föreskrifier beslutas;däremot omfaltar "del allmänna" inte som stiftare avcivillag. I rättslig praxis har det därför accepterats att civillag kan medförainskränkning i rälligheter som är i grundlag skyddade gentemot det allmänna,men har del antagits att grundlagsskyddet bör få betydelse vidtolkningen av civillag och avtal. Utgångspunkten har sagts böra vara att ettavtal eller en civilrätlslig lag skall anses innefatta en begränsning av degrundläggande opinionsfriheterna bara när del tydligt framgår atl en sådanbegränsning är åsyftad eller ingår som ett naturligt led i regelsystemet (jfrt. ex. AD 1982 nr 31 och 33). I1973 års fri- och rättighelsulrednings belänkande (SOU 1975:75 s. 95 ff) utförsett resonemang om skälen lill att grundlagens regler om de grundläggande fri-och rättigheterna inle bör utsträckas till att innefatta elt skydd även motangrepp av enskilda personer eller sammanslulningar. Först påpekas att reglersom har till syfte all skydda den enskilde mol angrepp från andra enskilda intehar samma direkta samband med statsskicket som regler om skydd gentemot detallmänna och därmed inte heller lika starka anspråk på att ges grundlagsform.Från rent lagteknisk synpunkt är ordinär lagstiftning ett tillräckligtredskap. Det hindrar dock inle atl man kan finna skäl till att i grundlag förain regler om skydd för fri- och rättigheterna gentemot enskilda. Man kan t. ex.tillmäta vissa regler som rör förhållandet mellan enskilda inbördes en sådanprincipiell betydelse för det demokratiska styrelseskicket atl de av politiskaoch psykologiska skäl bör ges den särskilda dignitet som följer medgrundlagsformen. kan den ordinära lagstiftningsformen också bedömas inlege ett tillräckligt skydd. Mol den bakgrunden uppkommer emellertid frågan om ivad mån del tekniskt låler sig göra att ge grundlagsskydd åt fri- ochrättigheterna också såvitt gäller förhållandel enskilda emellan. 1den frågan för fri- och rättighelsutredningen etl resonemang som i myckelliknar vad som sades i prop 1948:230 om skydd för tryckfriheten 1984/85:155 35 gentemot angrepp av enskilda (se s. 27 ff). Enhuvudinvändning är alt förhållandet mellan enskilda av rättssäkerhetsskäl intekan regleras så enkell som i RF: s regler om skydd för fri- och rättigheternagentemot det allmänna. Hänsyn måste tas till risken för konflikt medgrundläggande civilrätlsliga regler, som avtalsfriheten och skyddet föregendomsrätten. Man kan tvingas till uttrycklig lagreglering på områden därcivilrätlsliga grundsatser hitfills har varit av sedvanerättslig natur.Utredningen formulerar sin slutsats på detta sätl (s. 98): Slutsatsen av det nu förda resonemanget blir att det inteär praktiskt möjligl atl i grundlag ta in en generell reglering av skyddet förde medborgerliga fri- och rättigheterna såvitt gäller förhållandet mellan deenskilda inbördes. Man skulle i så fall - utan alt ändå hell kunna överblickaverkningarna av regelsystemet ivingas lill en reglering som så detaljeratanger vilka beteenden som är förbjudna och vilka påföljder som skall knytaslill de uppställda förbuden att den till följd av sin omfattning svåriigen kanrymmas inom en rimligl tilllagen ram. Det är däremol inle på lekniska grunderuteslutet att i grundlag ta in vissa klart avgränsade regler som gällerförhållandet mellan enskilda. Med hänsyn bl.a. till de konsekvenser som sådanaregler kan få för gällande civilrätt bör man emellertid enligt utredningensuppfattning iakttaga stor restrikliviiet i detta hänseende. All synpunkter av detta slag har fått leda till atl grundlagensfri- och rättighetsregler i princip inte ger någol skydd mot angrepp avenskilda är en sak för sig Qft även prop. 1975/76: 209 s. 86 och SOU 1978:34 s.49 ff samt SOU 1975:49 s. 105). Enbari på några angivna punkter (t. ex. 2 kap.15 och 16 §§ RF) sägs grundlagsreglerna binda även som stiftare avcivillag. Synsättet får antas i princip vara delsamma på TF: s område. Likvälvill det synas som om frågan om fri- och rättighetsskyddets betydelse förstiftaren av civillag inte är uttömd med delta. Till problemen hör alt det intealllid låler sig göra all fastställa att en viss lagstiftning är att betraktaenbart som civillag, dvs berörande enbart rättsförhållandet enskilda emellan,och inle innefattar även en annan dimension. Vidare talar visseriigen fri- ochrättighetsulredningens argumenl emot atl man, åtminstone mer allmänl, försökersig på alt i grundlagen ge etl skydd mol enskilda och i samband därmed dra engräns för utövandet av vissa fri- och rättigheter av hänsyn till motstående,civilrällsligl grundade enskilda inlressen. Men det betyder inle all grundlagentillåter lagstiftning av civil-rättslig natur som i sig själv ter sig som ettingrepp i rättigheter som är fullständigt skyddade gentemot offentligamyndigheler. Ett konkrel exempel skulle kunna vara regler i en ulvidgadMBL om t.ex. facklig vetorätt mot vissa redaktionella beslut eller t.o.m. molredaktionsledningens beslut om publicering eller icke-publicering i enskildafall. En vetorätt mot beslut om publicering skulle i och för sig inte konkurreramed utgivarens befogenheter enligt 5 kap. 3§ TF, i den mån den Skr.1984/85:155 36 befogenheten är enbari "negativ". Däremot skulleden lätt framstå som ell mycket belydelsefulll ingrepp i den rätt atl trycka,utge och sprida skrifter som tillförsäkras den enskilde gentemot del aHmänna i1 kap. I och 2§§, 4 kap. 1 § och 6 kap. 1 § TF. Man erinrar sig den iveksamhelom utrymmel för avtal med inskränkning av det fria utövandet av tryckfrihetensom vi har berört i det föregående (avsnitt 4.1.2). 5.1 Rättsläget före MBL AvsnUlets innehåU: Som en bakgrund till studiet av 2§ MBLoch dess betydelse inom massmediernas områden görs några konstateranden omarbetsrällsliga förhållanden före tillkomsten av MBL. Det var sålunda företillkomsten av MBL oklart dels i vad mån man kunde träffa avtal medkollektivavtals rättsverkningar i sådana frågor som enligt 2§ fallerutanför MBL, dels om del gick att iräffa kollektivavtal om redaktionelltmedinflytande i fackliga former hos en tidning, dels vad innebörden var avbegreppet facklig .slridsåtgärd. Den grundläggande kollektivarbelsrällsliga lagstifiningenbestod före MBL av lagen (1928:253) om koHektivavtal (kollektivavtalslagen,) och lagen (1936:506) om förenings- och förhandlingsrätt (FEL). Enligt 1 §KAL var ett kollektivavtal ell skriftligt avtal mellan arbelsgivare ellerförening av arbetsgivare och fackförening eller annan liknande förening avarbetare om villkor, som skall lända till efterrättelse för anställning avarbetare, eller om förhållandet i övrigt mellan arbelsgivare och arbetare. FELägde enligt 1 § tillämpning på förhållandet mellan arbelsgivare ocharbelstagare. Med förhandlingsrätt avsågs enligt 4§ FFL rält atl påkallaförhandling rörande reglering av anställningsvillkoren ävensom rörandeförhållandet i övrigt mellan arbetsgivare och arbetstagare. Liksom MBLlog alltså och sikle på frågor som gällde (reglering avanställningsvillkoren och) förhållandel (i övrigt) mellan arbelsgivare ocharbetstagare. Avgränsningen av begreppet "förhållandel mellanarbetsgivare och arbetstagare", eller med andra ord av vad som enligt KALoch FFL skulle kunna vara ämne för förhandlingar och kollektivavtal, är enfråga som allmänt sett ägnades ganska ringa uppmärksamhel vid lagarnastillkomst, Lagarna hade till uppgift att etablera det kollekliva förhandlings-och avtalssystemet och fastslå vissa grundregler (t. ex. om fredspliki i tvistom ett träffat kollektivavtal). FFL hade del särskilda ändamålet förhandlings-ochavtalssystemet och fastslå vissa grundregler (t. ex. om fredspliki i tvist omett iräffal kollektivavtal). FFL hade del särskilda ändamålet all genomdrivadel kollektiva förhandlingsväsendet även inom den privata tjänste- Skr.1984/85:155 37