mot · G702290 · 1984-01-10 00:00:00 — En human behandling av djur bör betraktas som ett av grundvärdena i den västerländska civilisationen. Denna sats har några av ledamöter, däribland jag själv så länge jag var med där, försökt få in i den inledande texten till ett förslag till konvention om djurförsök, som håller på att utarbetas där. Försöket misslyckades, men jag anser fortfarande att den ovan citerade satsen är fullt giltig. Den bör ligga till grund för djurskyddsarbetet såväl i som i . Ingen vill förneka att ligger långt fram när det gäller att skydda djur och försöksdjur, jämfört med många andra länder, även i . Men därmed är inte sagt att allt är väl beställt. De regler som finns behöver tillämpas bättre, och nya behöver införas. Om detta handlar följande motion. Djurförsök som test enligt LD 50-metoden och avslog motioner om att förnya ansträngningarna att minska och avskaffa användning av LD 50-testet, med hänvisning till att detta ändå var något som var på gång. Jag kan inte acceptera en så passiv hållning. kommer nya rapporter från olika vetenskapsmän och vetenskapliga symposier och sammanslutningar, som visar hur LD 50 håller på att rasa samman som ett korthus. Några citat ur högen: Professor , direktor för toxokologiska institutet, , Schwerzenback: Det finns föga skäl för en så vida spridd användning av LD 50-testet. I mina diskussioner med många toxikologer har jag aldrig hört påståendet att ett mycket exakt LD 50 värde var oumbärligt i deras eget arbete. Det argument som vanligast framförs är att myndigheterna insisterar på LD 50 bestämningar. direktor för toxikologisk vetenskap inom livsmedelsverket i : Det är inget heligt med det klassiska LD 50-testet. Vi har fäst för mycket avseende vid det. Vi borde minska antalet använda djur, och organisera testmetoder som tjänar allmänhetens hälsa, snarare än att ytterligare förfina metoderna som krävs av den federala lagstiftningen. Om man ersätter LD 50 med mera approximativa test, skulle det inte lägga någon börda på de kontrollerande myndigheterna, vad jag kan se. Toxikologen och veterinären , i , sade på internationella symposium i , att han testat 42 olika läkemedelssubstanser för giftighet i 84 målorgansystem hos råtta och i 66 system hos hund. Men överensstämmelsen mellan djurslagen, dvs. hur ofta substanserna påverkade samma målorgan hos både råtta och hund, var . Att utifrån så motsägelsefulla resultat från djurtoxikologiska studier försöka bestämma säkra doser hos människa är omöjligt, enligt . Åsikten, på vilken hela läkemedelskontrollen bygger, att man med hjälp av djurstudier kan skilja farliga substanser, som bör regleras, från ofarliga, är just en åsikt, den har aldrig bevisats, menade . Professor , chef för , ansåg argumentering övertygande. påpekade, att det var alltför konservativt att hålla på än med dessa testprogram, som utformades och . Antingen tänker vi inte, eller också har vi för mycket pengar att kasta i sjön. sade representanter för den amerikanska regeringens hälsovårdande myndigheter, att LD 50-testet är ett trubbigt och gammalmodigt instrument och dödar alldeles för många djur. De sade klart ifrån att de inte krävde LD 50-test av något företags produkter. Vad de krävde var goda och pålitliga prov, och sådana finns, som använder avsevärt mycket färre djur. Den farmaceutiska industrin i höll med. Övriga industrier är emellertid ovilliga att överge det gamla testet innan de är alldeles säkra på att inte deras produkter kommer att anses vara otillräckligt testade. För den händelse någon behöver en beskrivning på hur LD 50 går till, skall jag här ge en beskrivning från auktoritativa vetenskapliga källor: Försöksdjuren, vanligen smågnagare, måste fasta eller längre. Grupper på tio eller fler djur av båda könen får sedan en viss dos av ämnet som skall provas, och ämnet doseras så att några djur i minst tre grupper dör . Efter antalet döda djur, beräknar forskaren fram en dos som antagligen skulle döda av djuren. Dessa beräkningar måste kontrolleras och därför upprepas experimenten . Allteftersom djuren dör, noterar toxikologen olika tecken på förgiftning, som leder till konklusionen att organsystemen håller på att ge upp. Symptomen kan vara förlamning, kramper, stelhet, dräglande, andningsproblem, diarré, svullnader, inre blödningar och många andra, under de innan döden inträffar. Denna procedur är standardiserad och ofta använd. Icke dess mindre påstod ett stort kemiföretag (citerat 1976) att i deras toxikologiska test på möss, råttor, hundar, kaniner, apor och marsvin är djuren inte bedövade och känner ingen smärta. Man bör tillägga att LD 50-testet måste upprepas på olika djurslag för att pröva varje särskilt sätt att tillföra organismen ämnet. (Materialet hämtat ur Hans-Jiirgen Weicherts anförande vid CIOMS konferens om etiska regler för djurförsök, i . Weichert är vice ordförande i världsunionen för försöksdjurens skydd. Han citerar forskarna , alla .) LD 50-testet sägs fortfarande på sina håll ha betydelse för hur pass säkra vi människor kan känna oss mot dåliga miljöeffekter. Men det har bara betydelse som ett alibi, en förevändning. Genom att offra miljontals djur på ineffektiva test, uppehålls en magisk skärm mot miljöskador, som emellertid har ytterst föga effekt i verkligheten. Djurens plågor köps inte ens med någon påvisbar nytta för människor! Den etiska avvägningen borde alltså inte vara svår. Det är därför en ofrånkomlig plikt för alla regeringar i alla civiliserade länder att dels stödja alla försöka att ta fram bättre och mindre plågsamma tester - helst sådana som inte nyttjar några djur alls - dels att komma överens om internationella regler för testning, så att ämnen som accepteras enligt de nya reglerna i ett land, också accepteras i de andra. Den bör gå i täten, dels genom att se till att alternativ forskning får mer stöd, dels genom att ändra de nya reglerna så att färre djurförsök behövs, dels slutligen genom att påverka det internationella regelsystemet via , och andra fora. Det finns etiska nämnder som skall bedöma en del av de djurförsök som avses att utföras i . Dessa har verkat och det är nu tid att se över deras sammansättning och arbetssätt. Det bör bli bättre representation i dem för lekmännen, eftersom det i praktiken alltid är dessa som får ta initiativ för att avråda från onödigt plågsamma experiment. Vissa regler om djurförsöken behöver också skärpas, t. ex. att inga djur får användas mer än en gång, hur dyra de än är. Djurförsöken bör alltid genomgå etisk prövning, inte bara anmälas. Det senare har visat sig leda till en hel del missförhållanden. Djurförsök får inte påbörjas förrän plenarsammanträdet i etiska nämnden godkänt försöket. Det förekommer att försök bordläggs av nämnden, men ändå startas av försöksledaren. Hanteringen av djuret före och efter ingreppet, i varje fall vad gäller förberedelser till försöket och behandling av ev. postoperativa smärtor på djur som tillåts vakna, måste anses falla under nämndens bedömning lika väl som andra detaljer i försöket. Apor bör över huvud taget inte få importeras för djurförsök. Särskilt stor aktsamhet bör iakttagas när det gäller psykologiska försök på djur. Dessa försök är inte sällan minst lika plågsamma som de toxikologiska, och är ofta mycket svåra att rättfärdiga. Det borde vara otänkbart att man gör djur till alkoholister tvångsvis, för att sedan kunna testa olika mediciner och behandlingsmetoder på dem. Det måste gå att hitta mänskliga, frivilliga alkoholister som är villiga att ställa upp, helst som experimenten ju inte är farliga eller skadliga för dem. Djur borde slippa att förgiftas, för att man skall kunna studera förgiftade människor. Likaså är det så svårt att se vilken nytta människor kan ha av de många och långvariga studier i råttors sexualliv, som utförs på vissa laboratorier. Forskarna uppfinner det ena sättet efter det andra att stympa och tortera hanråttor, för att se hur mycket de har kvar av sin potens. Vad detta kan säga om den mänskliga potensen, som i så hög grad är en psykologisk sak, är svårt att inse. Alla experiment som utgår från att man av djurs beteenden under onaturliga och vidriga förhållanden kan dra värdefulla slutsatser om hur människor i normala förhållanden uppför sig, bör underkastas oerhört sträng vetenskaplig bedömning innan de får lov att leda till ytterligare tortyr av djur. Detta är ett område där alternativa metoder, dvs. metoder som behandlar människor som människor och inte som råttor, torde vara särdeles väsentliga och dessutom inte svåra att hitta. I både skolundervisning och högskoleundervisning förekommer många dj urförsök, ofta tydligen av ren slentrian. Det mesta man kan lära sig av dem, torde minst lika bra gå att lära sig genom böcker eller filmer/video. Vid en farmakologisk institution använde man således sex möss per student för att visa effekten av vissa farmakologiska medel, som är väl kända och beskrivna tidigare. Ett av dessa ämnen var reserpin. Detta ämne gör djuren slöa och ytterst sårbara för häftiga rörelser eller skarpa ljud i djurets närhet. Inget säger att några sådana hänsyn tas vid de beskrivna experimenten, som inte heller har något som helst värde för någon forskning, bara meddelar läroboksfakta. I den mån eleverna skall lära sig just laborationsteknik, finns det möjlighet att göra detta utan försöksdjur, men det finns föga intresse för sådana metoder, ehuru de finns framställda av en docent i farmakologi i . Det är också mycket svårt att förstå varför gymnasister skall uppmuntras att dissekera katter och kaniner i skolsalen och t. o. m. visa upp det på besöksdagar för beundrande föräldrar och kamrater. Är det nödvändigt att träna ungdomar redan i den åldern till känslolöshet och förakt för levande varelser? När man i vill ha statistik över hur många djurförsök som utförs i landet, hur många djur som går åt, och vilka kategorier försök som utförs, hjälper det inte att fråga vare sig SCB eller lantbruksstyrelsen. De enda som kan svara är mot Plågsamma Djurförsök, en mycket fattig ideell organisation som med sina små resurser och under besvärliga förhållanden har försökt räkna ut svaren. Underlaget som finns hos myndigheterna är givetvis offentligt, men av den arten att det är mycket svårt att göra statistik av. I , m. fl. länder kan man få sådan statistik av vederbörande myndigheter. Varför inte i ? Det bör bli en uppgift för båda de ovan nämnda myndigheterna att tillsammans se till att vi för en lättfattlig, aktuell och övergripande statistik på detta område. Den konvention om djurförsök som kommer att bearbetas vidare inom och dess organ, bör avsevärt skärpas till djurens förmån i förhållande till det förslag från CAHPA som föreligger. Framför allt bör den verka för att däri intas en paragraf som säger att svår och långvarig smärta hos försöksdjur över huvud taget icke får tillåtas i något experiment. Detta hindrar ingalunda vetenskapens framsteg. Det sätter bara lite högre krav på forskarnas fantasi. Det finns redan infört i vissa frivilliga etiska koder, t. ex. i och . Det är inte bara försöksdjuren som borde ha mycket bättre villkor i . Även de djur vi äter bör ha rätt till en mycket mänskligare behandling. När nu hela livsmedelspolitiken ligger i stöpsleven, bör även de villkor under vilka exempelvis grisar och höns måste leva, tas upp till behandling. Så onaturliga livsvillkor som dessa djur bjuds i - i de flesta fall - chockerar alltmer de etologer som vet något om hur djuren uppför sig under naturliga förhållanden. Allra först måste dock förhållandena vid slakten och slakttransporterna förbättras. Siffror från det senaste djurskyddsforumet, med medverkan från ett stort antal vetenskapliga specialister, visar att var fjärde gris är sjuk när den slaktas. har ledskador, har eller har haft lunginflammation och magsår. Sådana djur är inte heller särskilt bra att äta. De skadas dessutom ofta svårt under transporten till slakten, och de bedövningsanordningar som finns i slakthusen misslyckas i alltför många fall. Grisar är intelligenta, nyfikna djur med ett rikt register av uppföranden mot varandra, som de effektivt hindras från att utöva i ett modernt grisstall. Vetenskapen kan börja visa upp förslag till en art av grishållning, som tillgodoser väsentliga behov hos djuren utan att besvära eller kosta människan alltför mycket. Sådana metoder bör ha en hög prioritet på föredragningslistan, när svensk djurhållning över huvud taget skall granskas ur djurens, konsumentens och samhällets synpunkt. Ett djurskyddsproblem slutligen, som inte har med ovanstående att göra men som också måste göras något åt, är narkomaner och andra missbrukare som har husdjur, särskilt hundar. Av humanitära skäl får de inte sällan behålla sådana djur, trots att de behandlar dem ganska illa. Dessa djur får, liksom de alkoholiserade råttorna, helt oförskyllt lida för människans eget missbruk. Den praxis som de sociala myndigheterna, inkl. hälsovårdsnämnden som har ansvar för djurskyddet, tillämpar i sådana fall behöver överses och tydliggöras. och lantbruksstyrelsen bör tillsammans hjälpa kommunerna, ev. i samarbete med polismyndigheten, att dra upp riktlinjer för hur man skall kunna ingripa mot vanvårdade djur i narkomanernas svåröverskådliga miljö. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag 1.att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om omprioritering till förmån för alternativ forskning, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ändring av de svenska och internationella reglerna för LD 50, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om nya regler för de etiska nämnderna, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om förbud mot import av apor för djurförsök, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om stränga vetenskapliga krav på psykologiska djurexperiment, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att ersätta onödiga djurlaborationer med andra undervisningsmetoder, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om framställning av översiktlig och användbar statistik över djurförsök, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att i verka för att konventionen om djurförsök totalförbjuder experiment som medför svår och långvarig smärta för försöksdjuren, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kraven på grisuppfödning och slakt, 10. att begär att regeringen tillser att och lantbruksstyrelsen utfärdar instruktioner om hur man skall göra med narkomaner som vanvårdar hundar eller andra husdjur.