prop · G803128 · 1984-12-31 00:00:00 — med förslag till lag omändring i lagen (1942:350) om fornminnen; beslutadden 7 febmari 1985. Regeringen föreslår att anta det förslagsom har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll ovannämnda dag. För den arkeologiska forskningen är det väsentligtatl fynd av forntida mynt och andra föremål av ädel metall anmäls i föreskrivenordning och att platser där sådana fynd har gjorts inte skadas. Under senare århar det blivit allt vanligare att metallsökare används för s. k. skattletning.Detta har lett till negativa följder för forskningen och kultuiminnesvården. I propositionen föreslås vissa åtgärder i syfte attkomma till rätta med dessa problem. a. föreslås införande av ett förbud ifomminneslagen mot att utan särskilt tillstånd medföra metallsökare på fastafornlämningar. På grund av den mycket rika förekomsten av forntidaföremål och fornminnesplatser på är problemen särskilt slora där.Därför föreslås att metallsökare inte utan tillstånd skall få användas inom Gotlandslän. Detsamma skall gälla i fråga om områden, där fornfynd av det slag somskall erbjudas staten för inlösen fidigare har pålräffats. Föreskrifter somnärmare avgränsar sådana områden meddelas av regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer. Tillstånd skall dock inte krävas för yrkesmässiganvändning av metallsökare. Frågorom tillstånd skall prövas av länsstyrelserna. För samtliga brott mot fomminneslagen föreslås enenhetiig straffskala. En metallsökare som har medförts eller använts utanerforderligt tillstånd skall kunna förklaras förverkad. Denya bestämmelserna föreslås träda i kraft . 1 1984/85. Prop.1984/85:128 2 Lag om ändring i lagen (1942:350) om fornminnen Härigenomföreskrivs i fråga om lagen (1942:350) om fornminnen' dels att 12, 16 och 20 §§skall ha nedan angivna lydelse, dels att i lagen skall införas fyra nyaparagrafer, 15a-15d§§, samt närmast före 15 a § en ny rubrik av nedan angivnalydelse. Om fynd av föremål ,som enligt vad ovan sagts skalltillfalla eller hembjudas staten skall den som hittat föremålet utan dröjsmålgöra anmälan hos och statens historiska museer ellerombud som denna myndighei utsett eller hos polismyndighet. Han vare ock pliktigatt på anmaning utlämna föremålet mot bevis samt noggrant uppgiva platsen förfyndet och omständigheterna därvid. Den som har hittat ett föremål, som skall tillfalla ellerhembjudas staten, skall utan dröjsmål anmäla fyndet hos riksantikvarieämbetetoch statens historiska museer eller hos något ombud som den myndigheten harutsett eller hos eller hos någon polismyndighet. Upphitiaren ärockså skyldig atl på begäran lämna ul föremålet mol kvitto samt att lämnanoggranna uppgifter om var, när och hur fyndet gjordes. Lagen omtryckt 1976:442. Med metallsökare förstås i dennalag apparater som kan användas för alt på elektronisk väg spåra metallföremålunder markytan. Melallsökare får inte medföras påfasta fornlämningar annat än vid färd på sådan väg som är upplåten förallmänheten. Metallsökare får inte heller medföras i eller i närheten avsådana skeppsvrak eller andra föremål som avses i 9a§. Metallsökare får inte användas inomGotlands län. Metallsökare får inte heller användasinom områfle, där fornhnd av det slag som skall hembjudas enligt 11 § första styckettidigare har påträffats. Sådant område omfattar fyndplatsen och den omgivandemark där ytterligare fornfynd kan länkas förekomma med hänsyn lill dettidigare fyndets karaktär, fyndplatsens och den omgivande markens utseendesamt förekomsten av andra kända fyndplatser i närheten. Regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer meddelar föreskrifter om den närmare avgränsningen avsådant område som avses i andra stycket. Utan hinder av vad som sägs i 15 c§ får melallsökare användas för att yrkesmässigt söka efter annat än fornfynd. Utan hinder av vad som sägs i 15 boch 15 c §§ gäller alt 1. metallsökarefår medföras och användas vid arkeologiska undersökningar, som utförs avriksantikvarieämbetet och statens historiska museer eller ellerav annan efter medgivande av , 2. länsstyrelsenfär i annat fall meddela tillstånd atl medföra och använda melallsökare. Den som i fråga om fast forn-lämning eller sådantskeppsvrak eller annat föremål som avses i 9a§ utan lov vidtager åtgärd somsägs i 1 § andra stycket eller underlåter att fullgöra anmälningsskyldighetenligt 8§ andra stycket dömes till böter. Är brottet grovt, är straffetfängelse . Han är även skyldig atl ersätta all kostnad somföranledes av brottet. Den som underlåter att anmäla fornfynd enligt vad i 12 §sägs straffes såsom i första stycket stadgas och have förverkat all rätt på Den som i fråga om en fastforn-lämning eller ett sådant skeppsvrak eller annat föremål som avses i 9 a §utan lov vidtar någon åtgärd som avses i I § andra stycket eller inte fullgöranmälningsskyldighet enligt 8 § andra stycket döms till böter eller fängelse ihögst . Han är även skyldig atl ersälta alla koslnader som brottetföranleder. Den som inte anmäler fornfyndenligt vad som föreskrivs i 12 § döms till straff som anges i första stycketoch har förlorat all rätt på gmnd av fyndet. Samma lag vare, där någon eljestundandöljer, skadar, förändrar, avyttrar eller förvärvar föremål som enligtdenna lag skall tillfalla eller hembjudas staten. grund av fyndet. Detsamma gäller, om någon gömmer, skadar,förändrar, avyttrar dlerförvärvar föremål som enligt denna lag skall tillfallaeller hembjudas staten. Till straff som anges i första stycket döms också den sombryter mol 15 b eller 15c§. En metallsökare som har använts vid brottet skallförklaras förverkad, om det inte är uppenbart oskäligt. Talan mot beslut i ärende enligt 3 § andrastycket, 4 § eller 15 § tredje stycket/örei hos kammartätten genom besvär. Motbeslut i övrigt enligt denna lag av eller riksantikvarieämbetetoch statens historiska museer/öre* talan hos regeringen genom besvär. och statenshistoriska museer äger föra talan mot beslut enligt denna lag. Beslut av länsslyrelsen i ärenden enligt 3 § andrastycket, 4 §, 15 § tredje stycket och 15 d § andra stycket får överklagas hoskammarrätten genom besvär. Detsamma gäller ifråga om beslut om sådanaföreskrifter som avses i 15 c § Iredje styckel och som meddelas av annanmyndighet än regeringen. Beslut i övrigt enligt denna lag av länsslyrelseneller och statens historiska museer får överklagas hosregeringen genom besvär. och statenshistoriska museer/år överklaga beslut av enligt denna lag.Delsamma gäller ifråga om beslut om sådana föreskrifter som avses i 15 c§tredje stycket och som meddelas av annan myndighet än regeringen. Denna lag iräder i kraft . Prop.1984/85:128 5 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , ,, R. , , , , Lagrådsremissmed förslag till lag om ändring i lagen (1942:350) om fornminnen Användningen av metallsökare (metalldeteklorer) förolika ändamål har ökat kraftigt. Metallsökaren är ettelektroniskt verktyg med vars hjälp man kan lokalisera metallföremål som är doldaflera decimeter under markytan. Den används yrkesmässigt inom t. ex.jordbmket, skogsbmkel och gmvindustrin liksom inom olika slag av statlig ochkommunal verksamhet. Den ökade användningen gäller dock framför alltsådana melallsökare som huvudsakligen är avsedda för fritidsbruk. I allt störteomfattning har sådana sökare kommit att begagnas för s. k. skattletning, dvs.sökande efter mynt och andra fornfynd. och statenshistoriska museer (RAÄ) har i ett flertal skrivelser till regeringenframhållit att detta har inneburit ett tilltagande missbruk av sökare, vilketman framför allt har kunnat konstatera på Golland. Fynd av forntida föremålanmäls inte i vederbörlig ordning och fyndplatser med fornfynd skadas. Dettamedför allvarliga konsekvenser för den arkeologiska forskningen och kulturminnesvården.RAÄ har därför hemställt att åtgärder vidtas för att förhindra missbmkel avmetallsökare. RAÄ föreslog i skrivelser bl.a. att regeringen skulle låla utreda fömtsattningarna för en reglering avförsäljningen av melallsökare eller alternativt en kontroll av användningeneller innehavet av metallsökare. Dåvarande chefen för utbildningsdepartementetlät i anledning därav inhämta ett antal remissinstansers bedömning avmöjligheterna att genom en utredning kunna åstadkomma en sådan reglering ellerkontroll. Av remissvaren framgick att en lagreglering av föreslagen art skulleföra 1984/85:128 6 medsig en rad problem, bl. a. vad gällde avgränsningen av de legitimaanvändningsområdena för metallsökare. Det var därför uppenbart att en eventuelllagstiftning på detta område måste föregås av ett utredningsarbete. Jag vill i detta sammanhang enrinra 1981 utfärdade rekommendationen (1981:921) Recommendation onmetal detectors and archaeology. Där uttalas bl. a. att enskilda regeringarskyndsamt bör ta ställning till lagstiftning om licens för eller registreringav användare av metallsökare. rekommenderar även att man nogagranskar marknadsföringen i samband med skattletning. Informationsåtgärder avolika slag anses också vara mycket viktiga. Frågan togs även upp i riksdagsmotionen (c)1981/82:565, som behandlades av kultumtskoUet i betänkandet 1981/82:21.Utskottet uttalade bl. a. alt det var angeläget att åtgärder snarasl vidtogsför att komma till rätta med den olagliga hanteringen av fornfynd ochhemställde att skulle tillkännage regeringen denna mening. Utskottetshemställan bifölls av (rskr 1981/82:230). Mot denna bakgmnd bemyndigade regeringen mig i mars1983 att genom tilläggsdirektiv uppdra åt arkeologiutredningen (U 1982:04) attse över vissa frågor om bmket av metallsökare vid skattletning. Utredningen,som enligt tilläggsdirektiven skulle behandla dessa frågor med förtur, avlämnadei delbetänkandet (Ds U 1983:3) Metallsökare - bmk och missbmk. Jag tar i det följande upp de i delbetänkandetredovisade förslagen till behandling. Till protokollet i delta ärende bör fogas dels ensammanfattning av betänkandet som bilaga 1, dels det lagförslag som läggs frami betänkandet som bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckningöver remissinstanserna och en sammanfaUning av deras yttranden bör fogas tillprotokollet i detta ärende som bilaga 3. 2.1Behovet av nya regler - har sökt klarläggaomfattningen av missbmkel av metallsökare i landet. I detla syfte företogutredningen en enkätundersökning, som omfattade samtliga länsantikvarier ochlandsantikvarier samt ett antal museer och andra institutioner inomkulturminnesvårdsområdet, sammanlagt 54 remissinstanser. På frågan om missbmkhade konstaterats blev svaret nej från 15 län. Enstaka fall av missbmk hadekonstaterats av tolv remissinstanser i åtta län. Åtskilliga fall av missbrukrapporterades Prop.1984/85:128 7 13 uppgiftslämnare i åtta län hade dock noterat etl ökatintresse hos allmänheten för skattietning med metallsökare. Jag hänvisar iövrigt till den mer detaljerade redogörelsen i betänkandet (s. 39 Detär uppenbart att problemet med användande av metallsökare är störst på Gotland.Anledningen till detta är att ön har en ovanligt rik förekomst avädelmetallfynd från och medeltid. På Gotiand finns ca 700kända skattfyndplatser och i förhållande till öns storlek har de flestakända skattfynden i världen. Dessa fyndplatser kan utan svårighet spåras uppmed ledning av uppgifter i den vetenskapliga litteraturen. Underde har man uppmärksammat att allt fler människor ägnar sig åtskattletning med metallsökare på . Orsakerna till detta är enligtutredningen flera. Bl.a. har metallsökaren både tekniskt;och kommersielltutvecklats lill en hobbyprodukt som inte behöver vara särskilt dyr. Genomaktiv marknadsföring säljs metallsökaren som en intressant apparat med varshjälp man kan göra spännande skatlfynd. Den tilltagande användningen avmetallsökare på har även lett till ett ökat missbruk där. Enligt vadsom har kunnat konstateras med ledning av skadade husgmnder och gravar är detinte ovanligt att ett myntfynd har gett upphov till att fyndplatsen blivittotalt genomgrävd och plundrad. Därigenom har möjligheterna till vetenskapliginformation och kunskapför arkeologema allvarligt försämrats och i många fallhell omintetgjorts. En bidragande orsak till att fynd inte anmäls till myndigheternaär alt gamla mynt och andra föremål av ädel metall ofta betingar ett myckethögt pris på den öppna marknaden. Som jag har nämnt innebär det konstaterademissbruket av metallsökare att fynd av forntida föremål inte anmäls ivederbörlig ordning och att platser med fornfynd vandaliseras. Härigenom gåroersättliga värden för den arkeologiska forskningen till spillo. Deantikvariska myndigheterna har försökt alt komma till rätta medmissförhållandena bl. a. genom information om gällande bestämmelser till iförsta hand säljare och köpare av metallsökare. Initiativ till samverkan medSveriges turistråd och har lagils i syfte alt nå bådesvenska och ufländska turister med sådan information. RAÄ har också årligensedan budgetåret 1979/80 fått särskilda medel för att göra eftemndersökningarpå skatlfyndplatserna. Härigenom har RAÄ:s Goflandsundersökningar (RAGU)kontinuerligt kunnal arbeta med all systematiskt undersöka kända fyndplatser påön med metallsökare för alt på detta sätt försöka förekomma dét privataskattletandet. Enligt vad jag har inhämtat hade RAGU fram till oktober 1984sökt igenom ungefär 90 skattfyndplatser, varvid drygt 3000 forntida mynt ochetl stort antal andra ädelmetallföremål hittats. Prop.1984/85:128 8 kannämnas aU endast enstaka myntfynd anmälts till myndigheterna avprivatpersoner. Remissinstanserna instämmer överlag i utredningensbedömning av den allvarliga situationen och behovet av åtgärder. Den omfattningsom missbmkel av metallsökare har fått visar enligt min mening attfornminnesla-gens bestämmelser inte är tillräckliga för aft ge fomfyndenönskvärt skydd. Man har visserligen anledning att räkna med att de avmyndigheterna vidtagna åtgärderna i form av bl. a. informationsinsatser tillallmänheten och antikvariska efterundersökningar skall ge positiva resultat.Sådana insatser är dock inte tillräckliga. Även andra vägar att komma tillrätta med problemen måste prövas. I detla sammanhang vill jag nämna aU det inom RAÄpågår en översyn av kulturminnesvårdens lagstiftning. En grundligare genomgångav behovet av en revidering av fomminneslagens bestämmelser bör därför anslå iavvaktan på resultatet av denna översyn. Den nu aktuella frågan är dock av såangelägen art att en lösning av den inte kan vänta. anför i siu delbetänkande aften gmndläggande utgångspunkt för dess överväganden och förslag för att stävjamissbruket av metallsökare har varit att de åtgärder som föreslås kan bedömasvara effektiva som åtgärderna inte får onödigt belasta näringsidkareoch andra som har legitima behov av atl använda sig av metallsökare.Utredningen redovisar därefter sin uppfattning om för- och nackdelar med ettflertal olika alternafiv som i och för sig är tänkbara för det uppställdasyftet. Jag vill till en början ansluta mig till utredningens synpunkter påbehovet och värdet av att medel även ställs till förfogande så attde pågående antikvariska eftemndersökningarna på får fortsätta ochinformationsinsatser till allmänheten kan genomföras. Vikten av detta har ävenframhållits av ett flertal remissinslanser. Det ankommer på RAÄ att till regeringen redovisabehovel av särskilda resurser för antikvariska eftemndersökningar ochinformationsinsatser. För dessa ändamål bör medel under anslaget Bidrag tillsärskilda kulturella ändamål, vilket anslag står till regeringens disposition,kunna utnyttjas. skrivelse till regeringen föreslog RAÄ aft det i fomminneslagenskulle införas ett generellt straffsanktionerat förbud mol att fortsättagrävning eller annat arbete sedan det första föremålet påträffats på enarkeologisk fyndplats som inte hör till en fast fornlämning. Syftet med dettaförslag skulle vara aU få enhetliga regler för fornfynd, vare sig de kommerfrån fasta fornlämningar och sålunda är automatiskt skyddade enligtfomminneslagen eller från andra fyndplatser. har granskaldetta förslag och funnit att det möter principiella och praktiska svårighetersamt atl det inger vissa betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt. Som jagnämnde redan i tilläggsdirektiven till utredningen är jag av samma uppfattning. Prop.1984/85:128 9 Enligt utredningens - och min - bedömning finns detvidare mycket begränsade möjligheter att förhindra missbruk av metallsökaregenom atl exempelvis skärpa de straffrättsliga reglerna om att grävning påannans mark inte får ske utan markägarens tillstånd. Erfarenheterna visar bl.a. att många fastighetsägare samtycker till grävning. Utredningen avvisar också tanken att generellt höjaersättningen för hembudspliktiga fornfynd i syfte att förmå upphitiaren attalltid anmäla sina fynd. Mofivet för denna ståndpunkt, vilken jag delar, är atthögre ersättning kan leda till att allt fler människor börjar bedrivaskattietning med metallsökare. Utredningen har även undersökt fömtsattningarna förtillverkningskontroll, importrestriktioner eller auklorisationsförfarandebelräffande försäljning och licenskrav för innehav eller användning avmetallsökare. Flera av dessa alternativ kan i och för sig anses varatillräckligt effektiva för att uppnå det önskade resultatet. uppfattning bör dock inte någon av dessa åtgärder genomföras.Skälen härför sammanfattar utredningen enligt följande. "Metallsökares användningsområde ärförhållandevis brett. Det är mycket svårt att göra skillnad mellanmetallsökare för yrkesmässig användning och sökare avsedda för skattletning. Deflesta metallsökare kan med andra ord nyttjas för båda ändamålen. Inom landetfinns redan åtskilliga melallsökare. Det är ganska lätt att föra in sökarefrån utlandet. De kan ofta tillverkas efter lättfattlig beskrivning. Gemensamtför regleringarna är att de riskerar att bli krångliga och medföra en tyngandeadministration. För såväl köpare som säljare av metallsökare i de stora delarav landet där fömtsättningar för missbmk av metallsökare saknas måste varjeform av nu berörd reglering framstå som meningslös och väcka förståeligirritation. Vad gäller auktorisationsförfarandet kan tilläggas att stmkturen påbranschen för metallsökare är sådan att fömtsättningar torde saknas för enändamålsenlig och effektiv kontroll av dem som är verksamma i försäljningsledet." De remissinstanser som har kommenterat vadutredningen sålunda har anfört instämmer alla i dess bedömning. Även jag anseratt utredningen på ett övertygande sätt har visat att någon reglering avifrågavarande slag inte bör komma i fråga. Utredningen har i stället funnit att del alternativsom bäst tillgodoser önskemålen att på en gång uppnå önskad effekt och undvikaen onödigt omfattande och omständlig reglering är alt införa entillståndsprövning för användningen av metallsökare. Utredningen föreslårdärför att det skall krävas någon form av tillstånd för rätt att få användametallsökare för skattletning alternativt annat ändamål än yrkesändamål. Ettsystem med generellt tillståndstvång för att nyttja metallsökare förskattletning skulle enligt utredningen vara en enkel lösning, vilken dockavvisas med hänsyn bl. a. till att besvärliga bevisproblem vid ifrågasattaöverträdelser kan uppstå. 1984/85:128 10 Ett generellt förbud mot att använda metallsökareför annal än yrkesmässigt ändamål skulle visserligen eliminerabevissvårigheterna. Det skulle emellertid i princip förhindra att metallsökareutan tillstånd används för fritidsändamål överhuvudtaget. Utredningenrekommenderar i stället att skyddet mot missbruk av metallsökare skall avseenbart fasta fornlämningar med tillhörande områden och andra kända fyndplatsereller platser där fornfynd sannolikt kan göras. Tillstånd för användning avmetallsökare skall inte krävas vid yrkesmässigt bruk i andra fall än då dettasker på fornlämningsområden. Av utredningens redogörelse för utländsk rält framgåratl det i finns lagbestämmelser som förbjuder den som inte harsökt och fått tillstånd att använda melallsökare på skyddade områden. Flertaletremissinstanser tillstyrker utredningens förslag i denna del. Riksåklagaren() finner det visserligen något tveksamt om det räcker att skärpafomminneslagens bestämmelser för att nå eftersträvade effekter, men anser atteffektivitetskravet måste vägas mot hänsynen till näringsidkare och andra somanvänder metallsökare på behörigt sätt. RÅ tillstyrker därför utredningensförslag. Endast och är negativa. Ävenjag anser alt övervägande skäl talar för all välja en lösning i linje med densom utredningen har föreslagit. I några avseenden kommer jag dock att läggafram förslag som avviker från utredningens. Bakom förslagen ligger främstföljande synpunkter. Åtgärderna mol missbmk bör begränsas till de områden ilandet där missbmk har förekommit eller risk för missbmk verkligen föreligger.Möjligheterna att konlrollera att rnissbmk inte äger mm bör också bli så godasom möjligt. Jag övergår nu till att behandla de olika delfrågorna i anslutningtill förslagel. 2.2Skyddet för fasta fornlämningar Mittförslag: Metallsökare skall inte utan tillstånd av få medföras påfasta fornlämningar annat än på vägar som är upplåtna för allmänheten.Metallsökare skall inte heller få medföras i eller i närheten av sådanaskeppsvrak eller andra föremål som avses i 9 a § fomminneslagen. Utredningensförslag: Metallsökare skall inte utan tillstånd få användas påfasta fornlämningar. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser stöder utan erinran utredningens förslag. Någraanser dock atl förbudet bör avse rätten att medföra i stället för rätten atlanvända metallsökare. 1984/85:128 11 Skälför mitt förslag: Fasta fornlämningar är skyddade enligt bestämmelser ifomminneslagen. Vad som är fasta fornlämningar beskrivs i 2§. Synliga eller påannat sätt till läget bestämbara fornlämningar finns redovisade på denekonomiska kartan och i viss utsträckning också i andra officiella kartverk.Uppgifter om fornlämningar förs också in i faslighetsregistret. Underlaget förfornlämningsredovisningen på de officiella kartorna och i fastighetsregistretär RAÄ: s fornlämningsregister. Detta innehåller även uppgifter om dels andralämningar, vilkas karaktär inte kan fastställas utan undersökning, delsfyndplatser som kan indikera fornlämningar. fast fornlämning hör enligt 3 § ett så stort område på marken som behövs föratt bevara fornlämningen och bereda ett med hänsyn till fom-lämningens art ochbetydelse erforderligt utrymme däromkring. Om området inte har bestämts genomäldre lantmäteriförtättning eller genom expropriation, kan länsstyrelsenfastställa gränserna för området. Enligtuppgifter som jag har erhållit från RAÄ räknar man efter de genomfördafornlämningsinventeringarna med att det i finns mellan 600000 och700000 fasta fornlämningar. Ca 40000 av dem är belägna på Gofland. Antalet gränsbestämdafornlämningsområden är f. n. i hela landet knappt 200. Ett fåtal av dem finnspå Gotiand. Skyddetför fasta fornlämningar innebär bl. a. att man inte utan tillstånd avlänsslyrelsen får gräva ut, mbba, dölja eller på annat sätt förändra eller skadaeller ta bort en sådan fornlämning (1 § andra stycket och 6§ första stycket).Den som under grävning eller annat arbete påträffar en fast fornlämning, sominte fömt har varil känd, skall avbryta arbetet och anmäla fyndettill (8 § andra stycket). Föremål som påträffas i en fast fornlämning och harsamband med denna skall tillfalla staten (10 § första stycket). Fynd skall utandröjsmål anmälas till RAÄ eller RAÄ:s ombud eller till en polismyndighet (12§). Den som utan tillstånd förändrar, skadar eller tarbort en fast fornlämning kan dömas till böter eller, om brottet är grovt,fängelse . Detsamma gäller den som underlåter att anmäla enpåträffad fast fornlämning eller etl anmälningspliktigt fomfynd eller den somvidtar någon olovlig åtgärd med ett sådant fynd. Bestämmelserna gäller i tillämpliga delar också ifråga om skeppsvrak, som är minst , och föremål som påträffas ieller i närheten av ett sådant vrak och har samband med vraket (9 a och 9 b §§). Fastafornlämningar skyddas alltså mot olika slags ingrepp genom fomminneslagensbestämmelser.