prop · G803110 · 1984-12-31 00:00:00 — Och alt detdärvid inte bör komma i fråga att nöja sig med ell enligt konsumenlköplagenbegränsal ansvar är fulll klarl. Det civilrällsliga ansvarel bör alliså inlebegränsas lill orikliga eller vilseledande uppgifter om varans beskaffenheleller användning. 1 slälld bör en regel om näringsidkares ansvar för uppgifieri marknadsföringen av Gänsler - såsom ulredningen anför rikla in sig på attgöra näringsidkaren ansvarig för sådana uppgifter i sig. Hur en på denna grundsynbaserad lagregel skall konstrueras är emellertid inle hell givel. Ulredningens huvudregel rörande näringsidkarenscivilrällsliga ansvar för marknadsföring upptas i lagförslagels / kap 3 §försia st. Näringsidkarens ansvar för lämnade uppgifter uttrycks i laglexlenså. all han svarar för Prop.1984/85:110 96 uppgiflen genlemol konsumenien. Rättsverkningarna av allnäringsidkaren svarar för lämnade uppgifier framgår enligi marknadsdomsloleninte med Ullräcklig klarhei. Enligi ulredningen är alliså ulgängspunklen alluppgifterna ingår i avialsinnehållel. Vilka befogenheler konsumenien iförekommande fall kan göra gällande blir, säger ulredningen vidare, beroendeav arten av de lämnade uppgifterna. Visserligen torde det i många fall, l.ex. ide av ulredningen på sid 157 angivna exemplen, stå hell klarl vilkabefogenheler konsumenten kan göra gällande. Men i andra fall framstår det inlelika lydligt vilka befogenheler som kan aklualiseras. Domslolen tänker härexempelvis på sådana fall där avialsinnehållel i och för sig är hell klart. Enbilverkslad ingår l.ex. avtal om vissa Ullsynsarbden i enlighel med särskiliannonseral erbjudande all arbdena lillfälligl uiförs för , vilkel prisanges vara rabatleral . Om del i detta fall rätteligen förhållersig så, atl rabatten endast var i förhållande , ifrågasättas huruvida och på vilkel säll bilverksladen skulle enligikonsumenttjänstlagen svara för den felaktiga uppgiflen rörande det avtaladeprisels förhållande lill normalprisei. Mol bakgrund av del anförda vore detenligt marknadsdomslolens önskemål bra om rättsverkningarna av näringsidkarensansvar kunde anges på ell tydligare säll i laglexlen. 1 3 § andra st ges regler för näringsidkarens ansvar förannans uppgifter och i iredje st. för underiåtenhel all lämna upplysning. Åveni dessa båda sin anges näringsidkarens ansvar endasl på så säll all han"svarar" för uppgiflen respeklive underiålenhelen. 1 enlighel med dellidigare anförda bör rättsverkningarna av näringsidkarens ansvar även i dessafall anges på ell tydligare säll. Beträffande tredje st avseende ansvarel förunderiåtenhel atl lämna upplysning innebär lagförslagel en klar uividgning avnäringsidkarens ansvar i förhållande lill 7 § konsumenlköplagen. 1 och för sigfinner marknadsdomslolen del erforderligl all den nu aktuella regeln siräckersig längre än den molsvarande i konsumenlköplagen. Emellertid anser domslolenall den föreslagna regeln gells en olämplig konslrukiion belräffande självaavgränsningen lill enbart beiydelsefulla upplysningar. Härvidlag bör enligi domsiolensmening vara vägledande vad som för den enskilde konsumenien i del individuellafallel framstår såsom beiydelse-fulll. All i en civilrällslig lag anknyta tillall del skall vara av särskild beiydelse för konsumenter i allmänhet framstårsom främmande. Det är i della sammanhang direkl olämpligl, eflersom man dåöveriåler lill de allmänna domslolarna alt ge sig in på marknadsrältsligabedömningar. Den marknadsrältsliga normbildningen bör även ligga prop. 1975/76: 34 s 108). Dessulom lorde en anknylninglill vad som är av beiydelse för konsumenler i allmänhel i della fall ålägganäringsidkarna etl alldeles för långlgående ansvar. I / kap. 4 § upptas regler avseende iredje mansmarknadsföringsansvar. Även belräffande den nu akluella paragrafen äger denlidigare redovisade kriliken angående regeln i 3 § Iredje si. avseendenäringsidkarens ansvar för underlätenhet att lämna information sin fullatillämplighet. Del är alltså olämpligl atl anknyla till vad som är av betydelseför konsumenler i allmänhel. Men då del gäller iredje mans ansvar kan mannäppeligen anknyta ulformningen av regeln till vad som är av betydelse för denenskilde konsumenten i del individuella fallel. Enda allernaiivel torde varaall lagstiftaren såsom i 14 § konsumenlköplagen låter regeln avse uiesluiandesådan informalion som omfattas av ett åläggande enligt marknadsföringslagen.Åven om regeln på så säll får en avsevärt begränsad beiydelse i Prop.1984/85:110 97 prakliken har marknadsdomslolen svårl att se någon annanlösning. 1 övrigl har domslolen ingen erinran moi den föreslagna 4 §. 4.5 /KO: Enligt utredningen lorde en näringsidkare på Gänsleområdelidag kunna åläggas civilrällsligl felansvar för uppgifier i reklam i ungefärden omfattning som framgår av 7 § konsumenlköplagen och därulöver i vissulslräckning även för uppgifterom t.ex. priset och leveranstiden (s. 151). Ulredningen föreslår en kodifiering och en vissuividgning av näringsidkarens civilrätlsliga marknadsföringsansvar påGänsteområdet. Verkel delar uppfattningen atl del civilrällsliga ansvarel förmarknadsföringsuppgifter inte bör vara mindre omfallande vid Uänsl än vidkonsumenlköp (s. 152). Slarka skäl lalar för att ansvarel blir mer omfallandeän så. Del är olillfredsslällande om del ansvar som följer redan av allmännarättsprinciper inte återspeglas i lagen. Konsumenien är vid Uänsl dessulom ialldeles särskilt hög grad hänvisad till de uppgifier som näringsidkarenlämnar. Avial om Gänsl ingås ofta per lelefon och bl. a. därför lämnas inle såomfallande uppgifier om Gänsten, och konsumenien får då heller inle lillfällealt se prover eller liknande. Och även om konsumenten uppsöker näringsidkaren,har han i allmänhet svårl all få en klar bild av Gänsten på annat säll än genomall la del av del marknadsföringsmaterial som kan finnas, eflersom Gänstennormall inle kan undersökas i förväg. Dessa förhållanden motiverar atlnäringsidkaren inle görs ansvarig bara i felhänseende för uppgifter som lämnasi marknadsföringen och endast för uppgifter som är oriktiga ellervilseledande. ansluter sig därför lill utredningens uppfatlningall de uppgifter som lämnas i marknadsföringen blir del av avialsinnehållelGfr s. 152 f). Det lär ibland bli svårt att dra gränsen mellan uppgifiersom är så konkreta att de bör leda till civilrällsligl ansvar och sådana som ärallmänl hållna och därför bör vara oförbindande. Verkel vill dock i anslulninglill vad utredningen anför om detta underslryka att också uppgifier av allmänkarakiär skall kunna tillmätas civilrätlslig betydelse (s. 154). Avgörandemåste vara inte uppgiftens större eller mindre grad av precision och konkretion,ulan om konsumenien med hänsyn lill omständigheterna hade skäl all fästa viklvid den. Om en lämnad uppgift tydligt har rättats eller ändralsskall näringsidkaren inte svara för den (3 § första st. sista p.). Enligtulredningen behöver en rättelse inte riktas till den enskilde konsumenten föratt vara gällande mot denne utan kan vara generell. Som exempel anförs att enuppgift får anses ha blivit tydligt rättad eller ändrad "om korrigeringenframcår av tydlig skyltning i den lokal där avtalet träffats" (s. 158).Konsumentverket kan i och för sig ansluta sig lill alt man ofta bör godta engenerell rättelse. Omständigheterna kan dock vara sådana, att näringsidkarenbör vara ansvarig, även om han vidtagit generella ålgärder som lypiskl settborde ha nått de konsumenter som tagit del av den felaktiga uppgiften, om delmed hänsyn till omständigheterna var naturligt atl konsumenien inle lade märketill dem. Näringsidkaren bör 1. ex. inle få åberopa en generellt gjord korrigeringgenom skyltning gentemot en konsument. vilken marknadsföringen väsentligenskett på annat säll - l.ex. per telefon eller vid hembesök - innan avtalträffades i näringsidkarens lokal, om konsumenten inte lagt märke tillskyltningen. Likaså bör man inte ulan vidare godta att en uppgifl som lämnalsl.ex. i samband med en omfallande annonskampanj ändras genom anslag med förkonsumenien bindande verkan. 7 1984/85. Prop.1984/85:110 98 Enligt förslagel skall näringsidkaren ha ellcivilrällsligl ansvar inle bara för uppgifier i marknadsföringen ulan också försådana som lämnas "i samband med avialels ingående" (I kap. 3 S).Åven innebörden av della kan vålla tveksamhet. Av den allmänna motiveringenframgår atl del som avses är "individuella uppgifier om en viss Gänsl somlämnats till en enskild konsumenl vid konlakler som föregått avialelsingående" (s. 155). Enligi verkets mening bör man överväga all inte begränsaansvarel lill denna siiuaiion. 1 vissa fall kan del finnas skäl all hållanäringsidkaren ansvarig för uppgifier som lämnas också efler avialels ingående.Här åsyftas närmasl sådani som informalionsmalerial. garanlisedlar o.d., somöverlämnas till konsumenien i samband med all Uänsten uiförs eller när den äravslutad, och således när avtalet redan har ingåtts. Utredningen föreslår all en näringsidkare, som imarknadsföringen underiäler all lämna upplysningar av särskild betydelse frånkonsumenlsynpunkl eller i övrigl av vikl, skall vara civilrällsligl ansvarigför underiåielsen, om denna kan anias ha inverkal på avlalel (I kap. 3 § 3si.). Av skäl som berörts är del vid erbjudande av Uänster vikligt allnäringsidkaren på egel inilialiv ger konsumenien information om förhållandensom är betydelsefulla vid ell avlalsslul och som han inle kan ulgå från allkonsumenien redan känner lill. Liksom ulredningen anser verkel därför atl enregel molsvarande den i 7 § iredje st. konsumenlköplagen skulle vara alltförbegränsad. Den skulle också innebära ett mera inskränkt konsumenlskydd än delsom ulvecklals i allmänna reklamalionsnämndens praxis. Denna innebär allnäringsidkaren ansvarar om han låtit bli att lämna information som varit avbetydelse för konsumenten. Del kan lilläggas, atl en regel som utformas med 7 §tredje st. konsumenlköplagen som förebild - och som för civilrällsligl ansvarvid underlålenhel all lämna information fömtsätter ohörsamhet mol etl besluiav marknadsdomslolen eller etl godkänt informalionsföreläggande - skulle haflera nackdelar jämfört med förslagel. För atl kunna Ullförsäkra konsumenlernaell civilrällsligl skydd skulle KO tvingas vidla rättsliga åtgärder mot ennäringsidkare, som underlåter att lämna viss informalion, även närnäringsidkaren förklaral sig beredd att lämna informationen. Konsumentensrättsliga ställning skulle bli beroende av om den näringsidkare han i delenskilda fallel ingår avial med har ålagls all lämna informalion eller inte.Den osäkerhet som det i och för sig kan innebära för en näringsidkare allbedöma vilken information som är "av särskild betydelse från konsumentsynpunkt"kan elimineras genom att det i anknytning till den civilrätlsliga regelnutbildas informationsstandarder för olika branscher. Verkel vill särskiliframhålla all de riktlinjer för information, som verkel utfärdar med stöd avsin instmktion och i anknytning till 3 § marknadsföringslagen, bör kunna Gänasom lämpligt underlag för näringsidkarnas bedömningar av vilken information sombör lämnas för olika typer av Gänster. Med hänvisning till vad som anförtstillstyrker den föreslagna bestämmelsen. Som utredningen framhåller kan det förekomma situationerdå en konsumenl kan ha särskilt inlresse av alt kunna vända sig mol en Iredjeman, vars marknadsföring inverkal på del avtal som konsumenien ingått (s. I vissa branscher är del inle ovanligt, att dennäringsidkare som l.ex. tillverkat det material som uppdragstagarentillhandahåller har en omfallande marknadsföring lill konsumenlerna. Somexempel kan nämnas att tillverkare av byggnadslillbehör i sin marknadsföringinie sällan, på grund Prop.1984/85:110 99 av energikrisen, påslår all malerialel är energisparande.Del är rimligl all konsumenien kan hålla lillverkaren ansvarig om sådana ochandra påståenden är felakiiga, liksom då lillverkaren underlålil all lämnaväsenllig informalion om sin vara. Verkel lillslyrker därför förslagel i I kap.4 § om skadeståndsansvar i vissa fall för näringsidkare i lidigare led, somlämnal vilseledande uppgifier eller lålil bli alt lämna information. 1 / kap. 3 § regleras uppdragslagarens civilrätlsligamarknadsföringsansvar. Regeln har sin närmaste motsvarighet i 7 §konsumenlköplagen (KKL) men har en vidare innebörd och en annan rätlslekniskuppbyggnad. Ulgängspunklen är all - under i övrigl angivna förulsällningar -uppgifl som näringsidkaren lämnat (eller utelämnat) i marknadsföringen bildargrund för det individuella avialsinnehållel. Beroende på uppgiftens karakiärkan den därvid inverka på bedömningen av prisels storlek, om fel eller dröjsmålföreligger m. m. Detla ullrycks i 3 § I si. på del sällel all näringsidkarengenlemol konsumenien "svarar för uppgiflen". Lösningen kan i och försig anses lillialande. Bristen på närmare konkrelisering av vad ansvarel iolika situationer innebär måste emellertid leda till osäkerhel vidtillämpningen. Del kan därför ifrågasättas om inle en regel om marknadsföringsansvarelbör ha en principiell uppbyggnad molsvarande den i KKL. I vart fall börundersökas om inle konkreUseringar delvis kan ske genom hänvisningar i bl.a.reglerna om fel och dröjsmål. Motsvarande synpunkter kan anföras även ifrågaom underiåtelseansvard enligt 3 § 3 st. i förslagel. Av 3 § (även 4 §) framgår all näringsidkaren kan undgåbundenhet vid den lämnade uppgiflen om denna lydligt rättats eller ändrals. Delkan visserligen sägas ligga i sakens natur all sådan rättelse måsle ske innanavial har träffals. Trols della är det nämndens erfarenhel att näringsidkareinle sällan har korrigerat löften och ulfäslelser i efterhand och mot framställdakrav gör gällande alt han inle längre skulle vara bunden vid uppgilj ten. Iförtydligande syfte kan del därför vara lämpligl alt i lagtexten tillägga atträttelse skall ha skett innan konsumenten har blivit bunden av beställningen(betänkandet s. 416; se dock s. 157 n). 1 förslaget till 1:3 ges regler om näringsidkarens ansvarför marknadsföringen. Enligt allmänna avtalsrättsliga principer är säljarenbunden av utfästelser som lämnats av behörig representant för säljaren isamband med köpel. I 7 § konsumenlköplagen finns en ivingande regel härom somomfaltar utfästelser om varans beskaffenhel och användning. Molsvarandebestämmelser föreslås nu i konsumenlUänsllagen 1:3 I st, men regeln utsträckstill alt omfatta alla uppgifter om Gänsten eller annat förhållande av betydelseför beställning av Gänsten, dvs. även uppgifier om priset, leveranstiden och s.k. kringuppgifter t.ex. att viss kändis anlitar näringsidkaren. Det stadgasatl näringsidkaren "svarar för" uppgiften mol konsumenten, ifalluppgiften kan antas ha inverkat på avtalet, såvida uppgiflen inle har lydligträttals eller ändrals. vill på denna punkl lill en böoanifrågasätta om uttrycket "svarar för" uppgiften är lämpligt (se även1:3 3 st). Vad som avses är enligt motiven atl uppgiften blir del av avtaletoch atl uppgiflen Prop.1984/85:110 100 inle endast skall kunna läggas lill gmnd för felpåföljdulan även kunna beaklas vid bedömningen av vad som är avtalat om pris,leveranstid, betalningsvillkor etc. (s. 153 o. 157). Eflersom ullrycket"svarar för" eller särskilt "ansvarar för" ibland ansesavse blott skadesiåndsskyldighel (särskili i friskrivningssammanhang), voredel bällre om det i laglexlen framhölls all uppgiflen blir"bindande" för näringsidkaren. Huvudfrågan är emellerlid i vad mån del alls är lämpliglall i konsumenttjänsllagen eller/och i lagar angående andra speciellakonlraklslyper införa regler av allmän civilrällslig betydelse. Med hänsyn lillden samordning som ovan framhållils vara önskvärd, är del knappasl lämpliglatt regler om ansvar för marknadsföringen med elt någol olikartat innehåll gesi konsumenlköplagen och konsumenttjänsllagen Gfr även köplagsakkunnigasförslag lill ansvar för culpa in conlrahendo i 23 och 42 §§). Inle heller vara rationellt alt inta likalydande bestämmelser av avtalsrättsliglinnehåll i de nämnda lagarna. Ännu en synpunkt som lalar för atl delcivilrällsliga ansvarel för marknadsföringen övervägs i ett bredare sammanhangär, atl reglerna knappasl behöver begränsas lill konsumenlförhållanden.Exempelvis bygger reglerna i 7 och 9 S§ konsumenlköplagen på rällspraxis fråntiden före konsumenlköplagen, delvis rörande annal än konsumenlförhållanden,och reglerna lorde därför ha generell gillighd (se NJA 1949 s. 750, 1955 s. 75,1964 s. 239 och 1971 s. 51). Enligi fakullels-nämndens mening borde del alltsåövervägas ell införande i avlalslagen av regler om civilrättslig bundenhet avmarknadsföringen gällande för alla avtalstyper, medan de ulfyllande reglerna omrespektive parts preslalion som ges i köplagen och konsumenttjänsllagen bordebegränsas lill regler som är speciella för respeklive avlalslyp. 1 sak har fakullelsnämnden ingen erinran mot att part kanbli bunden av sina uppgifier, även om dessa inle avser Uänstens beskaffenheteller användning, 1. ex. pris, leveranslid eller betalningsvillkor. Frågan äremellertid om uppgifier rörande "vaGe förhållande av betydelse förbeställning av Gänsten", frånsett allmänna obesiämda säljfrämjandeuttalanden, bör bli bindande och vad bundenhet innebär i vissa fall. all en näringsidkare lyckas skaffa nya beställningar genom atl i sinreklam ange atl han anlilas av . 1 vissa grova fall kan lämnandd aven sådan kringuppgift medföra att avtalet blir ogiltigt på grund av svek ellerförul-sällningsläran. Enligi uttalanden i förarbetena till 36 § avtalslagenskulle det även finnas en viss möjlighel alt jämka avtalet vid falskakringuppgifter (SOU 1974:83 s. 133, jfr prop 1973: 138 s. 201 och 213belräffande 7 § konsumenlköplagen), vilkel måsle innebära att avtalsvillkoretom priset får belraktas som oskäligt när vissa kringuppgifter är oriktiga.Fastän konsumenlGänstutredningen inle har berört detta, öppnar det i 3:10 lämnadeförslaget lill en skönsmässigl beräknad nedsältning av priset, när en Gänsl ärannoriunda men i och för sig lika mycket värd som vad som beställts, enmöjlighet all lillämpa regler om felansvar även på oriktiga kringuppgifter.Enligt fakulldsnämndens mening måste det närmare ulredas och klargöras, vilkapåföljderna skall vara för felakiiga kringuppgifter, innan näringsidkarenåläggs ett civilrällsligl ansvar för uppgifter rörande vaGe förhållande avbetydelse för beställningen av Gänsten. Det förtjänar vidare att påpekas att näringsidkarensbundenhet vid utfästelser från ombud under marknadsföringen möjligen kanundergrävas genom att bundenheten fömtsätter att ombudet är behörigt atl lämnauppgiften (se betänkandet s. 416 f och prop. 1973:138 s. 203 betr. 7 §konsumenlköplagen). Visseriigen finns normalt ställningsfullmakl att lämnauppgifter Prop.1984/85:110 101 omvaran, men i motsats lill hur lägel är vid hemförsäljning (se 3 § hemförsäljningslagen)finns ingel stadgande som säger all ombudels behörighel atl lämna uppgifter ejkan inskränkas. Del är därför tveksamt vad som gäller, ifall näringsidkaren iexempelvis etl standardkonlraki stipulerar all ombudel saknar behörighel allgöra ulfäslelser om Gänsten. menar emellertid all även denuppfattningen låler sig hävdas, all ombudels normala slällningsfullmakl alllämna uppgifier om Gänsien p.g.a. förslagel lill 1:3 o 5 inle skulle kunnainskränkas. Frågan förGänar måhända alt övervägas närmare, varvid självfalleläven 7 § konsumenlköplagen måste uppmärksammas. I 1:3 3 si ges en regel om atlnäringsidkaren ansvarar för underiåtenhel atl lämna upplysning om sädantförhållande rörande Gänsten som han måste ha känt till och som han, p. g. a.att del är av särskild beiydelse från konsumenlsynpunkl eller i övrigl av vikl,borde ha upplyst konsumenten om. En viklig fråga är hur regeln förhåller siglill motsvarande bestämmelse i 7 o 9 S§ konsumenlköplagen, där säljaren ärskyldig alt lämna upplysning, om varan ej är sådan som köparen haft anledningall räkna med och säljaren måsle ha insett delta. Av moliven lillkonsumentGänstlagen framgår atl en utvidgning är avsedd, så all en bällresamordning uppnås med näringsidkarens informationsplikl enligimarknadsföringslagen (se s. 160). Den betydelsefulla utvidgningen synes varaatt näringsidkarens åliggande inte endasl avser egenskaper hos Uänslen utanallehanda förhållanden rörande tjänsien som är av vikl för konsumenler iallmänhet eller för den enskilde konsumenten. Hit hör enligt uttalanden imotiven även förhållanden av vikl för kundens beslut atl beställa Uänsten, omnäringsidkaren känl till del fakiiska förhållandel och behovet av uppgiften förkonsumenien (s. 163 o. 164). Man frågar sig om näringsidkaren bl. a. är skyldigatt tala om att priset är oförmånligt, därför att konkurrenten intill ärbilligare och lika bra. Vidare framgår del inle heller på denna punkt klart,vilken påföljden är av all näringsidkaren är bunden av sin underlåtenhet så attden undertryckta upplysningen ineår i avialsinnehållel (s. 160). Åven här kandet sättas i fråga om en fullsländig integrering av de marknadsrättsligareglerna i det civilrätlsliga systemel så enkell kan göras, särskili i fråga omkringuppgifler eller förtegna sådana. Enannan betydelsefull skillnad i förhållande till 9 § konsumenlköplagen är, attenligt konsumenlköplagen upplysningspliki föreligger endasl i fallnäringsidkaren måsle inse atl varan är annorlunda än köparen hafl anledningräkna med, dvs. måst inse felel. 1 förslagel lill 1:3 3 st. räcker delemellertid med att näringsidkaren måst inse del faktiska förhållandet men blottbort inse att konsumenten är okunnig härom (se förutom laglexlen betänkandet s.163 f). Det är kanske inte uteslutet atl utredningen menat att näringsidkarenäven måsle ha insett alt konsumenten misstagil sig samt bort lämna upplysning,men detta framgår i så fall varken av lagtexten eller moUven. Fakultetsnämndenhåller visserligen för troligt att det finns skäl att utvidgaupplysningsplikten lill vissa situationer då en näringsidkare bort inse attkortigerande upplysning behövts (l.ex. då en bilhandlare avsiktligt håller sigi okunnighet om en begagnad bils skick, jfr NJA 1964 s. 239 HovR:n) men ensådan uividgning av upplysningsplikten borde nog föregås av en mer ingåendeundersökning än den som redovisals i ulredningen och i så fall är även ensamordning med 9 § konsumenlköplagen önskvärd. (Skulleen dylik revidering göras även av 9 § konsumenlköplagen kan i förbigåendenämnas att denna paragraf i så fall bör inledas med orden "Även om varansålts i befintligt skick" etc. Konsumenten bör inte gärna Prop.1984/85:110 102 ha sämre ställning, om säljaren insett att kundenmisstagit sig på någon väsenllig egenskap hos varan, när varan sålls ulanklausul om befinlligl skick än när en sådan finns med. 1 del försia fallelkunde del ifrågasällas om inle subjektivt fel föreligger Gfr , Köpräll,4 uppl. s. 143), men i vart fall borde 9 § konsumenlköplagen lillämpas afortiori. Ullalandena i prop 1973: 138 s. 240 är därför vilseledande). I / kap. 3 § uppläs regler om vad ulredningen kallar delcivilrällsliga marknadsföringsansvarel. Där föreskrivs all näringsidkaren"svarar" mol konsumenien för uppgifier som han har lämnat vidmarknadsföringen eller i samband med avtalels ingående. Vidare kan han få svaraför underlåtenhet atl lämna viss upplysning. Reglerna är enligt ulredningenlill slor del att se som en precisering av vad som får anses gälla redan enligiallmänna rättsprinciper och vad utredningen i övrigl föreslår omnäringsidkarens omsorgspliki och krav på hans prestation i skilda hänseenden(s. 164). Innebörden av reglerna är emellertid delvis oklar. I moliven sägs all en vid marknadsföringen lämnad uppgiftblir en del av avialsinnehållel eller i vart fall ell lolkningsdalum (s. 153).Vid underlålenhel all lämna upplysning "bör avlalel lolkas och tillämpassådani det framstår när man bortser från upplysningen" (s. 160).