prop · G80333 · 1984-12-31 00:00:00 — Enligldet förslag till järnvägstrafiklag som f.n. behandlas av ärjärnvägens undersökningsrätt i inrikes trafik begränsad tiU de faU då del finnsskäl att misstänka att resgodset innehåller något som kan äventyra säkerheten ijämvägsdriflen eller då del med fog kan antas att resgodset innehåller någotsom järnvägen har förklarat att den inte befordrar som resgods (6 kap. 5 §förslaget till järnvägstrafiklag). Om sådant gods skulle påträffas vid enundersökning, får järnvägen lägga upp resgodset för förvaring (4 kap. 4 §tredje stycket). Är resgodset av farlig beskaffenhet, får jämvägen i principavlägsna, oskadliggöra eller förstöra det (6 kap. 7 § i förslaget). Detföreligger sålunda en skillnad mellan den nya järnvägstrafiklagen och närdet gäller jämvägens rätt att undersöka inskrivel resgods. Denna rätt är meraomfattande enligt än enligt järnvägstrafiklagen. För en resande medinternationell biljett kommer : s regler att gälla också vid resa inomSverige, om inte avvikande regler ges i svensk lag. Enligt min uppfattning ärdet lämpligast att del alllid gäller samma regler för järnvägens rätt attundersöka inskrivet resgods i , och detta oavsett om den resande har en internafioneUbiljett eller inte. Det måste också från jämvägens synpunkt vara enklast omsamma regler gäller i detta hänseende för aUt resgods. Jag föreslår därför attde regler om järnvägens rätt att undersöka inskrivet resgods som finns i jämvägstrafiklagengörs fillämpliga också på befordran som omfattas av . 7.4Frågan om ändring i 16 § köplageii Mittförslag: 16 § köplagen bör inte ändras. Promemorieförslagetutgår från att 16 § köplagen ändras så att en köpare inte skall vara skyldigatt betala köpeskillingen mot en internationell järn-vägsfraktsedelsdubblett,om han inte särskilt har åtagit sig att betala mol en sådan handling. 1984/85:33 212 Remissinstanserna: Flera remissinstanser anser att enändring av 16 § köplagen är önskvärd. Några remissinstanser avstyrker en sådanändring. Skäl för mitt förslag: En avsändare av gods kan enligt CIMensidigt ändra befordringsavtalet i vissa hänseenden även efter del att han haröverlämnat godset till jämvägen för befordran. Han kan t.ex. beslämma allgodset skall lämnas ut till någon annan än den mottagare som anges ifraktsedeln, att godset skall lämnas ut på någon annan station än denbestämmelsestation som anges i fraktsedeln eller alt godset skall sändastillbaka till avsändningsstationen (art. 30 § I). Som förutsättning för att avsändaren skall fåförfoga över godset under befordringen gäller emellertid att han för järnvägenvisar upp sitt exemplar av fraktsedeln, den s.k. fraktsedelsdubbletten (art.30 § 2). Detta får särskild betydelse när fraktsedeln används sombetalningsdokument, dvs. när köparen betalar köpeskUlingen mot all han fårtillgång; till fraktsedelsdubbletten. Enligt 16 § köplagen gäller att köparenvid handelsköp är skyldig att betala mot en fraktsedel som är av sådant slagsom den internationella järnvägsfraktsedeln. En köpare som har fåttfraktsedelsdubbletten i sin hand skall emellertid kunna lita på att järnvägeninte kommer alt följa en anvisning frän säljarens sida som innebär att godsetinte skall tillställas köparen. Om järnvägen ändå följer en sådan anvisning av avsändarenutan att kräva att fraktsedelsdubbletten visas upp, kan detta givetvis orsakaskada för en köpare som har betalat köpeskiUingen mot fraktsedelsdubbletten. I etlsådani fall är järnvägen enligt - liksom enligt ansvarig gentemot mottagaren för den skada som uppkommer för denne. I motsats lillvad som gäller enligt är emeUertid järnvägensskadeståndsskyldighet enligt begränsad i ett sådant fall.Skadeståndet får sålunda aldrig överstiga vad som skulle ha utgått om godsethade gått förloral (art. 30 § 3). Vid förlust av godset gäller särskildabestämmelser om skadeståndets beräkning. Sålunda är ersättningen begränsad tiU17 SDR (ca .) per kilo av godsets bmttovikt (art. 40 § 2). Har skadanorsakats genom grov vårdslöshet på järnvägens sida, är begränsningsbeloppet 34SDR per kilo. Om skadan har orsakats genom uppsåt på jämvägens sida, gällerinte någon begränsning av ansvarigheten (art. 44). Den reglering som innehåller på denna punktkan alltså till följd av köplagens bestämmelser vara riskabel för köparen. Ominte något annat har överenskommits, är en köpare vid handelsköp skyldig attbetala hela köpeskillingen redan när han får fraktsedelsdubblelten. i strid mot bestämmelserna i låter avsändaren återta det såldagodset trots att avsändaren inte visar upp fraktsedelsdubblelten, kanmottagaren göra en avsevärd förlust på gmnd av att järnvägen har rätt altbegränsa sitt ansvar i detta fall. diplomatiska konferens har . Prop.1984/85:33 213 , , , och på anmodan avjustitiedepartementet yttrat sig över den försämring av köparens rättsställningsom blir följden av den begränsning av järnvägens ansvarighet som föreskrivs i1980 års för dessa fall. Dessa organisationer har därvid uttalat, att detär angeläget alt departementet söker verka för all de negativa effekterna av ensådan begränsningsregel helt elimineras. Idepartementspromemorian har anförts att de risker som denna ansvarsbegränsningmedför för en köpare skulle kunna minskas genom en ändring i 16 § köplagen avinnebörd att en köpare inte är skyldig att betala köpeskillingen mot denfraktsedel som avses i , om inte köparen har särskilt åtagit sig att betala molen sådan handling. I departementspromemorian har förutsatts att en sådanändring kommer att genomföras i köpla-gen. Vidremissbehandlingen av departementspromemorian har många remissinstanserbehandlat denna fråga. , ,, och har tillstyrkten sådan ändring i köplagen som har angetts i promemorian. Hovrätten för VästraSverige har anfört att det alltid är tveksamt om en stat genom nationelllagstiftning skall motverka resultatet av reglerna i en konvention som statentillträder, eftersom graden av konventionstrohel då kan ifrågasättas. Hovrättenhar ansett att frågan bör övervägas vidare. harförklarat sig inte ha något att erinra mot den föreslagna ändringen. Samfundethar emellertid framhållit att en sådan ändring endast får begränsad räckvidd,eftersom åtskilliga internationella köp med svensk intressent inte ärunderkastade den svenska köplagen. Samfundet har uttalat att tillämpningen avfrämmande lag kan ge skiftande resultat. har avstyrkt en sådan ändring under hänvisning till attgrunden för föreskriften i 16 § köplagen är att säljaren inte rättsligen kanförfoga över godset. Enligt förbundet är det en annan sak om han ingriper med instmktionertill fraktföraren ulan att ha rätt alt göra detta. Förbundet har uttalat attfrågan torde ha mycket marginell betydelse vid järnvägstransporter. Institutetför sjörätt och annan transporträtt har anmärkt att fraktsedelns"stoppfunktion" i praktiken används mycket sparsamt. hade det varit önskvärt att ansvarsbegränsning inte hade gällt idessa fall. Institutet har framhållit att järnvägen bör anses ha tillfogatskadan uppsåtligen om godset lämnas ut fill avsändaren utan att denne visar uppfraktsedelsdubbletten och att någon rält till begränsning av ansvarighetendärför inte föreligger. Denreglering av jämvägens skadeståndsskyldighet för dessa fall som finns i (art. 30 § 3 och art. 40 § 2) är enligt min mening inte tillfredsställande.Under det förberedande arbetet på COTIF och års 1984/85:33 214 diplomatiskakonferens motsatte sig den svenska delegationen att järnvägen skuUe fåbegränsa sin ansvarighet i dessa fall, men del var inte möjligt att få desvenska önskemålen tillgodosedda. Det är knappast troligt att inomöverskådlig tid skulle kunna få till stånd en ändring av COTIF på denna punkt. Fråganär då om man i den svenska lagstiftningen bör införa regler som minskar deolägenheter för en köpare som COTIF: s regler kan innebära i detta hänseende.En tänkbar lösning är att i enlighet med promemorians förslag genomföra enändring i 16 § köplagen av innebörd att en köpare inte är skyldig att betalaköpeskillingen mot en internationell järn vägsfrakt-seddsdubbletl, om han inte särskihhar åtagit sig att betala mol en sådan handling. I defaU då den svenska köplagen är tillämplig skulle en sådan ändring minska riskernaför att en köpare lider förlust, om järnvägen låter säljaren förfoga övergodset utan att denne visar upp fraktsedelsdubbletten. Som harpåpekat faller emellertid en stor del av de internationella köp där köparen ärsvensk inte under den svenska köplagen. Sådana köp kan sålunda vara att bedömaenligt uUändsk rält, antingen på gmnd av att parterna i köpeavtalet har angettatt etl annat lands lag skall vara tillämplig eller på gmnd av tillämpliga internationeUtprivaträttsliga regler. I svensk rätt regleras denna fråga av lagen (1964:528)om tUlämplig lag beträffande internafionella köp av lösa saker. En ändring i 16§ köplagen av det slag som föreslås i promemorian skulle därför endast ibegränsad omfattning skydda svenska köpare i det hänseende som har berörts.Jag är därför inte beredd att föreslå någon sådan ändring. Jagvill tillägga att den svenska köplagen har tUlkommit i nordiskt samarbete ochatt likalydande köplagar finns i och . Någon ändring av 16 §köplagen av det slag som föreslås i promemorian har inte genomförts i isamband med tillträdet till COTIF, och någon sådan ändring torde inte hellerkomma att genomföras i i detta sammanhang. F. n. pågår en allmän översynav köprätten i de nordiska länderna. Det kan finnas anledning att på nytt taupp den fråga som har berörts inom ramen för denna översyn. Mittförslag: Överenskommelser om tilläggsbestämmelser bör inte särskilt regleras. Promemorieförslagetöverensstämmer i princip med mitt förslag. Remissinstanserna har inte berörtdenna fråga. 1984/85:33 215 Skälför mitt förslag: Den nu gällande regleringen, och ,är mycket omfattande. Trots detta är regleringen inte uttömmande, och detfinns därför visst utrymme för att tillämpa nationell rätt på frågor ominternationell järnvägsbefordran. Detta anges också uttryckligen i 1970 årsfördrag. I dessa fördrag fömtsätts emellertid att olikheterna i nationell rältskall kunna utjämnas även i frågor som inte behandlas i fördragen. Detta skulleske genom att de fördragsslutande staterna eller deras järnvägar kommer överensom tilläggsbestämmelser för tillämpning av fördragen. Sådana bestämmelser harockså kommit till stånd, och därvid har två olika slag av filläggsbestämmelserutarbetats. Den ena typen har utarbetats inom internationella kommittén förjärnvägstransporter, till vilken järnvägarna i alla de fördragsslutandestaterna hör. Dessa bestämmelser, som betecknas "enhetligatilläggsbestämmelser", har antagits av samtliga dessa järnvägar. Den andratypen av tilläggsbestämmelser rör bara en mindre krets av järnvägar. Debetecknas "särskilda tilläggsbestämmelser". Även i COTIF finnsföreskrifter om tilläggsbestämmelser. I bihang A (art. 7 i ) och bihang B(art. 9 i ) regleras sålunda staternas och järnvägarnas rätt att utfärda filläggsbestämmelserför fillämpningen av de enhetliga rättsreglerna i dessa båda bihang. Tilläggsbestämmelsemafår dock inte avvika från vad som är föreskrivet i de enhetliga rättsreglerna ibihangen, om inte dessa rättsregler uttryckligen medger avvikelser. Beträffandefrågor som inte regleras i konventionen eller i tiUäggsbestämmelser eller iinternationella tariffer skall nationell rätt tUlämpas (art. 8 § 1 i ochart. 10 § 1 i ). Det har ansetts att tUläggsbestämmelserna inte kan bindarättstillämpningen när det gäller frågor som inte uttryckligen regleras ifördragstexten men som kan lösas genom en tolkning av denna text. Vidden diplomatiska konferensen rådde osäkerhet om hur tiUäggsbe-stämmelsemaskulle betraktas från rättslig synpunkt. Konferensen uppdrog därför åtcentralbyrån att undersöka de problem som hängde samman med tUläggsbestämmelsernaoch att föreslå de ändringar i COTIF som kunde behövas. I en rapport inför 1984års diplomatiska konferens uttalade centralbyrån att ändringar i COTIF bordeövervägas bara om det sedan COTIF hade trätt i kraft visade sig att det ipraktiken uppkom problem eller om rättsenheten hotades. COTIFskulle möjligen kunna tolkas på det sättet att de fördragsslutande staterna harlämnat ett bemyndigande åt sina järnvägar att utfärda tilläggsbestämmelser.Ett sådant bemyndigande skulle för del givetvis innebära en gmndlagsstridigdelegering av normgivningskompetensen när det gäller sådana frågor som endastkan regleras av genom lag. Jag anser emellertid att man inte börtolka COTIF på detta sätt. I COTIF regleras endast giltigheten av tiUäggsbestämmelsersom har antagits genom en överenskommelse mellan medlemsstater eller mellanmedlemsstaternas Prop.1984/85:33 216 jämvägar.En helt annan fråga är om regeringen eller järnvägen i en viss stat är behörigatt ingå en överenskommelse om sådana tilläggsbestämmelser. Denna fråga måsteenligt min uppfatining för varje stat avgöras enligt den statens konstitutioneUareglering av normgivningsmaklen. Det är självklart att varken regeringen elleren svensk järnväg ingår en sådan överenskommelse utan att vara behörig tilldetta enligt grundlagens reglering. Mot bakgmnd härav anser jag att del intefinns något behov att särskilt reglera hur en överenskommelse omtilläggsbestämmelser skall ingås från svensk sida. 7.6Ändringar i andra författningar Mittförslag: Vissa följdändringar måste göras i förslaget till jämvägstrafiklag,lagen om inrikes vägtransport och lagen om immunitet och privUegier i vissafall. Promemorieförslagetöverensstämmer med milt förslag. Remissinstansernahar inte berört denna fråga. Skälför mitt förslag: Om tillträder COTIF, måste vissa ändringar göras iden järnvägstrafiklag som har föreslagits i prop. 1983/84: 117 och i lagen(1974:610) om inrikes vägtransport. I 2 kap. 5 §, 3 kap. 1 § andra stycket och 4kap. 1 § första stycket järnvägstrafiklagen samt 2 § andra stycket lagen ominrikes vägtransport finns hänvisningar som avser de nu gällande fördragen.Dessa hänvisningar måste ändras till att avse motsvarande reglering i COTIF. Somjag fidigare har anfört (avsnitt 7.3) föreslår jag att skall göra förbehåUrörande järnvägens ansvarighet i fall då resande dödas eller skadas. Debestämmelser som gäUer för svensk inrikes jämvägsbefordran och som avviker frånCIV skulle enligl mitt förslag tillämpas i viss omfattning också på skador somuppkommer i i samband med internationell befordran. Om förslagetföljs, föranleder detta ändringar i 2 kap. 8 och 9 §§ i den nyajärnvägstrafiklagen. Bestämmelsernai själva fördraget om immunitet och privilegier för OTIF föranleder ändringar ibUagan till lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa faU. Etttillträde fill COTIF föranleder också en ändring i tillkännagivandet (1980:311) om befrielse i vissa fall för utländska kärande att ställa säkerhet förrättegångskostnader m. m. I detta tillkännagivande anges att utländskamedborgare och utländska juridiska personer är befriade från skyldighet att somkärande ställa säkerhet i rättegång med anledning av ett beford- 1984/85:33 217 ringsavtalsom avses , eller tilläggskonvention.Hänvisningen måste ändras så att den avser befordringsavtal enligt COTIF. Mittförslag: Själva fördraget samt bihang A och bihang B med bilagor, utom RID,skall publiceras i SFS i sin franska lydelse jämte en svensk översättning. Promemorieförslagetöverensstämmer i huvudsak med milt förslag. Remissinstansernahar med något undantag inte berört denna fråga. Skälför mitt förslag: Regler om hur innehållet i författningar skall publicerasfinns i lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar. Somhuvudregel gäller att en författning som har beslutals av ellerregeringen skall kungöras i (). I fråga om lagarfår göras undantag från huvudregeln bara om utomordentliga förhållandenpåkallar det. När det gäller förordningar kan avvikelser från huvudregeln görasi större utsträckning. En förordning får publiceras i någon annan författningssamling,om det därigenom blir lättare att överblicka författningsmaterialet eller omdel annars finns särskilda skäl för detta. Om det föreligger synnerliga skäl,får publiceringen av en förordning ske i någon annan publikation. Somjag har anfört (avsnitt 7.2) föreslår jag att huvuddelen av deföreskrifter i COTIF som skall gälla i införlivas med svensk rätt i enlag om internationell jämvägstrafik. I denna lag skulle vissa bestämmelser isjälva fördraget, huvudsakligen av processrättslig karaktär, återges genomtransformation tUl svensk lagtext. I lagen skulle vidare föreskrivas attinnehållet i bihang A - med undantag av vad som motsvarar den reglering rörandeansvarigheten vid befordran av resande som finns i I och 2 kap. förslaget tillny järnvägstrafiklag - och innehållet i bihang B - med undantag av RID - skaUgälla som svensk lag. Enligt gällande regler för författningspublicering måstebåde själva lagtexten och de delar av fördragstexten till vUka lagtextenhänvisar las in i SFS. Ifråga om RID föreslår jag som har nämnts (avsnitt 7.2) att RIDinförlivas med svensk rält genom förordning med användning av inkorporationsmetoden.RID skall alltså gälla som svensk rätt i den autentiska franska texten. Också förordningarskall i princip publiceras i SFS. En publicering av RID i SFS skulle emellertidinnebära att SFS belastades med en mycket omfångsrik reglering av frå"gorsom saknar direkt intresse utanför en mycket begränsad personkrets. RIDomfattar nämligen som jag Prop.1984/85:33 218 tidigarehar nämnt ca 400 trycksidor. Jag anser därför att det finns särskilda skäl attpublicera RID i en annan publikation än SFS. Som har nämnts är RID f n.publicerad i Föreskrifter (SJF). Enligl 2 § förordningen(1982:923) om transport av farligt gods är det emellertid som ärbehörig myndighet när det gäller att meddela föreskrifter för landtransporterav det slag som finns i RID. Det synes därför lämpligast att RID publiceras avsjöfartsverket. Det ankommer på regeringen att bestämma detla. Enannan fråga är om de delar av fördraget som införlivas med svensk rätt genominkorporation måste publiceras inte bara i den autentiska franska texten utanockså i översättning till svenska. I fråga om de delar av fördraget sompubliceras i SFS anser jag det självklart att en svensk översättning skallpubliceras tillsammans med den franska texten. RIDtillhandahålls f. n. av SJ i form av centralbyråns originalutgåva på franska ellertyska. Dessa språk är arbetsspråk inom den nuvarande organisationen och kommerockså att vara arbetsspråk inom OTIF. RID finns f n. dessutom i en officiellengelsk översättning. Även i fortsättningen kommer RID att publiceras avcentralbyrån i den franska autentiska texten och i tysk översättning. Det finnsanledning anta att RID kommer att publiceras också i en engelsk översättning. Enligtuppgift från förbereds f. n. en översättning av RID tillsvenska. Detta arbete kommer att vara slutfört innan COTIF träder ikraft. Därmed kommer således även RID att, trots sitt omfång, finnas fiUgängligi svensk översättning. Avbestämmelserna i "själva fördraget" är det endast ett fatal sombehöver införlivas med den svenska rättsordningen. Som jag har nämntföreslår jag att dessa bestämmelser, som främst är av processrättslig karaktär,återges genom transformation i den nya lagen om internationell jämvägstrafik. 1bihangen hänvisas emellertid tiU vissa bestämmelser i själva fördraget. Dettaär inte särskilt omfattande. På gmnd härav anser jag att själva fördraget idess helhet bör publiceras i SFS. Själva fördraget, bihang A () och bihang B() jämte bilagorna fill bihang B (utom RID) samt protokollet om privilegieroch immunitet bör på sedvanligt sätt publiceras i överenskommelser medfrämmande makter (SÖ). Ienlighet med vad som har anförts har inom upprättatsförslag till 1. lag om internationell jämvägstreifik, 2. lag om ändring i jämvägstrafiklagen(1984:000), 3. lag om ändring i lagen(1974:610) om inrikes vägtransport, 4. lag om ändring i lagen(1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. 1984/85:33 219 Detförslag som anges under 4 har upprättats i samråd med chefen förutrikesdepartementet. Förslagen bör fogas till regeringsprotokollet i dettaärende som bilaga 5. 9.1Förslaget till lag om internationell järnvägstrafik 1§ Denna lag tillämpas på sådan internationell järnvägsbefordran som avses i deti bilagan intagna fördraget om internationell järnvägstrafik (COTIF). Lagenstillämpningsområde anges i paragrafen genom en hänvisning fill COTIF. I självafördraget (art. 3) föreskrivs att de enhetliga rättsreglema för avtal ominternationell jämvägsbefordran av resande och resgods () och de enhetligarättsreglerna för avtal om internationell järnvägsbefordran av gods () är tiUämpligapå genomgående internationell befordran. utgör bihang A och bihang Btill fördraget. Den närmare avgränsningen av fillämpningsområdet görs i resp. bihang. Föratt en befordran av resande och resgods skaU omfattas av krävs enligt art.1 § 1 i bihang A att befordringen sker enligt en internationell befordringshandling(biljett), som har utfärdats för en färdslräcka som berör minst två statersområden. Vidare fordras att befordringen uteslutande omfattar sådana jämvägslinjer som är upptagna på den lista (CIV-listan) som förs av centralbyrån (OCTI)i enlighet med fördraget (art. 2, 3 och 10 i själva fördraget). De förbindelserför vilka internationella befordringshandlingar utfärdas anges i deinternationella tarifferna, dvs. i järnvägarnas standardviUkor för intemafioneUbefordran (art. 1 § 3 i bihang A). Motsvarandekrav gäller för att en internationell befordran av gods skall omfattas av CIM.Enligt art. 1 i bihang B är sålunda tillämplig endast på gods som lämnas fillbefordran med en genomgående fraktsedel som har utfärdats för en sträcka somberör minst två staters områden. Vidare krävs att befordringen uteslutandeomfattar sådana linjer som är upptagna på den lista (CIM-lislan) som förs avcentralbyrån (art. 2, 3 och 10 i själva fördraget). Somtidigare har påpekats är och inte tillämpliga endast på järnvägslinjer.De enheUiga rättsreglema kan gälla också för viss trafik till lands som intesker med jämväg och viss trafik till sjöss eller på inre vattenvägar (art. 2 §2 i själva fördraget). För att bihang A och bihang B skall vara tillämpliga påsådana linjer fordras liksom beträffande järnvägslinjer att linjema har tagitsupp i CIV-listan resp. ClM-hstan. Frånhuvudregeln om när och skall tillämpas görs undantag för det fallet attbefordringens internationella karaktär är uttunnad genom all 1984/85:33 220 avrese-resp. avsändningsslationen och bestämmelsestationen ligger i samma stat medanen annan stat endast berörs av genomfart (art. 2 i resp. bihang). och i så fall inte tillämpas, om genomfartslinjen trafikeras uteslutande aven järnväg med säte i avrese- resp. avsändningsstaten eller om de berördastaterna eller järnvägarna har enats om att en sådan befordran inte skall ansessom internationell. Undantag från huvudregeln görs också för det fallet att befordringensker mellan stationer i två grannstater eller mellan stationer i två stater igenomfart över en tredje stats område och de linjer på vilka befordringenutförs uteslutande trafikeras av en järnväg med säte i någon av dessa trestater. I ett sådant fall tillämpas de regler som gäUer för denna järnvägsinrikestrafik, om hinder mot detta inte möter enligt lag eller annanförfattning i nägon av staterna. Såvitt gäller krävs dessutom för att undantagetskall gälla att avsändaren begär att inrikesreglerna skall tUlämpas ochanvänder en motsvarande fraktsedel. Regleringenav befordan av resande, inskrivet resgods och gods i den svenska jämvägstrafiklagenär mera kortfattad än regleringen i och . 1 jämvägstrafiklagen reglerassålunda bara de centrala civilrättsliga delarna av innehåUel i ett avtal, medandet lämnas åt parterna att reglera övriga frågor (jfr prop. 1983/84:117 s. 32,37 fO. och innehåller däremot en långtgående detaljreglering av mångafrågor som inle regleras i järnvägstrafiklagen. Järnvägarna i tordekomma att lill stor del reglera dessa frågor i sina normalvillkor, dvs.