prop · G80354 · 1984-12-31 00:00:00 — Den nu gällandelagstiftningen innebär bl.a. all godlrosskydd även kan finnas närpantsällningen endasl avser överhypotek pä tidigare till annan borgenärpantsatt pantbrev. Den föreslagna lagtexten bör ändras så att denna möjlighetfinns kvar. Den föreslagna regeln att innehavare av pantbrev skallpresumeras ha rält att pantsätta torde inte fä så stora praktiska konsekvenserför det organiserade kreditväsendet. Längivaren bör nog även i fortsättningengöra en kontroll av pantsätlarens behörighet. Förslaget synes i första handtillkommet i syfte att åsladkomma en likartad lagstiftning för fastigheter,skepp och luftfartyg, men eftersom regeln i vissa fall måste vara lill gagn förkreditväsendel och då vi inte kan finna några egentliga olägenheter medförslaget för kreditgivarna har vi ingen erinran mot att presumtionsregelninförs. fär dock genom presumtionsregeln en ställning som liggermycket nära ett innehavarpapper, och konsekvenserna för faslig-hetsägarna harkanske inte belysts tillräckligt i belänkandet. Del är önskvärt alt del i moliven utförligt anges vilkakrav som skall ställas på borgenären för att god tro skall anses föreligga. Ellprakliskl fall kan vara när en av flera delägare önskar upplåta panträtt i enfastighet och besitter ell pantbrev. 1 etl sådant fall ligger det i och för signära till hands att antaga att delägaren handlar på samtliga delägares uppdrag,men det är också fullt möjligt att så inte är fallel. Av prakliska skäl tordeobelånade pantbrev nästan undantagslöst förvaras så, all en delägare kanförfoga över pantbrevet ensam. Enligt vår mening bör man därför kräva pantsättningav samlliga delägare. Föreningen ; Utredningen föreslär nyaregler i 6 kap. 2 § jordabalken, 262 § sjölagen och 3 kap. 2 § lagen ominskrivning av rätt till luftfartyg, innebärande en rätt för egendomens ägareatt med vissa begränsning.ar överlåta sin räll lill panlsättning. Föreningenanser all utredningen här har gått för långt i sin i och för sig vällovligasträvan alt uppnå en fullständig samordning mellan de olika rättsområdena. Vadgäller sjö- och lufträtten tillstyrker föreningen förslaget med hänsyn lill attetl Prop.1984/85:54 80 klart behov föreligger att anpassa den svenskalagstiftningen till den internationella kreditmarknaden och lagstiftningen pådessa områden. Detla behov kan dock knappasl göras gällande påfastighetsrättens område, där i stället starka rätlssäkerhetskrav talar för atti denna del behålla den gällande ordningen. Ändringarna i 6 kap. 2 § 3 st.jordabalken kan vidare medföra oklarheter, innebärande bl.a. attfastighetsägare i vissa fall kan komma att pantsätta även avslyckningar. Föreningen vill i stället framhålla, att behovet av ensamordning mellan å ena sidan utredningens rättsområden och å andra sidan lagenom företags-inteckning är påkallat. Föreningen vill härvid hänvisa lill vad somanförts i föreningens tidigare yttrande i anledning avföretagsinteckningsutredning-ens betänkande (SOU 1981:76) Företagshypotek. ; Belräffande innehavarlegilimationgmndar sig den föreslagna godtrosregeln på den presumtionen att den som inneharell pantbrev har rätt att pantsätta detsamma. Emellertid synes utredningens förslagleda till att något godtrosförvärv av panträtt inte kan komma ifråga vidandrahandspantsättning! Panlsättaren innehar ju inte då pantbrevet. Delförefaller inle föreningen vara troligt att en sådan konsekvens är avsiktlig.Föreningen föreslår därför att regeln kompletteras med etl tillägg svarande motden som finns intagen i 6 kap. 7 § JB. i : Svenska fartyg ägs i storutslräckning av partrederier. Enligt 42 § sjölagen får huvudredaren inteupplåta panträtt i fartyget utan särskilt bemyndigande. Föreningen utgår ifrån att den av uiredningen föreslagnainnehavarpresumtionen skall gälla även huvudredare, som gör gällande allpantsättningsbefogenheten överlåtits på honom, och att det inte skall åliggakreditgivare att särskill undersöka huruvida huvudredaren lämnals sådant i 42S sjölagen omnämnt bemyndigande. : All gefastighetsägare möjlighel att överiåta pantsättningsbefogenheten är enförbättring och förenkling av rådande ordning. Det kommer t.ex. alt underlättapanlsättningen av andelsägda fastigheter. Enligt gällande ordning krävspantsätlningsmedgi-vande/fullmakter frän samtliga delägare. Dessa skulle nukunna ersättas av att pantbreven överlämnas lill en gemensam representant förandelsägarna, som i sin tur pantsätter egendomen. Denna representant skulle i enlighet med de föreslagnagodtrosreglerna i 6 kap. 3 § JB anses legitimerad som pantsättare redan genominnehavet av pantbreven, vilket skulle innebära en avsevärd förenkling avkreditgivarens kontroll. Förslagel om att pantsäliningsmedgivande från ägarnatill subsidiäransvariga avslyckningar ej skall behöva inhämlas, kommer ocksåatt innebära en avsevärd lättnad i kreditgivarens hantering. Både vidupplåtelse av panträtt i och relaxer avseende exempelvis storaskogsfas-ligheter, är del mycket betungande med alla de kontroller avpantsätt-ningsmedgivanden m. m. som måste företas. Detsamma gäller för fastigheteringående i dödsbon och överhuvudtaget vid alla flerpartsförhållanden. 1984/85:54 81 Vad avser den föreslagna godtrosregeln i 6 kap. 3 § 2 st.JB. vill riksförbundet påpeka all del är av vikl att bestämmelsen verkligenskall kunna tillämpas enligt sin ordalydelse. Vad som anförts ispecialmotiveringen pä sid. 172, 3 st., synes starkt inskränka betydelsen avden föreslagna beslämmelsen. Mol bakgrund av dessa utlalanden får den nyaregeln inle avsedd verkan. Dä sålunda klar divergens föreligger mellanlagtexten och motiven se sid. 174, 4 st. krävs etl klarläggande i detfortsatta lagstiftningsarbetet. Vad vidare anförts i specialmoliveringen sid.173, 6 st., inger farhågor om att högre krav kommer att ställas påprofessionella, "starka" kreditgivare när det gällerkontrollförfarandel. vill starkt betona att så inte fär blifallet, eftersom kreditinstituten i sin verksamhet måste ha klara, entydigaregler att rätta sig efter. Visserligen kommer säkert prövning avpantsätlarens behörighet att ske även fortsättningsvis, men den kan med stöd avde nya bestämmelserna - under förutsätining alt dessa kan tolkas enligtordalydelsen ske snabbare och mer översiktligt än . Vad beträffar godtrosbestämmelsen i 3 § 3 st. avseende bl.a. de generella hypoteken, vill riksförbundet uttala sitt fulla stöd för denav uiredningen föreslagna lydelsen. Med den konstruktion som förköpslagen har kan, underden tid äganderätten är svävande, varken säljare eller köpare belåna pantbrev ifastigheten. Denna ordning medför olägenheler för en inle obetydlig del avfastighetsmarknaden, genom alt den tvingar kreditgivarna lill chanslagningar.Som utredningen mycket riktigt konstaterat, är detla "uppenbariigen intetillfredsställande". Utredningen har dock stannat för att olägenheternatrots allt inte är så stora att de motiverar särskild lagstiftning. Riksförbundetdelar inte denna uppfaltning, utan vill i stället understryka vikten av att enullrycklig lagregel införs, som tillägger säljare eller köpare befogenhet allmed för kommunen bindande verkan, pantförskriva pantbrev under den kritiskaliden. För all undvika att inbjuda till skentransaktioner kan parternasbefogenheter i delta hänseende begränsas till att avse pantförskrivning avpantbrev vars värde uppgår till högst köpeskillingens belopp. ; ser med tillfredsställelse att reglernasåvitt gäller vissa godlrossiiuationer har preciserats samt att pantreglernainom de aktuella rättsområdena har blivit mera likformiga. De ändrade reglernaför behörighet att pantsätta egendom synes också väl motiverade. 3 Ersättning av statsmedel Justitiekanslern; Som jag redan har hänvisat till är engrundläggande princip i JB:s panträtlskonslruktion att endast fastighetensägare har rätt att begagna inteckningshandlingen - pantbrevet - förpanlsättning. Inför 6 1984/85. Prop.1984/85:54 82 ikraftträdandet av JB tvingades man dock att acceptera attvissa godtrosregler infördes som innebar att en panlsättning kan bli gällandeäven om annan än fastighetsägaren gjort pantsättningen. Godtrosreglerna betingadesav att inskrivningsväsendet pä grund av balanser inte fungerade sä attupplysning om äganderättsförhållandena kunnde erhållas ur fastighetsböckerna.Det blev därför nödvändigt att modifiera kravet pä kontroll i fastighelsboken.En kreditgivare som tar emot ett pantbrev som säkerhet fär således anses vara igod tro om han litar på en äganderätlsuppgift i ett gravaiionsbevis som ärmindre än . Den risk för rättsförluster som denna godtrosregelmedförde för egendomens ägare bedömdes som ringa. I praktiken har den inteheller visat sig få nägra negativa konsekvenser. Med hänsyn lill attgodtrosregeln nödvändiggjordes av brister i registersystemet för vilket statensvarade ansågs del riktigt att staten i enlighet med bestämmelserna i 18 kap.JB skulle svara för de rättsförluster som kunde inträffa. I och för sig kan detprincipiellt ifrågasättas om praktiska svårigheter vid lösningen av rentcivilrättsliga problem skall bemästras genom införande av enersättningsskyldighet för en utanför det civilrättsliga förhållandet ståendepart, slalen. Riskerna är stora för att denna tekniskt sell primitiva och förlagstiftaren lättköpta lösning slentrianmässigt skall fä alll vidsträcktaretillämpning. Den ursprungliga motiveringen - vissa övergående brister iorganisalionen av det offentliga inskrivningsväsendet - riskerar att blibortglömd. Farhågor av angivet slag besannas av del nu framlagda förslagel. Genom det remitterade förslagel skulle kravet påefterforskning i fas-fighetsboken av äganderätten släppas helt. Syftet meddetla är huvudsakligen att kreditgivarna i fortsättningen skall slippa en"dyrbar konlrollapparal" (se bl.a. sid. 108 i betänkandet).Härigenom görs en affärsmässig vinst de kommersiella parterna emellan ikreditförhållandet. Släpps kravet på kontoll borde även statens ansvar förförluster på grund av den nyssnämnda godtrosregleringen i princip fä upphöra.Ansvarel var ju motiverat av att staten inte kunde tillhandahålla ett registersystemsom möjliggjorde en kontroll. Enligt förslaget skall emellertid slalen svaraäven för den väsentligt ökade risk för rättsförluster som uppstår med en nyordning. I betänkandet motiveras detta endast med att "del måste ansesrimligt att staten, som genom sin lagstiftning öppnar möjlighet lill godtrosförvärvav panträtt på rätte ägarens bekostnad, åtminstone i viss utsträckningkompenserar detta genom ersättning för intrånget" (se sid. 122). Jag delar inte uiredningens uppfattning om att staten börbära skadeståndsansvar. Förslagel som innebär befrielse från kontrollen ifastighelsboken eller mol gravaiionsbevis - en kontroll som i mitt tycke ärnaturlig - syftar som nämnts lill att avlasta kreditgivaren arbeie ochdärmed även göra det billigare för krediltagaren. Enligt min mening ligger detdä närmare lill hands alt kredilgivaren/kredittagaren slår risken för detta.Det synes även mest följdriktigt mol bakgrund av att det enligt förslaget an- Prop.1984/85:54 83 kommer på kreditgivaren alt med utgångspunkt frän"innehavarpresumtionen i förbindelse med pantsätlningsbefogenhetensöverlåtbarhet" -bedöma om en kredittagare som vill låna pä ett pantbrev ärbehörig (se sid. 107 f i betänkandet). Endast om kreditgivaren haft särskildanledning att misstänka, all panlsättaren saknade räll alt pantsätta pantbrevetskall han enligt förslagel reagera. Bedömningen görs således helt på kreditgivarens ansvar.Förslagel ulgår alltså inte från ägaren som ensam panlsältningsbehörigochpantsättningen står därmed inle i någol samband med statens inblandning säsomregisler-hållare. Den "kommersiella hanteringen" bör då också enligtmin mening rimligtvis bära de risker som följer av bedömningen. Del finns intenägon anledning för staten att ta pä sig ett ansvar i det läget. Motsvarande godtrosregler som föreslås för fastigheterföresläs gälla i fråga om fartygs- och luftfartygspanl. Samma invändningar molförslagel kan göras beträffande sådan pant. När det gäller denna egendom måstedet ansvar som staten skulle ta pä sig dessutom bedömas som betydligt merariskfyllt. Jag vill enbart peka på att kreditobjekten i dessa fall generelltselt är avsevärt mycket värdefullare. Det kan vara fråga om inteckningar på upptill . Dessulom sker kreditgivningen utomlands. Av naturiigaskäl blir det i sistnämnda fall svårare för staten då ansvar aktualiseras att ibevishänseende gentemot en sädan kreditgivare göra gällande alt denne haftskälig anledning att misstänka att pantsättaren inte var behörig. Riskerna med den föreslagna ordningen med avseende påskadeståndsansvar för staten lorde i och för sig inte vara så stora när detgäller seriösa kreditgivare. Dessa kommer säkerligen att iaktta vederbörligförsiktighet gentemot panlsättaren och även kräva gravaiionsbevis som utvisaräganderättsförhållandena eller göra kontroll mot inskrivningsregistrel. Ominte annat så behövs detta för att fastställa inteckningens prioritet. Faranligger enligl min mening i all man genom den föreslagna ordningen öppnar möjligheterför dem som vill utnyttja systemet i ohederiigt syfte. Förslpget kan i delahänseende tveklöst sägas underlätta ekonomisk brottslighet. Häri ser jag enallvariig risk. Kammarkollegiet; Sedan nya jordabalken trädde i kraft år1972, har kammarkollegiet fått in knappt ett 20-ial ärenden om ersältningenligt 18 kap. 4§ jordabalken. Av dessa är 6 fortfarande under handläggning. 1tre fall har kollegiet ansett sig kunna medge ersättning. Sammanlagt harhittills betalats ut . av fallen - omnämnt på s. 122 ibetänkandet - gällde återgång av fastighetsköp där köparen, som var på obestånd,hade hunnit all ta ut och belåna tre pantbrev. Bland de ärenden som ännu inleär avgjorda finns tvä som också gäller återgång av fastighetsköp där köparenbelånat pantbrev före återgången. I förhållande till de miljontalsfastighetsöverlåtelser och belåningar av pantbrev som förekommit under sammalid är del således ell försvinnande litet antal fall som lett till anspråk päersällning av staten. 1984/85:54 84 Ärenden om ersättning enligl 349 § sjölagen har ännu inleförekommit. Det finns anledning att ställa sig frågande lill delberättigade i den ersättningsskyldighet som enligt nuvarande regler vilar påstaten. Det bakomliggande motivet för denna ersättningsskyldighet har varil attstaten i princip ansetts ansvarig för riktigheten av fastighetsbok ochskeppsregis-ler. Felaktigheter eller bristfälligheter där, som föranletträttshandlingar med förlust för någon av de inblandade parterna som följd, hardärför ansetts motivera ersältning av slalen. I verkligheten kan del dock vara andra omständigheter änredovisningen i fastighetsbok eller skeppsregister som orsakat förlusten. Vid återgång av fastighetsköp förutsätts all parternasekonomiska mellanhavanden regleras. En mellankommande konkurs hos köparen göremellertid att denne inte kan lämna betalning för de ytterligare pantbrev somtagits ut i fastigheten innan talan om återgång väcktes. Detta medför förlustför "rätte ägaren", vilken skall ersättas i den mån denne inte självmedverkat lill förlusten. Ersättningsärendena är ofta en följd av mindre seriösapersoners agerande. Den normala hanteringen av fastighetsöverlåtelser ochpanlsättningar - genom banker och andra ansvarskännande kreditinstitut -erbjuder sålunda inga problem i ersättningshänseende. 1 uiredningen föreslås nuatt en kreditgivare inte skall behöva närmare efterforska panträtlsupplåtarensbehörighet (förslagets 6 kap. 3 § jordabalken, 262 a § sjölagen och 3 kap. 3Slagen om inskrivning av rätt till luftfartyg). förutsätts dock (s.173) att låneinstituten, i varje fall på fastighetsrättens område i stort settkommer att fortsätta med sina hittillsvarande rutiner i fråga om införskaffandeav gravaiionsbevis och kontroll i faslighetsbok. Mellan förslagel alt slopa kravet på kontroll avpanträtlsupplåtarens behörighet och förutsättningen att sädan kontroll ändå iden reguljära kreditverksamheten skall ske mot fastighetsboken (resp.skeppsregistret) förefaller att finnas en märklig motsättning. Förslaget synessålunda innebära att man i praktiken ställer lägre krav pä den icke reguljärakreditgivningen, där den mindre seriösa och ibland rättsligt tvivelaktigabelåningen av pantbrev hör hemma, än som självmant iakttas vid deninstitutionella kreditgivningen. Utvecklingen på kredilmarknaden torde hainneburit att allt mer av kreditgivning mol pantbrev sker under medverkan avkreditinstitut och andra organ med tillgång till kvalificerad personal och välutarbetade rutiner där kontroll av panträtlsupplåtarens behörighet ingår. Ensådan utveckling ligger i kreditmarknadens och hela samhällets inlresse. Denbör därför understödjas genom att sådana rutiner blir till allmän norm vidbestämningen av god sed i fräga om kontroll av panträtlsupplåtarens behörighet.Genom att gynna den icke reguljära kreditgivningen i delta hänseende motverkarförslaget i stället utvecklandet av önskvärda kontrollrutiner på allt slörredelar av kreditmarknaden. Del kan inte ligga i samhällets intresse. I deltasammanhang bör man särskill beakta den Prop.1984/85:54 85 ekonomiska brottslighet som annars bekämpas med alltslörre samhällsinsatser. Utredningensförslag i denna del ter sig också märkligt med tanke pä de ansträngningar somsamhället lagt ner - i lagstiftning, administration och koslnader - för att fäett tillförlitligt inskrivningsväsende som grundval för kreditväsendet.Utvecklingen i detta hänseende borde närmast leda till att kravet på kontrollmed hjälp av inskrivningsväsendet skärps i den mån resurserna där ökarmöjligheten till en sädan kontroll, främsl genom ADB-systemets utbyggnad. Deneftergift av kontrollkravet som grundats pä uttalandet om godkännandeav äganderältsuppgifler i elt högst gammall gravaiionsbevis harocksä varit motiverad uteslutande av eftersläpningen i inskrivningsväsendel.Vid sitt förslag till JB förklarade chefen för justitiedepartementel (prop.1971:179 s. 350 att det fanns anledning se pä denna fråga pä etl annat sätt sedanövergången lill ADB ökal möjligheten att få aktuella faslighelsuppgifier. Vadsom nu föreslås strider mot den intention för framtiden som denna förklaringuttrycker. Idirektiven (s. 460 framhålls vikten av att de fördelar som kan vinnas genomändringar i de grundläggande principerna för JB:s panlrältskon-stmktionnoggrant vägs mot de starka skäl som talar mol ändringar i denna lagstiftning.Det huvudsakliga skälet för utredningens förslag i denna del synes varaönskemålet om likformig lagstiftning för fastighets-, sjö- ochluftpanlrälterna. Bestämmelsen att borgenär inte skall vara skyldig kontrollerapantupplätarens behörighet tar närmast sikte på sjö- och lufipant-rätten, därden redan frän början fär sin egentliga betydelse. blir ell innehavarpappermed obetingad säkerhet i skeppet resp. luftfartyget. Önskemålet att få en för sjörätten och faslighelsrätlengemensam ordning tycks man även enligt utredningen (s. 119) kunna förverkligagenom att i sjörätten införa samma godslrosregler som för fastighetsrättens delfinns i 6 kap. 7§ JB. Frågan om rättslikhet mellan fastighets- och sjörättförefaller alltså inte att vara utslagsgivande för den avvägning som skall skeenligt direktiven. Kammarkollegietsfondbyrå har sina förvaltade medel lill en del placerade i län mot säkerhet ifast egendom och skepp. Nuvarande system med undersökningsplikt i fråga omlåntagarens behörighet alt förfoga över pantbrevet har inte inneburitnågra problem för fondbyräns del. Mol dennabakgrund avstyrker kollegiet förslaget alt efterge nuvarande krav på kontrollav pantsättarens behörighet mot faslighetsbok resp. skeppsregister. I ställelfinns anledning alt överväga ett fullföljande av intentionen vid JB:s tillkomstmed hänsyn till ulvecklingen av ADB-systemet för fastighetsböckerna. har diskuterats (s. 122), om inte rätt lill ersättning av statenvid godtrosförvärv av panträti hell kunde undvaras. Kollegiet finner det varaen brist all konsekvenserna av en sädan åtgärd inte redovisas Prop.1984/85:54 86 Allt som sägs är att detta skulle vara att gä förlångt. Inte heller redogörs närmare för de ekonomiska konsekvenser som denföreslagna utvidgningen av godtrosförvärv vid panträtt kan få för staten. Detheter endast alt förslaget beräknas inte medföra några ökade utgifter för statsverket,vilkel kollegiet har svårt att tro. Tvärtom finns del risk för att staten kankomma att få träda in i en helt annan utsträckning än . På sjö- ochlufträitens område måste man räkna med att det i etl enda fall kan bli fråga ommycket stora belopp. Pä detla område måste man också la hänsyn till desvårutredda och svårbedömda frågor som kan aktualiseras i internationellaaffärsförhållanden. Risk finns att de föreslagna bestämmelsema särskilt häröppnar möjlighet att utnyttja ersällningsrätten för omfattande ekonomiskbrottslighet. Till dessa praktiskl-ekonomiska betänkligheter kommer renlprincipiella. Som tidigare framhållits och även utredningen påpekar,förutsätter den nuvarande ersältningsrätten att godlrosförvärvet är grundat påtillit lill fastighetsboken (resp. registret). Reglerna om ersättning av statenär en del av det system med tillförlitligt registerunderlag för kreditväsendetsbehov som statsmakterna ville bygga upp genom en kombination av lagstiftningoch praktiska åtgärder på registerområdel. I den män statsmakterna misslyckadesmed denna intention - t. ex. genom balanser hos inskrivningsmyndigheterna -eller systemet inte fungerade i det enskilda fallel kunde det vara motiveratatt staten tog pä sig de ekonomiska konsekvenserna av misslyckandet. Det aktuella utredningsförslaget innebär att sambandetmellan statens registeransvar och godlrosförvärvet upphävs. Därmed faller ocksågrunden för det statliga ersättningsansvaret bort. Med den ändrade karaktärsom pantbreven får, om utredningens förslag genomförs, sker i huvudsak enåtergång lill vad som gällde före ikraftträdandet av jordabalken 1972 och avmotsvarande ändringar i sjölagen 1976. Principiellt kommer därmed inte att finnas störreanledning till ersältning av staten vid godtrosförvärv av pantbrev än vid andragodtrosförvärv eller i andra situationer där lagstiftaren ger företräde ät dengoda tron framför hänsyn till rätt ägare e.d. Utredningens resonemang i dennadel skulle föra till oöverskådliga konsekvenser. med att utredningenframhåller de nuvarande ersättningsbestämmelsernas gmnd i intresset attupprätthälla tilliten till inskrivningsväsendet menar utredningen attförslaget om frikoppling av godtrosförvärv lill panträtt fråninskrivningsväsendet "för konsekvensens skull" bör medföra rält tillersättning av staten för rätt ägare som lider förlust genom godtrosförvärvenligt de föreslagna reglerna. Alt konsekvensen av utredningens förslag bör varaden motsatta har redan sagts. Om utredningen grundar sitt konsekvensresonemang på tankenatt staten bör ersätta förlust pä grund av alt lagstiftaren vall en visslösning av en intressekonflikt mellan enskilda, finns anledning att varna förkonsekven- 1984/85:54 87 serpå andra lagstiftningsområden. Det finns många sådana områden där statligersättningsskyldighet på grund av lagstiftningens konstruktion skulle kunnaaktualiseras. Den utformning som en lagstiftning fått vid avvägningen av olikaenskilda inlressen i en rättshandling kan inte rimligen läggas till grund förersättningsskyldighet för staten som inle dellar i rättshandlingen och inteheller tillhandahållit fömtsättningen för denna rättshandling, så som kan sägasske när inskrivningsväsendet anlitas. Somföreträdare för staten vid handläggning av frågor om ersättning av statsmedel ide aktuella fallen vill kollegiet bestämt avstyrka den utvidgning aversältningsrätten som förslaget innebär. Om den föreslagna regleringen avgodtrosförvärven genomförs, bör enligt kollegiets mening övervägas alt islällel helt slopa det statliga skadeståndsansvaret för förlust till följd avgodtrosförvärv vid panträtt. Detta torde ge anledning lill översyn av övrigaersättningsfall i JB.