prop · G803109 · 1984-12-31 00:00:00 — Flera remissinstanser har dock tillstyrktförslaget och ansett att etl sådant föreläggande i viss utsträckning skullekunna medverka till atl minska antalet misslyckade delgivningsförsök. Skälför mitt förslag: Den söktes villighet att medverka till delgivning spelarnaturiigtvis en myckel stor roll för effektiviteten i delgivningsverksamheten.I likhet med flera remissinstanser anser jag dock att en föreskrift omskyldighet för den sökte att medverka delgivning inte torde ha någonpraktisk betydelse, om den inte är försedd med en effektiv sanktionsmöjlighet.Som framgår redan av departementspromemorian är det förenat med belydandesvårigheier all finna någon lämplig sanktion som ärlätiadministrerad. Inledningsvis har jag också antytt atl jag inte avser attlägga fram något förslag om införande av delgivningsavgift som sanktion när detgäller försummelser i samband med delgivning. Det finns också invändningar avmer principiell natur mol förslaget. Jag anser alltså att någon bestämmelse avnu nämnt slag inte bör införas. Närdet gäller den föreslagna möjlighelen för den handläggande myndigheten attmeddela förelägganden om skyldighet för den som skall delges atl hållamyndigheten underrättad om sin delgivningsadress kan jag inte delauppfattningen att en sådan skyldighet i sig kan anses särskilt långtgående.Tvärtom anser jag del angeläget att den handläggande myndighelen har tillgångtill akluella uppgifter om var den som skall delges kan nås för genomförande avåtgärden och att parterna bör vara skyldiga att lämna sådana uppgifter. Dettabehov bör dock enligt min mening kunna tillgodoses genom den skyldighel förparterna atl lämna uppgifl och anmäla ändringar om egna förhållanden som jaghar föreslagit i föregående avsnitt. Med hänsyn därtill anser jag inte attnågon särskild bestämmelse av nu nämnl slag behövs. Promemorieförslagel i dendelen bör därför inte genomföras. Mittförslag: Promemorieförslaget om en särskild delgivningsavgift genomförs inte. Istället får en myndighel i vissa fall möjlighet att avvisa en ansökan, omsökanden inte har lämnat föreskrivna uppgifter om motparten. Som ytteriigareförutsättning för avvisning föreslås gälla att parlen inle har efterkommii ellföreläggande om komplettering av ansökningen med föreskrivna uppgifier och altdel inle föreligger särskilda skäl mol avvisning. Såvitt gäller de allmännadomstolarna är avvis-ningsmöjligheien inskränkt till dispositiva tvistemål. Deallmänna domstolarna får förelägga parter, vittnen m.fl. som skall kallas förhandling alt vid vite lämna föreskrivna uppgifter om egna förhållandenav betydelse för delgivning. 1984/85:109 42 Promemorieförslaget:En särskild delgivningsavgift skall kunna åläggas en enskild sökande somunderlåter att lämna uppgifl om motpartens person-eller organisationsnummereller kyrkobokföringsadress, där denna är en annan än postadressen. En sådanavgift skall även kunna åläggas den som inte efterkommer elt föreläggande atthålla den handläggande myndigheten underrättad om under vilken adress kommandedelgivning kan ske med honom (s. 66-70). Remissinstanserna:Flera remissinstanser avstyrker förslaget om delgivningsavgift och anser attden föreslagna ordningen är alllfcr omständlig och skulle kunna ge upphov "process i processen". I stället föreslås ökade möjligheter tillavvisning när det gäller försummelser från sökandens sida och ett förenklatdelgivningsförfarande i de fall den sökle inle fullgör de skyldigheler somenligt promemorieförslagel bör åligga honom. Några remissinstanser tar uppfrågan om vile som lämplig sanklion. Skälför mitt förslag: Jag ansluter mig till den kriUk som har förts fram molförslagel om delgivningsavgift som en särskild sanklionsform och anser allförslagel inle bör genomföras. Jag ser del emellertid som angelägel allmyndighelerna har Ullgång till effektiva påtryckningsmedel i de fall en partunderlåter alt lämna föreskrivna uppgifter. Närdet gäller mål inom RB:s tillämpningsområde kan till en början konstateras atlparternas uppgiftsskyldighel enligt 33 kap. I S inte är försedd med någonuttrycklig sanktion. Av beslämmelseri 18 resp. 31 kap. RB följer dock atl enpart som underlåter att lämna fullständiga uppgifter eller att anmäla ändradeförhållanden kan. om det medför exira koslnader för molparten, åläggas attersätta dessa kostnader. Denna möjlighet lorde dock sällan ulnylljas iprakliken. Rälten har också möjlighet alt enligt 42 kap. 4 S RB avvisa enstämningsansökan i vilken svarandens namn inle har angetts tillräckligttydligt. Beträffandemål om lagsökning och betalningsföreläggande skall borgenären enligt 2 och 19§§ lagsökningslagen (1946:808) i sin ansökan lämna vissa uppgifter omgäldenären. Enligt de ändringar i lagen som trädde i kraft den (SFS1982:297) gäller alt sökanden är skyldig atl lämna vissa ytterligare uppgifterom gäldenären, om uppgifterna behövs för delgivning med denne. De uppgiftersom avses är annan adress än postadress där gäldenären kan anträffas samtdennes personnummer. Lämnas inle behövliga uppgifier, kan ansökningen avvisas(31 c S lagsökningslagen). Gäldenären är enligt 4 och 22 §S skyldig att hosrätten anmäla personnummer, postadress och telefonnummer, om en sådan uppgiftsaknas eller är oriklig. Denna skyldighet är dock osanklionerad. Ifråga om övriga i delgivningssammanhang mer frekventa författningar saknasbestämmelser om sanktioner mot en part som inte lämnar föreskrivna uppgifter. Prop.1984/85:109 43 Enligtmin mening tillgodoser bestämmelserna i inte behovel av effektivapåtryckningsmedel vare sig i fråga om sökanden eller motparten. Även när detgäller lagsökningslagen behövs effektiva medel för att förmå gäldenären attlämna föreskrivna uppgifter om egna förhållanden. Närdel gäller alt förmå en part eller någon annan att t. ex. inställa sig till enförhandling eller att förete en skriftlig handling i en rättegång får rättenenligt 9 kap. 7 § RB förelägga honom vite. Detta skall bestämmas till ettbelopp som med hänsyn till den berördes ekonomiska förhållanden och övrigaomständigheler kan antas förmå honom att iaktta föreläggandet. Ett vile fårinle understiga eller överstiga . Vitet döms ut av rätlen. Hardel skett, får rällen förelägga etl nyll vite på högst . förelagtvile får inte dömas ut, om ändamålet med vilel har förfallil då fråga uppkommerom utdömande av vilel. Elt vitesföreläggande skall delges den berörde. Enligtmin mening synes möjlighelen att förelägga en part vite för alt förmå honom atllämna föreskrivna uppgifter om egna förhållanden vara ett lämpligtpåtryckningsmedel i sammanhanget. En sådan lösning torde också vara att föredrafrån rättssäkerhetssynpunkt framför t.ex. ett avskaffande av delgivningskraveteller ett förenklat delgivningsförfarande som några av remissinslanserna harvarit inne på. Åven vittnen och andra som skall delges genom rättens försorgbör omfatlas av en sådan bestämmelse. Jag förordar all det i RB ochlagsökningslagen las in sådana bestämmelser. Till den närmare utformningen avdem återkommer jag i specialmotiveringen. Närdet gäller förvaltningsdomstolarna och förvaltningsmyndigheterna torde behovetatl kunna använda vite som påtryckningsmedel inle vara lika framträdande. Pådel föreliggande underlaget är jag i vart fall inte beredd alt föreslå atl ävenandra myndigheler än de allmänna domslolarna tilläggs befogenhet att vid viteförelägga parterna all lämna nu ifrågavarande uppgifier. Närdet gäller frågan om lämplig sanklion mot en sökande som inte fullgör sinuppgiftsskyldighel belräffande motpartens förhållanden erinras idepartementspromemorian om möjligheten enligt lagsökningslagen att avvisa enansökan, om de uppgifter som sökanden skall lämna för atl underlättadelgivning inte är riktiga och fullständiga. I promemorian görs delslällningsiagandei all avvisning inle bör införas som en generell sanktionfrämsl med hänsyn till att sökanden på vissa av de områden som läcks av DLskulle komma atl drabbas alltför hårt. Somhar nämnls tidigare förordar dock flera remissinstanser utvidgade möjligheterall avvisa ansökningar som inle innehåller föreskrivna uppgifter av betydelseför delgivning. Förmin del anser jag att inlressel av att delgivning kan ske snabbt och lill lågakostnader väger så tungt att en sökande som inle lämnar föreskrivna uppgifierom motparten bör få slå risken för all hans ansökan kan 1984/85:109 44 Som jag har anfört tidigare bör det också i första hand ankomma påsökanden att tillhandahålla erforderliga uppgifter för delgivning medmotparten. Självfallet bör avvisning som sanktion inte ifrågakomma i mål omallmänl åtal. Åven i indispositiva tvistemål får en avvis-ningsmöjlighel ansesolämplig. Den bör alltså såvitt gäller mål vid de allmänna domstolarnabegränsas till dispositiva tvistemål. Enavvisningsregel kan utformas efter mönster från 31 c S försia slyckellagsökningslagen. Det innebäratl sökanden skall föreläggas att komplettera enansökan som inte innehåller föreskrivna uppgifter och att myndigheten fåravvisa ansökningen, om föreläggandet inte följs. Jagföreslår atl regler i enlighet med det sagda tas in i RB och förvaltningsprocesslagen(1971; 291). För att reglerna inle skall drabba alltför hårt bör somytteriigare fömtsättning gälla att del inte föreligger särskilda skäl molavvisning. Jag tänker då närmast på fall där avvisning framstår som obillig ochdel är rimligt att myndighelen tar på sig det merarbete i delgiv-ningshänseendesom avsaknaden av föreskrivna uppgifter om motparten innebär. En sådan undantagsregelger också myndighelen möjlighel lill en mera nyanserad tillämpning än annars. Avvisningsreglemabör utformas så att de även kan användas mol en sökande som inte lämnarföreskrivna uppgifter om egna förhållanden av betydelse för delgivning med honom. Tillden närmare utformningen av nu ifrågavarande bestämmelser återkommer jag ispecialmotiveringen. 3.3.4Upplysningar från andra myndigheter m. m. Mittförslag: En myndighet skall vara skyldig att på begäran av en annan myndighetlämna ut uppgifter om en enskilds adress, telefonnummer och arbetsplats, omuppgiften behövs för delgivning med den sökte oavsett om sekretess gäller föruppgiften hos den myndighet som innehar uppgiften. Undantag frånuppgiftsskyldighelen skall dock gälla för uppgift hos omlelefonnummer till en enskilds bostad. Vidare föreslås en sekretessregel tillskydd för uppgifier om enskildas personliga förhållanden som förekommer idelgivningsverksamheten. Promemorieförslaget:Även andra uppgifter än adresser, telefonnummer och arbetsplats bör få lämnasut för deigivningsändamål. Undanlag görs inte för hemligt telefonnummer Ullnågons bostad. I promemorian föreslås inte någon beslämmelse om sekretess föruppgifier om enskilds personliga förhållanden som förekommer i delgivningsverksamhelen(s. 70-81). Remissinstanserna:Endast en remissinstans avslyrker helt promemorieförslaget. Några av deremissinstanser som tillstyrker förslaget anser att Prop.1984/85:109 45 uppgiftsskyldighetenbör begränsas lill vissa uppgifier och att del i sekrelesslagen uttryckligenbör anges vilka uppgifter som får lämnas ut. par remissinstanser tar uppfrågan om inte sekretess bör gälla för uppgifter i slämningsmannaverksamhelen. Skälför mitt förslag: Genom införandet av den nya sekrelesslagen, som Irädde ikraft , begränsades myndigheternas möjligheter att utnyttjaandra myndigheler som upplysningskälla när del gäller uppgifter om enskilda.Enligt sekrelesslagen omfattas nämligen uppgifter om t.ex. enskildas bostadsadress,vistelse i anstalt eller i någon institution inom hälso- och sjukvården ellersocialtjänsten, arbetsförhållanden och sociala förhållanden som finns hos enmyndighel av sekreless och får i princip inte lämnas ul lill andra myndigheler.I vissa fall är förbudei mol utlämnande absolut, i andra fall får utlämnandeske efter en s. k. intresseavvägning enligt 14 kap. 3 S sekrelesslagen. Genomde ändringar i sekrelesslagsUflningen som trädde i krafl den 1 januari 1983hävdes det slarka sekretesskyddet för bl.a. adressuppgifter hos postverket.Numera gäller sekretess hos postverket för sådana uppgifter endasl om del kananias all röjande av uppgiflen skulle medföra fara för att någon utsätts förövergrepp eller någol annal allvarligt men. Med adress avses därvid fast ellertillfällig adress liksom boxadress. Har posten tillgång till flera av dessaadresser skall samlliga uppges. I fråga om personer som vistas på sjukhus ellervårdhem inom socialljänslen infördes samiidigi skyldighel för hälso- ochsjukvårdspersonal alt lämna ut uppgifl huruvida någon vistas på ensjukvårdsinrättning, om uppgiften för särskili fall begärs av bl.a. en domstol,åklagarmyndighet, polismyndighet eller kronofogdemyndighet (7 a S lagen 1980:11om lillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl.). Ändringarna innefattarockså att från socialljänslen skall lämnas uppgift i molsvarande fall omhuruvida någon vislas i ell hem för vård eller boende (66 S andra stycketsocialtjänstlagen 1980:620). Uppgifterna skall lämnas även till en siämningsmansom har anlitats av någon av de myndigheter som har räll aii få uppgifier(prop. 1981/82: 100 s. 66 0. 1lagstiftningsärendet uttalade dåvarande departementschefen (prop. s. 28) attdet var angeläget alt domstolar och kronofogdemyndigheter fick tillgång till deadressuppgifter beträffande parter och andra som de behövde för sin verksamhelsaml all del var viktigt atl delgivningsverksamhelen fungerade effeklivi.Enligt departementschefen var del inte acceptabelt atl delgivning kundeomöjliggöras av atl den som söktes för delgivning var på etl sjukhus e. d. Denomständigheten att delgivning i vissa fall kunde uppfattas som menlig för denenskilde borde enligt departementschefen inie få hindra att polisen fick deadressuppgifter som behövdes för delgivningsverksamheten. Tvärtom var delangeläget atl delgivning kunde ske även med personer som vistades på sjukhuse.d. Behovet av ell effektivt 1984/85:109 46 delgivningssyslemvägde så tungt all del inte var acceptabelt att delgivning kunde omöjliggörasdärför atl myndigheterna inte kände till om en person befann sig på envårdinrättning (prop. s. 17). Ipromemorian konstaleras att de uppgifter som kan erhållas från folkbokföringenoch poslverkel i många fall inle är tillräckliga för att delgivning skallkunna ske. Inte heller de uppgifter som får lämnas ut beträffandepersoner som vistas på sjukhus och andra vårdinrättningar anses tillgodosebehovel av uppgifier för delgivning av svårdelgivna personer. Detpåpekas i promemorian att del hos myndigheter inorn hälso- och sjukvården samtsocialljänslen även finns andra uppgifter som kan ha slor betydelse fördelgivningsverksamheten. Detta gäller framför alll uppgifl om den söktesbostadsadress vid utskrivningen men även andra uppgifier som kan möjliggöraeller underiätta delgivning, t.ex. uppgift om arbelsgivare, övervakare ellerannan kontaktperson. Vidare framhålls atl uppgifter om enskilda som kanmöjliggöra delgivning eller underlätta delgivning också finns hos ålskilligaandra myndigheter och inrättningiir. 1 stor utsträckning omfattas även dessauppgifter av sekretess och får inte lämnas ul för deigivningsändamål eller fårlämnas ut först efler en intresseavvägning. Enligtpromemorian väger samhällets och även enskildas intresse av en effektivdelgivningsverksamhet över de intressen som sekretessbestämmelserna är avseddaatl skydda i dessa fall. Del föreslås därför att en myndighel skall varaskyldig alt lill en annan myndighet lämna ut uppgifter om den sökle sommyndigheten har tillgång till, om uppgiflen behövs för delgivning med densökle. bör gälla samtliga myndigheler som har lillgång lill sådanauppgifier. För alt undanröja behovet av särregleringar i ell slorl antalförfattningar föreslås all en sådan bestämmelse tas in i sekrelesslagen. Närdel gäller frågan vilka uppgifier som skall få lämnas ut görs i promemorian denbedömningen atl del i första hand är uppgifier om den söktes bostadsadresseller annan vistelseadress och arbelsgivare som är av störst intresse från delgivningssynpunkl.Därutöver anses det inte vara möjligt att generelll ange vilka uppgifter sombehövs för deigivningsändamål. Även om en uppgifl inle direkt leder fram adress på vilken delgivning kan ske, kan den ulgöra en ledtråd i detfortsatia efterforskningsarbelet. En uppgift om l.ex. vem som är övervakareför den sökte kan göra det möjligl för den handläggande myndigheten ellerstämningsmannen all genomföra delgivningen med övervakarens medverkan. Även enuppgift om den söktes lelefonnummer kan i hög grad underlätta delgivningsarbetet.1 promemorian framhålls vidare all det i allmänhet inle lorde innebära någrasvårigheier för den myndighet från vilken uppgifier begärs att avgöra vilkauppgifter som kan antas ha betydelse i delgivningshän-seende och således börlämnas ut. Prop.1984/85:109 47 Somjag nämnt har förslagel tillstyrkts eller lämnats ulan erinran av sågott som samlliga remissinslanser. Några remissinstanser har dock förordat enbegränsning och en precisering av de uppgifier som får lämnas ul. har motsatt sig att förslaget genomförs. Föregen del får jag anföra följande. Närdet gäller uppgift om l.ex. bostadsadress är del en grundtanke bakomfolkbokföringen atl en sådan uppgift skall finnas beträffande samtligapersoner som skall vara kyrkobokförda här i landel och all uppgiften skall varalillgänglig för envar. Enligt 7 kap. 15 S sekrelesslagen gäller sekreless fören sådan uppgifl endast om del av någon särskild anledning kan anias all denenskilde eller någon honom närslående skulle lida men om uppgiflen röjs. Promemorieförslagelinnebär bl.a. all uppgifl om en enskild persons postadress, lillfälligavislelseadress, lelefonnummer till bostaden eller lill arbetsplatsen elleruppgift om var den är belägen bör få lämnas ul lill en myndighet som behöveruppgiften för delgivning oavsett om sekretess gäller för uppgiften hos denmyndighet där uppgiften finns. Av bl.a. 15 kap. 5 § sekrelesslagen följer allen myndighel är skyldig aii på begäran av en annan myndighel lämna ul enuppgifl som den förfogar över i den mån del inle föreligger hinder mol del pågrund av sekreless eller arbetets behöriga gång. Innebörden av förslagel ärsåledes all myndighelen skall vara skyldig all lämna ul en sådan uppgift lill enmyndighel som behöver den för delgivning enligt DL och atl del skall ske ulannågon inlressepröv-ning enligi generalklausulen. För min del anser jag alldel är av slor beiydelse från effekiiviielssyn-punki all en myndighel sombehöver uppgift om adress, lelefonnummer m. m. för atl genomföra delgivning kanerhålla dem från en myndighel som har lillgäng lill uppgiflerna. Del är ocksåangelägel all ullämnandel av uppgifterna kan ske snabbi och ulan någolomständligt prövningsförtä-rande. I likhet med flertalel remissinslanser anserjag därför atl promemorieförslaget bör genomföras såvitt avser sådanauppgifier. Enuppgifl om var en person kan nås för delgivning kan ibland i sig eller iförening med den omständigheten atl den förekommer hos en viss myndighel varaav sådani slag atl etl röjande av uppgiften måsle anses vara lill men för densom uppgiflen rör. Jag tänker då närmast på sådana fall då den sökte är intageni en kriminalvårdsanslall eller någon vårdinrättning eller på någol annat sällär föremål för samhällels vård- eller slödålgärder. Åvensådana uppgifier omfattas av promemorieförslagel. En stor majoriiel avremissinstanserna har siälli sig bakom förslaget aii också sådana uppgifierskall få lämnas ul. Med hänsyn lill inlressel av en effekiiv delgivningsverksamheianser även jag alt skyldighelen all lämna ul uppgifter för deigivningsändamålbör omfatta också sådana uppgifier. Jag förordar alltså all förslagel genomförsi den delen. 1984/85:109 48 emellertidvara att uppgifterna i Ullräcklig ulslräckning skyddas hos den mottagandemyndigheten. Jag återkommer strax till den frågan. Ipromemorian föreslås också att även andra uppgifter om den sökle än var han kannås för delgivning skall få lämnas ut om den mottagande myndigheten behöveruppgifterna för delgivning. Som exempel på sådana uppgifter nämns uppgift omövervakare eller någon annan kontaktperson för den sökte. Somnämnts har några remissinstanser ansett att uppgiftsskyldigheten börbegränsas och preciseras i förhållande till promemorieförslaget. Enligt dessaremissinstanser bör skyldigheten omfatta endast adressuppgifter, uppgift omarbetsgivare o.dyl. En remissinstans befarar atl det kan bli svårt för denmyndighel hos vilken uppgiften finns att avgöra om den behövs för delgivninghos den mottagande myndigheten och således får lämnas ut. Enligtmin mening kan uppgifter av nu ifrågavarande slag ibland ha betydelse fråndelgivningssynpunkl. kan de vara av mycket känslig natur för densökle. Vidare kan det uppkomma tillämpningssvårigheter när en myndighel skallavgöra om en viss uppgift heir betydelse i delgivningshänseende eller inte. Jagförordar därför att uppgiftsskyldighelen begränsas till de från delgivningssynpunkli allmänhet viktigaste uppgifterna, nämligeii adressuppgifter samt uppgifl omtelefonnummer och arbetsplats. Beträffande andra uppgifter bör en begäran omutlämnade liksom nu föregås av en prövning enligt generalklausulen. Mittförslag innebär också alt - eftersom generalklausulen inte gäller förmyndigheler inom hälso- och sjukvården och - andra uppgifter ände lidigare nämnda inte kan erhållas från dessa myndigheter. Vadslulligen gäller frågan huruvida uppgifter hos leleverkel om hemliga abonnemangskall få lämnas ul för deigivningsändamål görs i promemorian ingen skillnadmellan dessa och de uppgifter som jag har behandlat . Enligt televerkettalar dock starka skäl mot en sådan ordning. Verket förordar i stället allfrågan om utlämnande liksom nu skall prövas i varie särskilt fall enligtgeneralklausulen. Deuppgifter som är intressanta i detla sammanhang är abonnentens namn,telefonnummer och på vilken plats telefonen finns insiallerad. Åven uppgiflhuruvida någon innehar ett telefonabonnemang hör till denna kategori. Medhänsyn till den stora telefontälheten i vårt land har dessa uppgifter slorbetydelse inle bara i delgivningshänseende ulan också i andra sammanhang, t.ex.när del gäller förundersökning i brottmål eller när en myndighet på etl snabbioch enkell sätl vill komma i kontakt med en person. Delfinns ett mycket stort antal hemliga telefonabonnemang. En abonnent som önskarett hemligt abonnemang behöver inte ange orsaken till sin begäran. Grunden fördel hemliga abonnemanget är alltså normalt okänd även för . Prop.1984/85:109 49 skulle många abonnenter avslå från elt telefonabonnemang, om detinte fanns möjlighel till hemligt abonnemang. Enligt min mening är detemellertid inte möjligl alt i avsaknad av en närmare ulredning om dettaförhållande bedöma hur slort antal abonnenter del kan röra sig om. Del är inleheller möjligt alt göra någon generell bedömning av i vilka fall den enskildesintresse av all uppgifterna inte får lämnas ut för delgivningsmål är av sådantslag atl det bör ha företräde framför samhället intresse av en effektivdelgivningsverksamhei. Uppenbarligenfinns det emellertid abonnenter som på grund av psykiskt eller fysiskthandikapp är beroende av alt ha tillgång till lelefon och som samiidigi hargoda skäl för att låta abonnemanget vara hemligt. Jag anser också att man måslerespektera alt det finns enskilda som av integritets-skäl har skaffat sig etlhemligt abonnemang för atl själva kunna bestämma vilka som bör ha lillgång tillderas telefonnummer och inte behöva riskera atl i sin bostad bli uppringda avokända personer. Starkaskäl talar därför emol alt låta en myndighet ulan inlresseprövning enligtgeneralklausulen få ta del av en uppgift hos om telefonnumrel abonent som har hemligt abonnemang. Vadjag har sagt nu tar sikte endast på uppgift om en fysisk persons telefonnummertill bostaden. När det gäller uppgift om telefonnummer till apparater som ärinstallerade på andra platser än bostäder finns det enligt min mening inte skälatt göra något undantag från den föreslagna uppgifts-skyldigheten.