prop · G80354 · 1984-12-31 00:00:00 — en betungande uppgift för ett botienlåneinslilul, villkassastyrelsen i detta sammanhang ställa frågan om inte utrymme borde finnasför att rationalisera även dessa uppgifter. Utredningens förslag om att slopa kravel pä bevis om pantförskrivningnär andrahandspanthavaren denunlierar iredje man innebär oslridigt storafördelar, särskilt genom möjligheten alt kunna använda ADB-leknik förunderrättelserna. Emellertid innebär förenklingen även att man hos förstahandspanlhavaren(det normala för stadshypoleksföreningar) skapar ökad ovisshet om vem som har rälllill pantbrevet när hypolekslånet löses. Enligt kassastyrelsens uppfallningsynes utredningen något ha underskattat svårigheterna alt bedöma denna fråga,eftersom del inte är ovanligt att pantbrev kan vara pantsatt i flera led. Denutredning som stadshypo-teksföreningen ställs inför, underiåtias inte av attden sker med risk för alt skadeståndskrav kan resas mol föreningen om misstaggörs i bedömningen. Särskilt mot bakgrund av att risk finns för att antalet andrahandspantsätiningarkan komma alt öka kraftigt, vill inte kassastyrelsen instämma i utredningensuppfattning (s. 157) att frågan om vem som har bättre rätt till pantbrevet ären ulredningsfråga som förstahandspanlhavaren fär påta sig. Utredningensförslag leder till att stadshypoleksföreningarna måste uppmärksamma ökaderisker för misstag i bedömningen om bättre rätt till pantbrevet. Med detanförda vill kassastyrelsen närmast belysa att utredningsförslaget tillförenkling vid andrahandspantsättning kan innebära risk för visst merarbete förstadshypoleksföreningarna. Allt sammantaget finner emellertid kassaslyrelseninte skäl att motsätta sig uiredningens förslag lill ändrad lydelse av 1936 årslag. ; Om ett pantbrev inte är belånattill sitt fulla belopp uppstår elt ägarhypotek, vilket ägaren kan utnyttja pådet sättet att han till någon annan långivare än den som innehar pantbrevetpantförskriver detta i andra hand. För andrahandspantsättning gäller reglernai lag om panlsättning av lös egendom som innehaves av tredje man.Utredningen föreslär nu vissa lättnader i förfarandet vid andrahandspantsättning.Bankföreningen har tidigare framfört önskemål om att förfarandet måtteunderlättas. önskemål har närmast tagit sikte på lättnadergenerellt sett då det gäller panlsättningar. Vid den begränsning som harförevarit till pantsättning av pantbrev kan enligt bankföreningens mening alltför långt gående lättnader rimligen inle accepteras. ansluter sig därför till utredningensståndpunkt att det i den nämnda lagen föreskrivna formkravet för denuntiationbör bibehållas. Föreningen instämmer alllsä i att, när denuntiaiionen görs av andrahandspanthavaren,kravel på skrifllighel måste upprätthållas. Underrättelsen om pantutfästelsenskall emellerlid enligt förslagel förutom skriftligen kunna lämnas pä annatfrån bevissynpunkl likvärdigt sätt. Delta anser bankföreningen med hänsyn tillframtida datastyrda kommunikationsmöjligheter mellan institutionellakreditgivare vara ett värdefullt tillägg. Prop.1984/85:54 105 Uiredningens förslag innebär vidare att pantulfästelseninte skall behöva föreles vid denuntiaiionen. anser förslaget välmoliverat.Det finns sålunda inte anledning alt vid panlsättning ha en mer kvalificerad denuntiationän vid överlåtelse av äganderätt. Utredningen påpekar all vid slopande avkravet på all förete pantförskrivningen uppkommer problem hur förstahandspanlhavarenskall få reda pä till vem han, dä länet löses, skall lämna ul pantbrevet.Bankföreningen anser inte problemet vara vare sig nytt eller särskilt stort. 1dag är situationen den all akten med inneliggande pantförskrivning baraspeglar förhällandet vid viss förfluten tid. Redan nu måste därför förstahandspanlhavaren,om han är osäker, göra viss utredning om vart pantbrevet skall sändas.Hithörande problem torde inte heller kunna lösas generellt med hänsyn lill altolika gäldsförhällanden utvecklas på olika sätt. Mellan inslilulionellakreditgivare lorde. som ocksä utredningen antar, riskerna vid utlämnande avpantbrev lill fel mottagare vara minimala - även om innehavet av pantbrevetmedför pantsättningsbefogenhet. De föreslagna förändringarna lag kan pä siklkomma alt medföra längre gående förenklingar för kreditinstituten. mening kommer bankerna emellerlid liksom f. n. alt för kontrollensskull fortsätta med ulväxling av dokument. Den s. k. panthavarförklaringenkommer därför, ehuru möjligen med förändrat utseende, att bestå intill dessdatatekniken eventuellt möjliggör ändrade rutiner. Även om en panthavarförklaringkommer att utväxlas, innebär förslagel redan nu en viss förenkling genom att pantsätlarensunderskrift pä panthavarförklaringen kan undvaras. ; Vad avser reglerna för andrahandspantsättning(lag om pantsättning av lös egendom som innehaves av tredje man) harkreditinstituten upprepade gånger till utredningen framfört önskemål om enförenkling av dessa emedan det nuvarande systemet är mycket personalkrävandeoch tungrott. Utredningen föreslär med anledning härav en förenklingmedförande all andrahandspanthavaren vid denuntiation inte behöver förete pantulfästelsen.SFF anser att denna förändring inle är tillräcklig. Förbundel har ocksäframfört denna uppfattning i skrivelse lill pantbrevsulredningen . Enpåtaglig förändring av systemet skulle först kunna komma till stånd om del ilag föreskrivna kravet på skriftlig denuntiation logs bort såvitt avserinformation mellan kreditinstitut. Uiredningen har av olika skäl, som SFF intehar förståelse för, inte velat gå så långt ulan nöjt sig med etltillmötesgående innebärande att denuntiation också får ske pä ell med skriftligdenuntiation ur säkerhetssynpunkt likvärdigt sätt. Med sistnämnda uttryckavses t. ex. telex och dataöverföring. SFF anser all utredningen underskattarkreditinstitutens förmåga att genom avtal sinsemellan själva pä ett fullttillfredsställande säll lösa de "risker" - dvs. missförstånd, glömda"avanmälningar" av andrahandspantsätiningar som inte 1984/85:54 106 längreär aktuella o. dyl. - som enligt utredningen är förknippade med en muntlig denuntiation. ; Utredningen föreslår vissa lättnader i förfarandet vidpantförskrivning av pantbrev i andra hand. Förslaget innebär onekligen vissaadministrativa förenklingar. Det kan dock synas tveksamt om del i tillräckligutsträckning tillmötesgår önskemålet om ell enklare och mindrekostnadskrävande förfarande. Del finns å andra sidan skäl mot alt göra meravittgående förändringar. Bl.a. måste hänsyn tas till behovet av all i efterhandkunna förete dokumentation om all en försla-handspanthavare underrättats om eni andra hand skedd panlförskrivning. ; Vi förstår att övervägandena angående ägar bl. a. gällt huruvida man kunde tänka sig en automatisk uppryck- ningsrätl för sämre placerade panthavare till undvikande av uppkomst av ägarhypotek över huvud taget, men att utredaren stannat för att föreslå bibehållande av alla nuvarande regler kring ägarhypotek. Delta hälsar vi med tillfredsställelse från en särskild synpunkt, nämligen därför att vi menar att ägarens möjlighet aU använda etl uppkommet utrymme till ny pantsättning är allmänt till gagn för alla intressenter. Den norska inställ ning, som utredningen citerar på s. 70 i betänkandet, menar vi har fog för sig.---- Avde tre förslag från föreningen, som underhand förelagts utredningen, ser vi medtillfredsställelse att ett föresläs genomfört, nämligen det om sammanläggningav inteckningar. Fråganom regler innefattande möjlighet att övertora utländska inteckningar slällerutredaren . Vi vill endast anmäla att diskussionen fortsätter i redarekrelsarom detla. Kanske har betydelsen någol överdrivits. En relevant företeelse ärockså att den internationella handeln med andrahandsfariyg, som del ju härgäller, nästan undantagslöst sker på standardavtal innehållande villkor, somkan omöjliggöra överföring av inteckningar. Vi vill emellertid hålla fråganöppen fills vidare. Fråganom uppskov i regislreringsärenden, slutligen, är av högre dignitet och det ärangelägel att detta önskemål blir tillgodosett. Det är rikligt att deunderhandsförfrågningar hos registret, som utredaren nämner och som tjänarsamma syften, har varit till hjälp i praktiken . Icke desto mindreuttalas i debatten ständigt behovet av all få en lagfäst rutin. SverigesAdvokatsamfund: Förslaget, som torde innebära avsevärda förenklingar i hanteringenav andrahandspanlsättningarna, tillstyrks av samfundet. Samfundet utgår därvidfrån att utredningens förslag i fråga om pantsättningsbefogenheten integenomförs på fastighetsrättens område. För att den föreslagna förenklingen av andrahandspanlsäitningenverkligen skall leda till rationellare och billigare hantering måsteförutsättas att panthavaren äger förlita sig pä underrättelsen frän andrahandspanthavaren.Om pantsättningsbefogenheten skulle vidgas pä fastighetsrättens Prop.1984/85:54 107 område - där andrahandspantsätiningar lorde vara mera frekventaän inom andra berörda rättsområden - föreligger risk all pantbrev kommer iorätta händer med fara för olillböriigl nyttjande. ; Förbundet tillstyrker utredningensför slag angående pantsättning i andra hand. Uiredningen konstaterar att dess direktiv inte omfattarfrågan om inteckning och panlsättning av andel i fastighet. Därför harutredningen inte ansett del vara möjligt att komma med några förslag härvidlag. Med anledning av bl. a. den till utredningen överlämnadeskrivelsen från föreningen mellan ombudsmännen hos landshypoteksinstitulion,hade förbundel sett att uiredningen själv försökt skaffa sig uirymme för enbehandling av också denna fråga. Vi bedömer det som angeläget att också panlsättningav andel i fastighet möjliggöres. Med de påpekanden som gjorts tillstyrker förbundet alt deli belänkandet framlagda förslagel läggs lill grund för lagstiftning. ; 1 fråga ompantsättning av andelar i faslighet, vill förbundel i likhel med vad föreningenmellan ombudsmännen hos landshypoteksinstitulion anfört, understrykabehovet av att en ordning införes, som möjliggör panlsättning av andelar ifastighet. Behovet är särskilt angelägel menar förbundel, när frågan är ombelåning av individuella bostadslägenheter, upplåtna med äganderätt iflerfamiljshus. Förbundel befarar att ägarelägenhetsutredningens förslag (SOU1982:40) icke kommer att genomföras. Ågarelägenheter existerar dock redan de facto,varför en lagreglering av andelspantsätlningen är ytterst betydelsefull inteminst för dem, som berett sig bostäder i andelsiägenheter både för permanentsom för frifidsbruk. Föreningen mellan ombudsmännen hos landshypoteksinstiiu-tion:Ordalydelsen i utsökningsbalken 6:2 synes ge vid handen all utmätning av ägarhypotekförutsätter att pantbrevet är disponibelt för utmätningsborgenären. Texten börändras sä att det framgår alt även ägarhypotek i etl delvis belånat pantbrevkan utmätas. Enkreditinrättnings syfte med att låta gäldenären pantförskriva överhy-poteket påframförliggande inteckningar är naturiiglvis i första hand all överhuvudtagetbli berättigad till utdelning före fastighetsägaren och eventuella utmätningsborgenärer.Etl nästan lika viktigt syfte är emellerlid att förhindra innehavaren avpantbrevet alt höja belåningen. Den föreslagna ändringen lag tordedärför inle underlätta hanteringen av överhy-poteksförskrivningar på annat sättän att proceduren delvis kan skötas med dala. Vi har dock inte lyckats finna nägonannan metod för att minska de slora praktiska problem som är förenade med överhypoieksförskrivningar-na.Vi har ingen erinran mot att de föreslagna ändringarna genomförs. har tidigare begärt lagändring i frägaom inteckning av ideell andel i fastighet. Vad utredningen anfört anser viinte Prop.1984/85:54 108 utgöra skäl för att vidhålla nuvarande ordning. I det avutredningen anförda exemplet med två bröder som äger en jordbruksfastighettillsammans torde del vanligaste problemet vara alt brukaren önskar göra eninvestering pä fastigheten som den andre delägaren motsätter sig. Vi anserdärför fortfarande att en lagändring är önskvärd. Föreningen ; Föreningen alt hittillsvarande regler om denuntiation vid andrahandspantsättningbehälls. Från kronofogdemyndigheternas hittillsvarande erfarenhel av denexekutiva fastighetsförsäljningen har del visat sig inle vara ovanligt attmotstridiga uppgifter om andrahandspantsätiningar florerar. Föreningen villdärför underslryka, all endasl med kravel på en fullständig dokumentation frånsåväl fastighetsägarnas, försiahands- och andrahandspant-havarnas sida ompantsättningen kan dess olägenheler elimineras. : På s. 121 ger uiredningen enbeskrivning av s.k. säljarreverser. De svårigheter för köparen som uiredningen återre-dovisartorde minskal markant bl.a. genom att ett flertal finansbolagnumera verkar pä marknaden för säljarreverser. Genom att finansbolagen sedanden l.l. 1981 tillhör den reglerade kredilmarknaden och lyder under bankinspektionenstillsyn borde således en väsentligt bättre situalion ha uppställ. I likhet med utredningen anser således föreningen attnågra civilrätlsliga regler beträffande transaktionerna med säljarreverser intebör införas. : Kreditinstitutenkräver i det närmasle regelmässigt andrahandspantrält i pantbrev medbättre läge för att kunna utnyttja eventuella överhypotek. Detla hade tidigarefrämst sin grund i ambitionen att om möjligt på grund av minskade engagemanghos framförliggande kreditgivare förbättra del egna faktiska inomläget. Påsenare tid har p. g. a. det höga ränteläget och den problematik som behandlatsovan under "Tillägg" kravel på panträtt i framförliggande pantbrevtilltagit i frekvens. I det följande inbegripas i lokulionen andrahandspanträltäven pantsättningar i tredje, Ijärde hand elc. Uiredningens förslag om lättnad i formkraven hälsas medtillfredsställelse. finner del fortsatta kravel på skriftlig denuntiationnödvändigt, även om pä sikt andra från bevissynpunkt likvärdiga sätt bör kunnakomma till användande. Systemet med panlsättningar både i andra och tredje handetc. medför, som utredningen konstaterat, alt ordningen med denunliationer och panthavarförklaringarblir "tungrodd, personalkrävande och kostsam". Särskilt panthavarförklaringarnaförorsakar myckel besvär. Utredningen framhåller visserligen att det inte finnsnågot lagstöd för att panthavarförklaring skall avges. Att sådana ändå avgesär dock en fast praxis när det gäller kreditinstituten, särskilt som det iolika sammanhang hävdats, att andrahandspanthavaren enligl "allmänna panlrättsligagrundsatser" måste hos förstahandspanlhavaren efterhöra, om denne fållnågon underrättelse om att panten bytt ägare. Prop.1984/85:54 109 Utredningen har visat de praktiska olägenheterna av att deolika pantul-fästelserna anses medföra företräde efter tidpunkten för denuntiaiionen,om inte annat avtalals (s. 154). Förstahandspanlhavaren (i regel bottenlå-neinslilulet)skulle i vissa situationer vänta med att sortera in denunlialio-nerna tillssamtliga berörda, efierliggande långivare inkommit med denunliationer,varefter panthavarförklaring skulle avges med panlhavarna angivna i rätt ordning.Förbundet utgår härvid från alt uiredningen tänkt sig att botlenlångivarna vid panthavarförklaringarnafingerar noieringsdalu-men så att varje efierliggande kreditgivare i tur ochordning även tidsmässigt placeras pä rätt plats i raden av andrahandspanträtter.Eftersom ofta försäkringsbolag belånar pantbrev med bästa förmånsrätt måste härframhållas orimligheten av ovan skisserade system med "andrahandspanträlis-inskrivningsmyndighet"i varje enskilt ärende. Det nuvarande systemet leder lill stora praktiskasvårigheter. Man får ibland intrycket alt det snarare är regel än undantag atttredje- eller fjärdehandpanthavaren verkställer denuntiation innanframförliggande kreditgivare underrättat bottenlångivaren. Utgången i rättsfallet NJA 1982 s. 336 kommer sannoliktinte att minska behovet av i rätt ordningsföljd avgivna panthavarförklaringar, särskillsom erfarenhetsmässigt denuntiationshandlingarna ofta är ofullständigt ellerfelaktigt utformade i vad avser borgenärernas inbördes förhällanden priori-telsmässigi. Utredningensförslag till förändringar löser ej ovan angivna komplicerade hanleringsfrågor.Eftersom ägarhypotek i förening med reglerna om andrahandspantsättningväsentligen bara reglerar företrädesordningen mellan olika borgenärer, är detav största vikt att kreditlivet erbjuds smidiga hanleringslösningar.Riksförbundet är ej i detta sammanhang berett att förorda en automatiskuppryckningsrätt. Vid kontakter med har framkommilmöjligheter lill elt samarbete avseende all pä frivillig väg lösa dessa frågor.Pä grund härav är riksförbundet ej för dagen berett att föreslå en lösninglagstiftningsvägen av masshanleringsfrå-gorna i samband med andrahandspantrält. : Uiredningens uppfattning all en förenklad hanleringborde kunna åstadkommas i samband med alt pantbrev pantförskrivs i andra ochtredje hand etc. delas hell av . En förenkling på del sätt somutredningen föreslär, innebärande alt enbart andrahandspanthavarens denuntiationskall vara tillräcklig dokumentation - ulan företeende av pant-utfästelse - kansynas vara praktisk, men medför istället andra problem och konsekvenser. Åven ien förenklad hantering kvarstår behovet för en förstahandspanthavare atterhålla korrekta uppgifter belräffande ordningsföljden av olika pantuifästelseroch därmed också nödvändigheten av alt dessa dokumenteras. Vidare erhållerframförliggande långivare i nuvarande syslem information om då andrahandspantförskrivningupphört eller övergått till annan långivare på sä sätt att panthavarförklaringenåter- 1984/85:54 110 sändes.En liknande ordning bör gälla även framgent. Det är därför uppfatiningalt vissa formkrav måste ställas på denunlialionshand-lingens utformning ochall en förenklad hanlering försl därefter kan genomföras. 1984/85:54 111 Utdrag av prop. 1971:179 med förslag till lag om ändring ijordabalken, m. m. Vidde överläggningar som har hållits med företrädare för kreditor-ganisafionernahar framkommit att vad som i särskild grad kan väntas vålla svårigheter vid denpraktiska tillämpningen av är de krav på kontroU avpanträttsupplålarens behörighet som ligger i företrädesreglerna i 6: 7 JB.Dessa reglerar företrädet mellan äganderättsförvärv och panträttsupplålelse ochinnehåller att borgenär som är i god tro med avseende på äganderältsövergångenär (Sidanmotsvarar delvis s. 33 i prop. Prop.1984/85:54 112 skyddad i silt förvärv av panträtt från den förutvarandeägaren. Den viktiga begränsningen gäller dock att borgenären inte är skyddad,om nye ägaren hade sökt lagfart när panträtten upplåts. Frågan om och i vad mån en borgenär, som i god tro utgårfrån att pantsättaren är ägare till fastigheten, bör skyddas har diskuterats utföriiglvid JB:s tillkomst (jfr prop. 1970: 20 del B s. 300 och 316). Diskussionenavsåg emellertid i främsta rummet det fallet att någon som varken är eller harvarit ägare till fastigheten förfogar över ett pantbrev genom pantsättning. Idetta fall blir upplåtelsen ogiltig oavsett borgenärens goda eller onda tro.När överlåtelse skett och överlåtaren därefter upplåtit panträtt ifastigheten, kan däremot borgenären som nämnts åberopa god tro. I fråga omföreträdet mellan äganderättsförvärv och förvärv av panträtt förekom ilagstiftningsärendet inte några meningsskiljaktigheter (jfr prop. 1970: 20 delB s. 314). De nu beskrivna företrädesbestämmelserna leder till attborgenären vid den fidpunkt då panträttsupplåtelsen sker bör förvissa sig omatt den som innehar pantbrevet är lagfaren ägare till fastigheten och att ejannan sökt lagfart på denna. En sådan ordning förutsätter att inskrivningsmyndigheternakan tillhandahålla gravaiionsbevis med mycket kort varsel eller att de pertelefon eller på annat sätt kan bekräfta lagfartsuppgifter i tidigare utfärdatgravaiionsbevis. Kreditorganisationerna har uttalat tvekan ominskrivningsmyndigheterna verkligen kan erbjuda en sådan service innan ettsystem som grundas på ADB kommer i tillämpning. Under alla förhållanden ansersig kreditorganisafionerna numera ha kommit fram till att den beskrivnaordningen skulle vara mycket oläglig i praktisk tillämpning. Godtroende borgenärborde vara skyddad, om han förlitar sig på innehållet i elt gravaiionsbevis somej är av alltför gammalt datum. Är beviset utfärdat mindre än förepanträttsupplåtelsen, borde borgenären som regel vara skyddad. Genom vad som har framkommit vid överläggningarna' med kreditorganisationernahar jag kommit fill den uppfattningen att den ägarkontroll som de nya panlrättsbeslämmelsernaålägger borgenären alt utföra, om han vill vara skyddad mot Iredje man i vissahänseenden, ställer större krav på kreditgivarsidan än man har utgåttfrån i lagstiftningsärendet. De praktiska problem som påvisats har sådanräckvidd att de inte kan förbigås. Otvivelaktigt är det också så att de nyareglerna förutsätter en längre gående service från inskrivningsmyndigheternassida än som förekommit. Som jag har anfört inledningsvis finns det idagens läge starka skäl att undvika att inskrivningsmyndigheterna ytterligarebelastas. Vid utarbetandet av jordabalksförslaget var det en bärandetanke att tillgodose de synpunkter som hade framkommil från kredilinstiiu-tionernassida i den mån detta kunde ske utan att vikliga motstående (Sidan molsvarar s. 34 i prop. 1984/85:54 113 intressen fick vika. Denna uppfattning var grundad på detförhållandet att den institutionella kreditgivningen mot säkerhet ifastighetspanträtt har utomordentligt stor betydelse i vårt land. Jag anser attdenna grundinställning alltjämt måste anses bärande. Ett vidgat godlrosskydd för borgenären i den situation somnu diskuteras går ut över förvärvare av fastighet. Godlrosskyddet leder nämligentill att denne i vissa fall får finna sig i att fastigheten belastas medytterligare panträtt fastän förvärvaren redan sökt lagfart. Emellertid är det viktigtatt understryka att detta i realiteten inte innebär någon större nackdel förförvärvaren och att det dessutom är naturligt för denne att skydda sig påannat sätt mot obehöriga förfoganden från överlåtarens sida. För det första ärdet så att förvärvarens lagfartsansökan hindrar överlåtaren från alt sökainteckning i fastigheten och därmed skaffa sig ytterligare pantbrev utöver demsom redan finns. Saken gäller alltså enbart förfoganden över pantbrev som redanföreligger för lagfartsansökningen. För en förvärvare måste detemellertid vara naturligt att kräva att outnyttjade pantbrev överlämnas och attbeträffande utnyttjande pantbrev och eventuella överhypotek uppgörelse träffasmed borgenären i anledning av fastighetsförvärvet. En sådan kontakt medborgenären torde som närmare framgår av vad som anförs i del följande hindraförre ägaren frän att förfoga över pantbrev och överhypotek som pant för nyafordringar. I den mån förre ägaren inte på tillfredsställande sätt kan redovisaför föreliggande pantbrev bör givetvis förvärvaren innehålla köpeskillingen imotsvarande mån. Med hänsyn till det anförda kan jag inle se att elt vidgat godlrosskyddför borgenären i fall som avses skulle kränka något motstående intresse. Detanförda talar starkt för att borgenärens godlrosskydd enligl 6: 7 JB utvidgasså att hans möjlighet att göra godtrosförvärv inte utan vidare skärs av i ochmed alt den nye ägaren söker lagfart. Lagtekniskt uppnås en sådan ordninggenom att orden "innan nye ägaren sökt lagfart" i 6: 7 första stycketförsta punken JB byts ut mot ordet "därefter". Jag förordar en sådanändring av paragrafens lydelse. När det gäller att närmare precisera det mått avundersökning i fråga om pantbrevsinnehavarens rält alt förfoga över pantbrevetsom bör krävas av en borgenär för att han skall anses vara i god tro, bör början slås fast att gäldenären inte bör kunna anses legitimerad att upplåtapanträtt redan genom sill innehav av pantbrevet. En sådan ordning skulle varahelt oförenlig med grundprinciperna för panträtten i JB. Det har heller intefrån något håll gjorts gällande, att ett så långtgående godlrosskydd förborgenären skulle behövas.