prop · G803181 · 1984-12-31 00:00:00 — Huvudansvaret för denna decenlraliseradelångtidssjukvård bör åvila primärvården vilken skall svara för omvårdnad som ihuvudsak betingas av medicinska skäl. Vidare skall långtidssjukvården inomramen för primärvården svara för viss rehabilitering, eftervård och omvårdnad ilivets slutskede. Remissinstanserna är genomgående positiva till envårdideologi med en ökad sjukvård i det egna hemmet. Flertalet remissinstansersom berör de organisatoriska frågorna tillstyrker att primärvården skall fåvidgade uppgifter vid vården av långtidssjuka. Många pekar på problemen kringsamverkan och samordning mellan primärkommunala vårdgivare inom Prop.1984/85:181 57 och landstingskommunernas primärvård ochlänssjukvård. Bl.a. i reservalioner och särskilda yllranden framförs förslagelall överväga ett primärkommunalt huvudmannaskap för primärvården för att minskadessa problem. säger all den aktuella frågan om elt överförandelill primärkommunerna av vissa delar av del landslingskommunalahuvudmannaskapet bör följas genom atl analysera erfarenheter frän bl.a. Norgeoch de s.k. frizonsförsöken. Landsiingsförbundei framhåller atl en utbyggnad avsjukvårdsinsatserna i hemmet är en humanitärt angelägen förändring. 1jämförelse med institutionsvården skärper en utbyggd hemsjukvård kraven påpersonalens utbildning. Svenska kommunförbundel pekar på belydelsen av altgränsdragningen mellan primärvårdens och ansvarsområdenklargörs. De områden som främsl berörs är hemsjukvård, äldreomsorg och insalserför olika handikappgrupper. Åven inom det psykiatriska vårdområdet och vårdenav alkohol- och narkotikamissbrukare är det svart att definiera vad som ärmedicinski respektive socialt vårdbehov. Förbundet anser alt problemen i dessasammanhang endast marginellt berörts i HS 90-studierna vilkel förbundel ser somen allvarlig brisl. Problemställningarna måste få hög prioritet i del fortsaitaarbetet med atl förverkliga HS 90:s förslag, menar förbundet. anser all merparten avlångvården kan ske i en lokalt förankrad vårdorganisation under mera hemlikaformer och den sjukhusanslutna långvården bör begränsas lill sådan vård somkräver särskilda vårdresurser. TCO framhåller all en ökad hemsjukvård förutsäller godlillgång till sjukvårdspersonal i samverkan med andra berörda yrkesgrupper somt.ex. TCO vill underslryka all anhöriga aldrig direkl ellerindirekt fär tvingas att ta på sig ansvaret för en närslåendes vård p.g.a.brislande resurser från samhällels sida. TCO avvisar också alla tankar på atthemsjukvården skulle byggas på anhörigvårdare som är deltidsarbetande ellerarbetslösa. DHR framhåller atl möjlighelerna för människor med slorafunktionsnedsättningar alt bo i en egen boslad och i denna få den service ochvård man är i behov av varierar kraftigt i olika delar av landet vilket i mångafall beror på au de båda huvudmännen inte funnit former för en konstruktivsamordning av insatserna. Stödel lill anhöriga är undermåligl, hävdarförbundel. Vad gäller hemsjukvårdens möjligheter all avlastalångvårdsklinikerna anför dock i denna fråga bl.a. följande:"Förbundel anser alt i hela sjukvårdens intresse måsle del ske en radikalrevision av den grovi stympade länslångvård som HS 90 övertagit frånprimärvårdsutredningen, inte, som man påstår, från HS 80. Ingen aldrig såfullbemannad. fullärd och hemsjukvårdsutbyggd primärvård kan, mer än möjligenmarginellt, fylla ul funktionen mellan HS 90-ramen och långvårdsmedicinenspraktiskt doku- 1984/85:181 58 Den föreslagna 25/100 000-ramenskulle ge en funktionsoduglig resursspillra. Delta kan åskådliggöras med attpeka på den bl.a. i HS 90 nämnda verksamheten i . Upptagningsområdethar ca 50 000 invånare, vilket enligt HS 90-normen skulle ge 12-13klinikplatser. har man i verklighelen 104 och svarar dessutom för ellslörre sjukhem. Ytterligare en välfungerande långvårdsorganisalion omnämns i HS90, den i Göleborg. HS 90-normen skulle där betyda 106 platser mol nu 825 (detfinns också över 2 000 sjukhemsplalser)"". Ett flertal landsling berör långtidssjukvårdens framlidaulveckling. Flera landsting beklagar härvid alt direkliven inle omfattatlångtidssjukvården som helhet och bl.a. framhåller läns landstingall "släller sig slarkt kritiskt till atl HS 90-arbelel inte itillräcklig omfattning behandlat den del av landstingens vård ochomvårdnadsuppgift som väger tyngst i den vardagliga verksamheten och i denvårdpolitiska debatten -nämligen vården av de äldre. En felaklig organisalionoch otillräckliga resurser i en del av de samlade resurserna för vården ochomsorgen av de äldre ger omedelbara effekler i framförallt etl ökal behov avsluten somatisk korttidsvård. En förutsättning för en reducering av antaletvärdplatser i somatisk korttidsvård är därför all vården av de äldre ochlångtidssjuka ulvecklas i en positiv riklning". ÖstergöUands läns landsling föreslår ett kompletterandeutredningsarbete och anför all den kan "finnas skäl i att la ett meraenhetligt grepp i hela frågan om psykisk och fysisk hälso- och sjukvård föräldre. Landstingei föreslår därför atl cenirala instanser ges i uppdrag attgenomföra en sädan studie. Sjukvårdshuvudmännen och säkert ävenprimärkommunerna skulle uppleva detta som en slor hjälp iutvecklingsarbetet". Sjukvårdshuvudmännen ullrycker en stor enighel om deallmänna principer för sjukvård i hemmel och vård vid lokala sjukhem somuttrycks i utredningen och av remissyttrandena framgår atl ett omfatlandeförändringsarbele bedrivs inom landstingen. Bl.a. konstaterar länslandsling: "När det gäller långtidssjukvården, eller, snararesamhällets samlade insatser inom äldreomsorgerna, bedömer all sloraförändringar är nödvändiga i syfte alt vända trenden bort från institutionsvårdtill förmån för vård och omsorg i eget boende. har bl.a. imassmedia redovisats olika exempel på hur man genom satsning påpersonalutveckling, samverkan med primärkommun saml framför allt genom att tatill vara individens egna förulsällningar kan med bibehållen kvalilé minimeraomhändertagandet i institutionella former. Med utgångspunkt i bl.a. dessaerfarenheter och pågående överläggningar med ell flertal av länets primärkommuneravser att inom den närmaste liden utarbeta och ta Slällning till enförändrad inriktning av långtidssjukvården. Detta bedöms komma atl ätminstonegöra en fortsatt vårdplatsutbyggnad inom långtidssjukvården obehövlig,möjligen rentav kunna medföra etl sänkt behov. 1984/85:181 59 Vilka konsekvenser en sådan förändrad inrikining aväldreomsorgerna kan få i fråga om personalbehov inom delslandstingsverksamheten som sädan. dels den primärkommunala äldreomsorgen iirdel inle möjligt alt ännu bedöma. Elt är emellerlid helt klart, nämligen auslora ulbildningsinsalser måsle göras för alt få personalen alt posiliviställa upp på en annorlunda vårdideologi och ändrade arbetsformer. Äveninformation lill de äldre själva och deras anhöriga kommer att vara avgörandeom en förändrad inrikining skall kunna uppnås. Ekonomiskt kommer sannolikt ingastora besparingar atl kunna göras för landsting och kommuner pä personalkostnadssidan.Behovet av investerings- och underhållsmedel kommer däremot atl väsenlligtkunna minskas". Liknande synpunkter angående det framlida behovet avvårdplatser inom långtidssjukvården framförs av flera andra landsling. Vidarebetonas särskilt atl ansvarsfördelning och samverkan mellan landsling ochprimärkommuner måsle ulvecklas och bl.a. framhåller Slockholms läns landstingalt "hemsjukvården förulsäller samarbeie mellan landstingen ochkommunerna. Organisalion och resurser måste planeras gemensamt av huvudmännenoch hänsyn måste också las lill kommunernas förutsättningar". anger även att "i delta sammanhangmåsle framhålla nödvändigheten av att en gemensam vårdfilosofi kanuppnås med de primärkommunala myndigheterna om hur vård, omvårdnad ochsocialtjänst skall kunna tillgodose etl växande krav från människorna om att fästöd och hjälp i former som så lite som möjligt inkräktar på och begränsar denvanliga vardagen." Sjukvårdshuvudmännen synes i princip tillstyrka atthemsjukvården och sjukhem organisatoriskt bör ingå i primärvärden. Slockholmsläns landsling anför dock att "den somaiiska långvården i Slockholms länslandsling har en betydande omfattning och besitter en bred kompetens. För vårdoch behandling av patienter med kroniska eller mycket långvarliga sjukdomar ärdärför samverkan och integrering av primärvårdens och långvårdsmedicinenskompetens del mest angelägna" och läns landsling framhåller alt enförulsättning få en god kvalitet inom långtidssjukvården är alt"företrädare för långvårdsmedicin med deras speciella kompetens igeron-lologi och gerialrik ges tillräckligt utrymme som konsulter och utbildare". Längvårdsklinikernas framtida slällning och uppgifier tasupp av några landsling vilka menar all denna fråga inle belysls tillräckligt iutredningen. Nägra landsting betonar att sjukhemsvården måste ges enmer hemliknande miljö och att detla förutsätter att vissa långvärdsenhetersuccessivt moderniseras eller avvecklas. Vidare anger någol landsling all delär angeläget att anhörigas medverkan i vården uppmärksammas och underlättas. 1984/85:181 60 9 Länssjukvårdens långsiktiga utveckling (kap 7) HS90 HS 90 redovisar, mol bakgrund av en analys avförändringarna i diagnos-och ätgärdspanoramal och i vårdplatser under 70-talel,en bedömning av den framlida utvecklingen och föråndringsbehoven inom olikadiscipliner. Om primärvården utvecklas enligt angiven inrikining bedöms enfortsatt reducering av vårdplatserna kunna ske enligt den fakiiska utvecklingenunder perioden , dvs. ca 550 plalser . Jämföri med nuläget skulledelta mol slulet av 90-lalel innebära en reduktion av värdplatserna med ca enfjärdedel. Medicinklinikerna och allmänkirurgin bedöms bli föremål för denkraftigaste omstruktureringen när del gäller den s.k. somatiska korttidsvården.Eflersom mer än hälflen av vårdplatserna finns vid länsdelssjukhusen, somantalsmässigt ulgör ca 2/3 av akutsjukhusen, måsle med nödvändighetkonsekvenserna bli särskilt slora för dessa sjukhus. HS 90 förordar vidare rationaliseringar i form avgemensamma vårdplatser för flera kliniker, gemensamma jourlinjer, femdagarsvårdm.m. Behovel av etl kraftfullt cenlralt stöd för förändringsarbelet poängleras. 9.1 Remissinstansernas allmänna synpunkter Många remissinstanser kommenterar HS 90 i denna del. Någraredovisar myckel ingående kommentarer. Åtskilliga framhåller de slorasvårighelerna att bedöma förändringsbehoven och svårigheterna all genomföraförändringar pä kort sikt. Landsiingsförbundei vill slarkt betona värdel av HS 90:skartläggning och analys av grundläggande medicinska behov inom olikaspecialiteter samt gjorda uppskatlningar av en länkbar framlida ulveckling.Förbundet framhåller atl med den geografiska struktur som finns i landet måsteen betydande del av akutvården även bedrivas vid mindre sjukhus ominte avstånden för patienterna skall bli oacceptabelt stora. Härför krävsstatligt slöd genom anpassning av utbildning och specialiseringsbestämmelserm.m. Av särskild betydelse är också beslämmelserna om läkarnas medicinskaledningsansvar, specialislinriktning och jourverksamhet. Mol bakgrund av att HS90-materialet anlyder all små sjukhus kan ha problem att erbjuda enotillfredsställande behandling av sällsynta sjukdomar framhåller förbundet atlman tillmäter kvalitetsfrågorna slor betydelse och atl man tidigare avsocialstyrelsen har begärt all problemen preciseras utifrån medicinskasäkerhetskrav eller andra relevanta faklorer. Samtliga landsting instämmer i att en strukturförändringoch reduktion av länssjukvården är nödvändig inför 1990-talel och mankonstaterar att denna utveckling redan inletts samt atl ulredningensövergripande syn på länssjukvården ligger i linje med den nuvarandeplaneringen inom landstingen. 1984/85:181 61 Flera landsting framför kritiska synpunkter angående demetoder som använts i avsnittet för alt beräkna resursbehoven. Bl.a.konstaterar alt "den inledande beskrivningen avvärdresurser och vårdutnyttjande, som underlag för bedömningar omlänssjukvårdens ulformning och dimensionering, är ytterst iveksam all den stundHS 90-utredningen själv dömer ul detta begränsade säll alt beskrivaverksamheten. När del gäller framliden borde det varil av betydligt bättrevärde om modeller och tekniker angivits som gör det lättare för landslingen atlsjälva bedöma länssjukvårdens dimensionering utifrån behov och mål". Beträffande motiven för omstruktureringen avlänssjukvården anför alt "del är felaktigt atl hakoslnadsaspeklen som främsta utgångspunkt för en reduktion av vårdplatserna.Landstinget menar att del vikligasle sjukvärdspolitiska problemel är altåstadkomma etl vårdutbud som gör det möjligl att ta hand om patienterna iadekval vårdform". Inte nägon huvudman avvisar helt möjligheterna till enomstrukturering och reduklion av den slutna länssjukvården i det egnalandstinget. Några landsting berör den i utredningen föreslagnadimensioneringen och normerna vad avser antal vårdplatser. ""är tveksamt lill om vårdplatsminskningen kan ske till den iutredningen redovisade kvantiteten". Liknande synpunkter framförs även avGöteborgs kommun. Bl.a. och läns landsling anger att dei normerna angivna målen måsle ses myckel långsiktigt, men anger all de lordevara möjliga all uppnå på sikl. Ösiergöilands läns landsnng pekar pä alt "vidframlida diskussioner om ytterligare nedskärningar av vårdplatser inomakutsjukvården mäste beaklas alt del blir alll fler äldre människor som fårvård vid akutklinikerna. Utvecklingen på del medicinska områdel har gjort attidag opereras mycket gamla patienter. För enbari elt liolal är sedan hade maninte bedömt del vara möjligl all göra sådana insalser. Den här utvecklingen gördet svårl alt bedöma möjlighelerna alt ytterligare reducera antalelakutplatsern. Möjligen kan vissa reduceringar genomföras vid länelsmedicinklinker som ännu inle genomgått en begränsning med hänsyn lill redangjord satsning på sjukvård i hemmel m.m. Därulöver kan en del vårdplatseffekteruppstå genom ökad samordning länets fyra sjukhus emellan. Totalt sett anserlandstinget alt utvecklingen är ell gott styckel på väg mol ell av de målrapporten beskriver för 1990-talel. anser attmålet 3,5-4,0 vårdplatser per 1000 invånare ar möjligt att nå inomplanperioden". Sjukvårdshuvudmännen tillstyrker således en successivreduktion av den slulna vården. Ett flertal landsling är däremot kriliska molatt en avveckling av vårdplatser i första hand börgenomföras vidde mindrelänsdelssjukhusen. T. ex. anför läns landsnng atl "landstingetdelar däremot inle HS 90:s bedömning att en reducerad sluienvårdsvolym ilänssjukvården främst skulle drabba de mindre sjukhusen. 1984/85:181 62 någon analys som slöd lör sin slutsats"". Dessa landsling menar härvid att omstruktureringen börkunna genomföras inom ramen för befintliga sjukhus och bl.a. Koppurbergs länslandsling framhåller all ""för sin del medvetet ombehovel av att se över vårdplatsiillgången inom akutsjukvården.Förvaltningsutskottet har därför bl.a. i detta syfte beslutat genomförasärskilda verksamhetsanalyser inom en rad medicinska specialiteter.Utgångspunkten är all samlliga länsdelsjukhus skall finnas kvar i länet medhänsyn till de geografiska förulsällningarna". Liknande synpunkler framförs åven av länslandsling som konstaterar atl "'för del är emellerlid redan i daglänssjukvården i huvudsak koncenlrerad till enbari tvä akutsjukhus. Eftersomupptagningsområdet för lånsdelssjukhusel är nära 120 000 invånare börverksamheten där framöver bedrivsas i ungefär samma utsträckning som hillills.I vissa fall kan del dock vara befogat med en centralisering till enderasjukhuset i länel om del krävs speciella kringresurser eller om del rör sig omsmå patientgrupper eller sällsyntare fall"". Förslagel om att av kvalitativa skäl koncentrera vården avmindre frekventa sjukdomstillstånd tillstyrks av de landsling som berör frågan.Bl.a. framhåller att "'delar HS 90:suppfattning all kvaliteten i länssjukvården måsle bibehållas och utvecklas ochatl delta bör ske genom en koncentration lill av mindre frekventavård- och behandlingsmetoder"". Belräffande kvalilelen inomlänssjukvården pekar läns landsling på att '"anslutersig också till den ullalade målsättningen alt man skall eftersträva alt höjakvaliteten på länssjukvården. En sådan kvalitetshöjning kan bl.a. uppnås genomatt avlasta länssjukvården sådana uppgifier som lika bra eller bällre kanskötas av primärvården. Härigenom kan länssjukvårdens personal koncentrera sigpå att upprätthålla och utveckla sina färdigheter som specialister". framhåller vidare all"ulredningen anför exempel där lågfrekvenla och kompliceradesjukdomsproblem inom svensk sjukvård åtgärdas pä en nivå där ibland tillräckligkompelens saknas. Denna nivådiffereniiering kompliceras ytterligare av atl deti realiteten finns fyra vårdnivåer nämligen region-, länssjukhus-,länsdelssjukhus- och primär-vårdsnivä. En avgränsning måste härvid göras mellanregion- och länssjukhusspecialiteterna liksom mellan länssjukhuskompetens ochlänsdelssjuk-huskompelens. Den enda möjliga vägen härvid måste vara atl länsvisbedriva en planering för respektive specialitet där länels experlis kan enas omen rimlig nivådiffereniiering inom länel. liksom mellan länet och regionen isamråd med regionens representanler. 1 della sammanhang bör dock uppmärksammasall om de mer komplicerade ingreppen förläggs lill måsle också ilänssjukhuset ske en kompelensfördelning så atl människor kan förvänta sig denbästa möjliga kvalitén vid genomförda åtgärder. kräver alt den pågåendespcialiseringen och subspecialise- 1984/85:181 63 ringen inpassas i den löpande vårdplaneringen". släller sig bakom den utveckling och deförslag som presenteras beträffande en förändrad vårdslruktur ochlänssjukvårdens långsiktiga ulveckling. 1 det fortsatta planeringsarbetetkommer styrelsen särskilt alt uppmärksamma allmän kirurgi, allmän inlernmedicinoch långvårdsmedicin. Den avancerade kirurgin inom lånssjukvården kommeralltmer att koncentreras, men det finns elt behov av en viss decentraliseradakutkirurgi och sannolikl också annan mindre vårdkrävande kirurgi. Del kommerdärför troligen alt finnas behov av allmänkirurger med bredare utbildning.Analoga förhållanden finns när del gäller allmänmedicinen. Långvårdsmedicinengår mol en renodling av klinikerna som huvudsakligen kommer att blirehabilileringskliniker. Av stor betydelse, säger styrelsen, för den fortsattautvecklingen av länssjukvården är också en ökad beredskap inom primärvården allsvara för akutsjukvård och jourljänstgöring. Del är viktigt att eventuellavårdplalsreduktioner sker först sedan en avlastning genom förstärkl primärvårdoch utökade primärkommunala insatser etc. har kunnal påvisas. En del remissinstanser är mera kritiska mot HS 90:sbedömningar och förslag belräffande länssjukvården. T.ex. RRV "anser auden föreslagna principen att koncentrera den slutna akutsjukvården är rikligbåde av kostnadsskäl och med hänsyn till kraven på medicinsk säkerhet ochkvalilet. Enligt RRVs bedömning finns del dock anledning all förmoda alt kravengenlemol akutsjukvården liksom kommer all öka genom en utveckling mot kortarevärdtider, ökad genomströmning och äldre patienter. Del finns därmed stor riskall delta liksom kommer att innebära en personalförlälning och därmeden personell expansion inom akutsjukvården. Utrymmet för en parallellexpansion av primärvården blir då i motsvarande grad reduceral. RRV anservidare all det är svårl all överblicka de sammantagna effeklerna av en satsningpå förebyggande insalser. Enligt vad RRV kan bedöma finns den paradoxalamöjligheten, åtminstone i etl kortare perspekliv, all en förbättrad hälsa ochev. ökad livslängd yllerligare kan öka kraven på akutsjukvården, t.ex. genomall fler och yueriigare äldre blir oftare akut sjuka. Enligt vad RRV kunnal finna har ulredningen i litenulslräckning diskuterat ovanstående problemalik eller givit konkrela förslagtill ell genomförande av den önskvärda omstruktureringen av vårdapparaten respbegränsningen av akutsjukvården. RRV anser att del hade varit värdefulll omulredningen i detta sammanhang mer ulförligl hade redovisal de resonemang somförs angående dels ell syslem med primärvårdsbudgelering, dels förändradklinikslruklur och vårdavdelningsorganisalion"". TCO anser att rapportens förslag till förändringar omlanssjukvården utgår frän elt allt för osäkert underlag. Antalet vårdplatser ärenligt utredningen själv ett otillräckligt mål men ändå används detta som grundför överväganden. Över huvudtagel behövs etl bättre underlag för atthuvudmännen ska 1984/85:181 64 kunna göra nödvändiga omfördelningar av resurser. Allmänlanser TCO all omstruktureringen inom länssjukvården kan medföra slörre problemän vad ulredningen angett. Del är nämligen fräga om ganska belydande förändringar. SHSTF anför liknande synpunkler liksom som avvisar tanken på alt skära ner inemot enfjärdedel av den slulna akutsjukvården. och redovisar särskiltomfallande kommentarer. Sammanfattningsvis bedömer Läkaresällskapef" fråganom evenluell reduklion av vårdplalsanlalel inom den somaiiska akutsjukvårdensom mycket svåranalyserad. Avlastande faklorer som ulbyggnad av primärsjukvårdoch primärkommunal äldreomsorg kan i slor utsträckning motverkas av t.ex.befolkningens ändrade älderssamniansältning och sociala struktur. Vid en sammanvägningav dessa förhållanden bedömer det som osannolikt, attvårdplalsreduktioner av den storleksordning som anföres i HS 90 kan komma altrealiseras . vill också hänvisa lillde betydligt minskade medelvårdtider inom exempelvis medicin och kirurgi somunder senasle decenniel inträffat trols minskningen av vårdplatsantalet. Dettalalar inle för atl det skulle finnas någon orimligt stor andel av långvårdsfalleller andra klinikfärdiga palienter på dessa kliniker. Ytterligare bör anföras,att framför allt medicin- och kirurgkliniker i allmänhet har av allaintagningar i form av akutfall. Medelbeläggningen av disponibla vårdplatser på sådanakliniker ligger ofta . vilket innebär ett oacceptabelt antalöverbeläggningar en stor del av året. Med denna bakgrund är det, enligtsällskapet ulomordenligt angelägel, att eventuella vårdplalsreduklionergenomförs försiktigt och försl sedan en reell avlastning genom förslärkiprimärvård och utökade primärkommunala insalser elc. anser all rationaliserings- ocheffektiviseringsarbele även bör genomföras inom länssjukvården, men finner HS90:s förväntningar rörande volymminskning och radikal omslruklurering i resursbesparandesyfte som helt orealistiska. Enligt uppfallning har HS 90inle värnat tillräckligt om kvaliteten i den slulna somaiiska korllidsvårdenutan alltför ensidigt uppehållit sig vid nedskärningsdiskussionerna." anför bl.a. all "i sina bedömningar avmöjligheter till vårdplatsminskningar har HS 90 helt bortsett från dedemografiska förändringar som kan förulses inom planeringsperioden. Man kommerall få en belydande ökning av anlalet åldringar över 80 år- den åldersgrupp somhar den slörsla konsumtionen av såväl akut som kronisk somatisk sluten vård.Del sociala mönstret kommer också atl förändras genom att andelen ensamståendeinom befolkningen (särskilt kvinnor) kommer alt öka, vilket också minskarmöjlighelerna till sjukvård i hemmet. Prop.1984/85:181 65 även peka på all möjlighelerna att överföra uppgifter lillhem sjukvården i viss mån kan motverkas av tendensen att lägga nedtraditionella ålderdomshem, som i realiteten vårdat åtskilliga långiidssjuka. I HS 90 framförs som argumenl för den radikalavårdplaisnedskärningen inom somatisk akutsjukvård - förutom primärvårdensförmodade avlasl-ningseffekt - vissa sludier som visal slora skillnader mellanolika landsling vad gäller vårdkonsumtion. Enligt studierna är dessa skillnaderi vårdutnyttjande främsl relaterade till tillgången på vårdresurser. HS 90tolkar detla som tecken på atl del inom vissa regioner finns en överkapacitet iden slutna vården. vill emellerlid framhålla, atl orsakerna tillden skiftande vårdplatsiillgången är mycket svåranalyserade.