prop · G803107 · 1984-12-31 00:00:00 — I överensstämmelse med vad som gäller enligtnaturvårdslagen bör krävas atl del är fråga om ett någorlunda kvalificeratintrång. Var och en måste vara beredd atl utan ersättning underkasta sig ettvisst intrång av hänsyn till allmänna intressen. Eftersomett frisläppande av handredskapsfisket inte kommer att påverka användningen avvattnet för andra ändamål än fiske kan ersättningsregeln begränsas till atlavse intrång som medför atl pågående utnyttjande av enskill vatten för fiskeavsevärt försvåras. Detbör understrykas atl på motsvarande sätt som gäller enligt naturvårdslagenersättning inte bör lämnas för annat än intrång i ett pågående utnyttjande avvatten för fiske, öm vattnen lidigare inle har utnyttjats för fiske kanersättning alltså inte komma i fråga. Förväntningsvärden skall alltså inleersättas. Skadeersättningenbör således i princip bestämmas med hänsyn till det pågående utnyttjandet avenskild fiskerätt. Ersättningen får därvid uppskattas med utgångspunkt i detfaktiska inkomstbortfall som den enskilde fiskerättsägaren får vidkännas tillföljd av ett frisläppande av handredskapsfisket. I likhet med vad som gällerenligt naturvårdslagen är fiskevattenägaren som har nämnts därvid skyldig atltåla vissl intrång. Fråganom en viss skada är så kvalificerad att den är ersättningsgill bör också denbedömas i förhållande till den inkomstminskning som reformen medfört för denenskilde fiskerättshavaren. För räll till ersättning bör dessulom krävas altskadan mall i absoluta tal inte framstår som obetydlig. I praktiken lordeförhållandena vara alltför skiftande för att någon för alla fall enhetlig regelbeträffande ersältningsgrundande skadenivå såsom en viss bestämd procentandelav den inkomsl vartill skadan relateras - skall kunna uppställas. Frågan om enskada är tillräckligt stor för att medföra ersättning får därför ofta bedömasmed hänsynstagande lill omständigheterna i del enskilda fallet. Iövrigt bör de principer för bestämmandel av skadeersättning som lillämpas förersättningssitualioner enligt naturvårdslagen tjäna till ledning. 3.2.2Situationer där ersättning kan aktualiseras; kostnadsberäkningar Detkan vara lämpligt atl skilja mellan tre olika kategorier fiskerättsinnehavaremed hänsyn till att dessa utnyttjar sin fiskerätt på olika sätt, nämligenfiskerätlsinnehavare som 1) bedriver yrkesfiske 2) utnyttjar sina fiskevattenför kusbehovsfiske eller som etl fritidsnöje 3) upplåter vaUnen för yrkesfiskeeller fritidsfiske. Somtidigare nämnts torde handredskapsfisket i de allra flesta fallen inte kommaatl inkräkta på yrkesfisket. Som yrkesfiskare anses den som bedriveryrkesfiske eller annat fiske av betydelse för hans försörjning. I sammanhangetbör framhållas att fiske med krokredskap enligt 33 d § FL inte får bedrivas närmareän från vissa fasla redskap. 1984/85:107 44 enligt22 § andra stycket FL erforderiiga föreskrifter meddelas för att förebygga attfiske med fast redskap som utövas med stöd av enskild fiskerätt hindras ellerskadas genom fiske som får bedrivas ulEin stöd av sådan rätt. Som tidigarenämnts bör detta skydd för fasta redskap utvidgas till att omfatta även andrayrkesmässiga redskap bl. a. nät. Dessutom bör på motsvarande sätt som gällerför frifiske efter siklöja och nors också införas en bestämmelse som gör detmöjligt att på framställning av fiske-rättsinnehavare undanta visst område frånhandredskapsfiske om tillgången pä fisk av visst slag är begränsad. Det finnsockså möjligheter enligt FL aU av fiskevårdsskäl meddela föreskrifter tillskydd för fiskbestånden, t.ex. fredningstider. Underlagsaknas för att bedöma storleken av de ersättningsbelopp som kan komma attbetalas ut till yrkesfiskare. Med hänsyn till de möjligheter som finns alttillvarata yrkesfiskets intressen, lorde det dock inte behöva bli fråga omnågra större belopp. Denandra kategorin fiskerättsinnehavare - de som fiskar till husbehov eller somett fritidsnöje - kan göra det också. Allmänhetens rätt lillhandredskapsfiske får anses ha en så obetydlig inverkan på fiskemöjligheternaför denna kategori att någon ersättningsgill förlust knappast kan ansesuppkomma. Även för de enskilda fiskerätlshavarna innebär dessutom reformen enförmån. De får ju också tillgång till större vatten för handredskapsfiske. Nyssangivna bestämmelser om skydd för yrkesmässiga redskap och för fiskbeståndengäller även denna kategori fiskerätts-innehavare och bör utvidgas påmotsvarande sätl. Dentredje kategorin är de fiskerättsägare som upplåter handredskapsfiske tillandra. Det kan gälla kortfiskeupplåtelser eller ularrendering av vattenområden.Inkomsterna från sådana upplåtelser kommer naturligtvis all falla bort närhandredskapsfisket blir fritt. Sådant inkomstbortfall bör i princip ersättas. Enligten beräkning som har gjorts av LRF och m. fl.har de totala intäkterna på grund av kortförsäljning ochnyttjanderättsupplåtelser i de aktuella vattenområdena uppgåU till 4040000 kr.Därav avsåg . kortförsäljning och 580000 kr.nyttjanderättsupplåtelser. Beräkningarna gör inle anspråk på att vara exakla.Materialet kan ändå ligga till grund för vissa bedömningar. Till en början kankonstateras att beloppen är angivna utan avdrag för omkostnader. Särskilt förkortfiskeförsäljning torde omkostnaderna ofta vara betydande. som administrerar länsfis-kekortet för harsåledes för beräknat intäkterna till . och omkostnaderna till1150000 kr., vilket moisvarar en nettoinkomst på . eller ca 2,5 procentav omsättningen. fiskekort avser en stor del avkortfiskeupplåtelserna i . Det är dock inte säkert att detangivna förhållandet mellan intäkter och omkostnader är representativt. I vartfall kan man räkna med betydande omkostnader för dem som upplåter enskiltvatten till kortfiske. 1984/85:107 45 Deberäkningar som har gjorts av LRF m.fi. visar också i vilka delar av landet somupplåtelser av handredskapsfisket ger de största resp. minsta inkomsterna.Bilden överensstämmer i hög grad med redan gällande bestämmelser om frifiskepå enskilt vatten. På , där begränsningarna i den enskildafiskerätten till förmån för frifiske f. n. är minst, är inkomsterna frånupplåtelser störst. Även i flera andra områden förekommer upplåtelser som gerförhållandevis stora inkomster. Det är bara såvitt avser , ochVättern som inkomsterna framstår som obetydliga i sammanhanget. Inom samtligaområden förekommer dock upplåtelser som kan antas ge så små intäkter att enförlust av dem inte är ersättningsgill enligt de skadeersättningsprinciper somhar angetts i avsnitt 3.2.1. Etl väsentligt antal avupplåtelserna avser statligt och kommunalt ägt fiskevatten. De myndigheter somförvaltar och upplåter statligt fiskevatten skall enligt förordningen (1981:1217) om förvaltningen av statens fisken i allmänhet ta ut en avgifl. Ettundanlag gäller för upplåtelser till fritidsfiskeföreningar. Någon ersättningbör naturligtvis inte utgå till staten i egenskap av fiskevattenägare.Nyssnämnda förordning bör sannolikt ändras så att del klart framgår attmyndigheterna inte heller är skyldiga att ta avgift om fiskei är fritt påenskilt vatten som ägs av staten. De kommunalafiskeupplåtelserna syftar inte till att ge kommunerna inkomster. Liksom del nuifrågavarande frisläppandet av handredskapsfisket hårde kommunalaupplåtelserna i slället ell rekrealionspolitiskt moliv. Flera kommuner upplåterf.ö. redan handredskapsfisket utan kostnader för fritidsfiskarna. Någrakommuner kommer dock att gå miste om inkomster från upplåtelser. Därigenomförlorar de också medel som används lill fiskevård och för tillsyn. Som enkompensalion för detta bör reglerna om statligt stöd till fritidsfiskettillämpas så att kommuner och landsting kan beviljas medel som tillåter allinsatserna för fritidsfisket inte minskar (se avsnitt 3.3). Då kan hävdas attdet fria handredskapsfisket inte medför atl pågående användning av enskillvatten på områden som ägs av kommun eller landstingskommun försvåras i sådanutsträckning att rätl till ersättning föreligger. Handredskapsfisket anses meddetta resonemang vara ett sådant intrång som kommunerna får tåla utan någonsärskild ersättning. Resonemanget bestyrks av de redovisade uppgifternaangående länsfiskekortet för . Med hänsyn till att kommuner ochlandstingskommuner rättsligt sett är att jämställa med privatafiskerättsinnehavare bör lagtexten för atl tilllämpningsproblem inte skalluppstå ändå ange att ersättning inte skall betalas till kommuner och landstingskommuner. Intäkternaav kortfiskeupplåtelserna har som nämnts beräknats till ca . 1984/85:107 46 Belydandevariationer föreligger mellan de olika områdena i fråga om intäkterna. Längssödra ostkusten var intäkterna enligt utredningen av LRF m.fl.störst i , och . I de storasjöarna var intäkterna störst i . Inga eller små intäkter förekom iBlekinge, , , och . Detbör understrykas att en betydande del av inkomsterna inflyter tilllänsfiskekort och liknande upplåtelseformer som drivs i regi.Länsfiskekortet för har redan nämnts. Motsvarande kort finns förSödermanlands län (intäkt . ) och i (intäkt . Attberäkna hur slora ersättningar som kan komma att betalas ut är svårt. Enanledning till detta är att det saknas uppgifter om samtliga aktuella inkomsterav kortfiskeupplåtelser. Förfrågningar hos fiskeristyrel-sen och någrafiskenämnder har gett vid handen att kompletta uppgifter inte kan inhämtas ulanavsevärd omgång. En annan anledning är att ersättningarna måste betalas utefter särskild prövning i de enskilda fallen. Medledning av LRF:s beräkningar saml vissa uppgifter under hand kan dock en grovuppskattning göras. Närmare uppgifter torde erhållas i samband medremissbehandlingen av denna promemoria. Omkommunala och statliga kortfiskeupplåtelser räknas boit, uppgick intäkterna avkortfiskeförsäljning inom de berörda områdena till ca 2 milj. kr.Omkostnaderna kan, lågt räknat, uppskattas till av intäkterna. Detåterstår då ca. 1 milj. kr. Beräkningarnaomfattar etl flertal upplåtelser med så små nettointäkter eller därkompensationsmöjligheterna är så goda att förlusten inte bör varaersättningsgill. Med små nettointäkter avses intäkter som endasl uppgår till . Åandra sidan kan det hända att nämnda beräkning inte omfattar allaersäitningsgilla föriuster som kan bli aktuella. Slutsatsenblir därför att summan av årliga ersäitningsgilla inkomsler avkortfiskeupplåtelser med en grov uppskattning kan anges till ca I milj. kr. Manbör vid ersätlningsberäkningen inle schablonmässigt använda sig av en visskapitaliseringsfaktor. Strävan bör vara atl komma fram till ett belopp som ärså realistiskt som möjligt vad gäller den tid som ersättningen skall beräknasavse. Detotala intäkterna av arrendeupplåtelser har av LRF m.fl. beräknats till ca580000 kr. Det är dock osäkert om samtliga upplåtelser enbart avserhandredskapsfiske. En belydande del av beloppet torde vara att hänföra tillupplåtelser av domänverket. Som har sagts skall ersättning intebetalas ut till staten som fiskevattensägare. Äveni fråga om arrenden skiftar förhållandena mellan de olika områ- 1984/85:107 47 dena.Störst intäkter på grund av arrendeupplåtelser har man i saml vid södraostkusten i och . Inga eller obetydliga inkomsterföre kommer i län, , och . Genomarrendeavtal kan enskild fiskerätt upplåtas dels enligt lagen (1957:390) omfiskearrenden, dels enligt de allmänna reglerna i 8 kap. jordabalken.Upplåtelse av arrende enligt lag avser endasl yrkesfiske eller annatfiske av väsentlig betydelse för arrendatorns försörjning. Sådana arrendenkommer inle att påverkas av det fria handredskapsfisket i större utsträckningän vad yrkesfisket i allmänhet påverkas. Arrendenav fiske enligt de allmänna beslämmelserna i jordabalken avser företrädesvisupplåtelser för fiske på fritid. Det är vanligt att arrenderas avfritidsfiskeföreningar. Förutsättningarna för befintliga arrenden av sådan artkommer sannolikt att ändras på grund av de nya reglerna. Till följd av upphördaarrendekontrakt kan fiskevattenägare gå miste om intäkter som de f. n. har.Detta gäller dock endast sådana upplåtelser som bara avser handredskapsfiske. Enfiskevattenägare som arrenderar ut sitt vatten har dock fortfarande kvar sinenskilda fiskerätt. Han kan erhålla intäkter i fortsäuningen också, t. ex.genom att arrendera ut fisket till fiske med andra redskap än handredskap. Hanhar också möjlighet aU ingå arrendeavtal med yrkesfiskare. Inom vissa områdenfinns det starka önskemål från yrkesfiskare om att få arrendera enskildafiskevatten. Etl annal alternativ är givetvis att en fiskerällsägare skaffarintäkter genom att fiska själv. Omarrendekontrakt upphör på grund av del fria handredskapsfisket och omfiskerättshavaren inle kan kompensera sig för elt inkomstbortfall på säll somnämnts kan intrång bli ersättningsgillt. Delfinns inte underiag för all göra någon säker uppskattning av hur stort beloppsom är ersätlningsgrundande. Några osäkra faktorer i sammanhanget har redannämnts. Vidare skall från det nämnda beloppet göras avdrag för omkostnader.Närmare uppgifter om dessa förhållanden torde erhållas vid remissbehandlingenav denna promemoria. Innehavareav enskild fiskerätt bör som nämnts få rätt till ersättning av staten, om denya föreskrifterna om allmänhetens rätt till handredskapsfiske medför attpågående utnyttjande av enskilt vatien för fiske avsevärt försvåras. De närmareförulsättningar som bör gälla för atl få ersättning med anledning av det friahandredskapsfisket framgår av avsnitten 3.2.1 och 3.2.2. Ersättningsmålbör i överensstämmelse med vad som gäller enligt naturvårdslagen handläggasvid fastighetsdomstol. Av flera skäl bör dock inte krävas attersättningsfrågorna alllid skall avgöras av domstol. Rättegångar kommer oftaatt medföra stora kostnader både för staten och för enskilda 1984/85:107 48 fiskerättshavare.Vidare blir rättegångar, särskilt om målen överklagas, ofta tidskrävande. Förden som begär ersättning är det en uppenbar fördel om det går att åstadkommaett snabbt avgörande. Vidutformningen av handläggningsreglerna bör också beaktas atl del friahandredskapsfisket kan förutsättas medföra ringa eller ingen skada. I de falldå skada har uppkommit kan det finnas andra lösningar än att den enskildefiskerättsinnehavaren får en kontant ersättning. Det kan i många fall vara meraändamålsenligt atl lokala föreskrifter meddelas om fiskets vård och bedrivandeeller till skydd för nät och fasta redskap. En annan kompensationsmöjlighet äratl fiske vårdande åtgärder sätts in. Det senare kan bh aktuellt t.ex. när enfiskerättsinnehavare på grund av mitade inkomster från kortfiskeupplåtelsersaknar medel för utsättning av fisk och för serviceåtgärder för fritidsfisket.Insatser för fiskevården bör kunna ske antingen genom bidrag till fiskerättsinnehavareneller genom aU eller fiskenämnden vidtar lämpliga åtgärder,t. ex. utsättning av fisk. Påmotsvarande sätt som gäller enligt naturvårdslagen bör eirsättningfrå-gornakunna lösas förhandlingsvägen. Det bör alltså också anvisas en väg förförhandlingar och frivilliga överenskommelser mellan enskilda fiskerättshavareoch företrädare för staten. Handläggningen bör anförtros åt en myndighet somkan bedöma om kompensation bör utgå i annan form än som kontant ersättning. Det är dålämpligt att ansvaret för verksamheten medförhandlingar och frivilliga överenskommelser läggs på eller,efter bestämmande, på fiskenämnderna. Inom områden där ettbetydande antal fiskerättshavare ger till känna ersättningsanspråk börförhandlingsverksamheten kunna delegeras till fiskenämnden. Vid avvägningen omen delegering bör ske till fiskenämndema bör hänsyn las å ena sidan lill vilkaresurser som behövs för alt föra ut kunskap om handläggningen aversättningsfrågor till nämnderna och å andra sidan till vilken avlastning detblir för om frågorna handläggs på det lokala planet. Deersättningsregler som direkt anges i lagen blir med nödvändighet allmänthållna. För atl underlätta förhandlingarna om ersättning behöver dessulom vissavägledande rekommendationer utarbetas. Det kan gälla att mera schablonmässigtange värdegränser för den minsta ersättning som bör betalas, hur avdrag föromkostnader bör beräknas, hur kapilaliseringen av ersättningsbelopp bör ske,om ersättning skall betalas på en gång, vilket bör vara huvudregeln, ellerundantagsvis . Det bör ankomma på att efter samråd medberörda organisationer på fiskets område utarbeta rekommendationer som kanligga till grund för ersättningsförhandlingarna. Ersättningsfrågorbör alltså i största möjliga utsträckning kunna lösas förhandlingsvägen. Fördet allmänna är det av intresse att domstolsväsendet inte belastas medersättningsanspråk som är bagatellartade eller obefogade. För fiskerätlshavarnaär det i allmänhet en fördel om man kan 1984/85:107 49 kommafram till en snabb uppgörelse. Därför torde del vara i båda parters inlresse omöverenskommelse kan nås på frivillig väg. För all tillgodose detta inlresse börgälla att begäran om ersättning alltid skall framställas till fiskeristyrelsen.Därigenom erhålls en handläggningsordning som innebär att den myndighet som haransvaret för förhandlingsverksamheten får kännedom om alla ersättningsanspråkoch därmed ges tillfälle all söka nå en frivillig överenskommelse. Förhandläggningen är det önskvärt att den som anser atl han har lidit skada pågrund av del fria handredskapsfisket redan till sin begäran fogar den utredningi saken som han önskar åberopa. För att styrka ett inkomstbortfall kan detofta vara lämpligt att utdrag ur vederbörandes deklaration eller bokföringbifogas ansökningen. Finner eller fiskenämnden attutredningen behöver kompletteras, kan detta göras informellt, t.ex. i sambandmed förhandlingarna med sakägaren. visar att ersättningsanspråket saknar fog, skall framställningenavslås. I annat fall bör eller fiskenämnden försöka träffauppgörelse med sakägaren. Som framgår av vad som har sagts bör därvidkompensafion i form av fiskevårdande ålgärder övervägas. Även om enöverenskommelse inte går alt åstadkomma bör dock ellerfiskenämnden meddela beslut i ersättningsfrågan. Någonförfattningsreglering av förhandlingsverksamheten behövs inte. Det är en fördelatt förhandlingarna kan ske i obundna former och anpassas till de individuellafallen. De nya uppgifterna för fiskerimyndigheterna'kan dock kräva en visstillfällig personalförstärkning. ömen sakägare inte är nöjd med fiskerimyndighetens beslut i en ersättningsfrågabör, som sagts, talan om ersättning kunna föras vid fastighetsdomstol.Sådan talan bör väckas från det att fiskeri-myndighelen harmeddelal beslut. Den som väcker talan om ersättning bör ha bevisbördan för atthan åsamkats ekonomisk skada på grund av det fria handredskapsfisket och förstorleken av skadan. Fastighetsdomstolenär vid sin prövning av framställda ersättningsanspråk i princip obunden avfiskerimyndighetens beslut. Dock bör domstolen inle kunna fastställa lägreersättning. Ersäitningsgillaintrång bör kunna konstateras inom efter det atthandredskapsfisket har släppts fritt. Det rör sig ju främst om att inkomsterfrån upplåtelser upphör. Möjligheten att begära ersättning kan därför varatidsbegränsad. Anmälan till bör göras från det attreglerna har trätt i kraft. Endast inkomster som erhållits på grund av åtgärdervidtagna före offentliggörandet av denna promemoria, bör få läggas till grundför beräkning av ersättningsanspråk. Ilikhet med vad som gäller i ersättningsärenden enligt naturvårdslagen bör ifastighetsdomstolen kammarkollegiet vara motpart till den sakägare som yrkarersättning. Somen huvudregel bör allmänna regler om fördelningen av rättegångs-4 1984185. 1984/85:107 50 Om den som framställer ersättningsanspråk förlorar målet men har haflskälig anledning alt få sin lalan prövad av domstol, bör, med motsvarandebestämmelser i naturvårdslagen som förebild, kunna förordnas all slalen skallbelala hans rättegångskostnader eller alt vardera parlen skall betala sinkostnad. 3.3 Statligtstöd till fiskevårdande åtgärder Deföreslagna reglerna kan som lidigare har nämnts i vissa fall innebära atl desom har intäkter av enskild fiskerätt inle längre genom försäljning avfiskekort får medel till fiskevårdande ålgärder. Detär både ell allmänl och ell enskill inlresse atl reformen inte innebär enförsämring av fiskevården. Fiskevattenägarebör kunna fortsäiia som lidigare med sina fiskevårdande åtgärder. Det kanförutsättas all de fiskevårdande åtgärderna i slor utsträckning kommerfiskevatlenägarna själva lill godo när de fiskar. Sådana åtgärder lorde imånga fall även för fiskevatlenägarna vara mera ändamålsenliga änengångsersättningar och ge dem en kompensation för eventuella förluster. Avavsnitt 3.2.3 framgår au behovel av fiskevårdande åtgärder bör bedömas isamband med all ersättningsfrågorna behandlas. Fiskevårdande åtgärder i deområden som avses med det fria handredskapsfisket bör dock kunna vidtas ocksåutan samband med ersättnings-ärenden, t.ex. på initiativ av organisationernaeller myndighelerna på området. För t.ex. kommuner blir del då möjligl atlerhålla bidrag till fiskevård ulan atl framställa etl formelltersättningsanspråk. De särskilda reglerna om statligt stöd till fritidsfisketbör därför medge att fiskevårdande åtgärder kan vidtas i de berörda områdenaockså efter det all handredskapsfiskel släppls frilt för allmänheten. Deåtgärder som avses är bildande av fiskevårdsområden och fiskevårdsåtgärder avolika slag. Kostnaderna för de fiskevårdande åtgärderna bör täckas av deavgifier som belalas in av dem som fiskar med handredskap med slöd avde nya reglerna. 3.4.1Skäl för en avgiftsfinansiering Såsomtidigare har nämnts gör samhället på flera sätl insalser för att främjafritidsfisket. Dessa insatser har inte avgiftsfinansierats. Nutillkommer de ersättningar som skall betalas ut med anledning av althandredskapsfisket släpps fritt längs , ,runt och i de . Dessa ersättningar skall fastställas isärskild ordning. Det går inte att i förväg göra en exakt beräkning av detbelopp som skall betalas till fiskeräUsägare. Man kan ändå beräkna detsammanlagda beloppet till ett eller några tiotal milj. kr. 1984/85:107 51 Detstatsfinansiella läget tillåter inle atl ytteriigare skattemedel nu tillförsfrilidsfisket. De kostnader som det fria handredskapsfisket medför måste därförfinansieras i särskild ordning om inte del nuvarande stödet till fiskevård m.m. skall behöva minska. har man vid åtskilliga tillfällen hävdat attfritidsfisket har etl allemansrätlsligl inslag och därför bör varaavgiftsfritt. Denna ståndpunkt är i och för sig förståelig. finns detkrav på och behov av bidrag från slalen för all upprätthålla kvaliteten påfritidsfisket som en rekreationsform. Det ligger alltså i hög grad i defiskandes eget intresse att fritidsfisket tillförs erforderiiga medel. Debelopp som krävs bör bl.a. av dessa skäl betalas direkt av dem som kommer iåtnjutande av del utökade frifisket. En särskild avgifl bör alltså införas. Medhänsyn lill att inbetalda medel på längre sikl bör användas huvudsakligen tillfiskevårdande åtgärder, bör avgiften benämnas fiskevård sa vgift. Ulformningenav en fiskevårdsavgift har tidigare diskuterats . Isamband med tillkomsten av lag om rätt till fiske behandladesvisserligen inte något lagförslag i ämnet. På uppdrag av regeringen ladeemellertid fram ett förslag om lokalafiskevårdsav-gifler. Enligt förslaget skulle regeringen beträffandevattenområde i eller i , , , ellerStorsjön i , kunna förordna att fiske fick utövas endast av den someriagl fiskevårdsavgift. En fiskevårdsfond skulle bildas, vilken skulleförvallas av och användas lill främjande av forsknings- ochförsöksverksamhel på fiskets område samt till fiskevård och fisketillsyn.Såvitt möjligt skulle iakttas att medlen kom de vattenområden till godobelräffande vilka förordnanden meddelats. Förslaget ledde emellertid inte tillnågon lagstiftning. Därefter lades förslag om en allmän fiskevårdsavgift framav fritidsfiskeutredningen (SOU 1968:13) och av fiskevattensutredningen (SOU1978:75). Dessa förslag syftade till att en sådan avgift skulle belalas av iprincip alla som fiskade i landets vattenområden. Åven enligt dessa förslagskulle en särskild fiskevårdsfond inrättas.