mot · G7022956 · 1984-05-10 00:00:00 — En annan viktig förklaring till statsinkomsternas ökning är den föreslagna samordnade uppbörden av skatter och socialavgifter, som beräknas ge en engångsförstärkning av statsbudgeten på ca . På riskerar emellertid budgeteffekterna av de stigande inkomsterna att bli negativa genom att de relativt höga avtalen utlöser en högre inflation och därmed ger en relativt sämre kostnadsutveckling med åtföljande högre budgetunderskott. Det finns därför fortfarande starka skäl att kritisera regeringens budgetpolitik för att vara alltför slapp. Den förutsedda minskningen av budgetunderskottet /85 åstadkoms inte genom en stram finanspolitik och besparingar utan genom en fortgående inflation och därav betingade ökade skatteinkomster. Likheten med utvecklingen är påtaglig, vilket framgår inte minst av nedanstående diagram hämtat från den reviderade Den konsoliderade offentliga sektorns finansiella sparande 19701984 Procent av BNP 70 72 74 76 78 80 82 M Reviderade finansplanen, s. 32. Budgetsaldo budgetåren 1978/791988/89 Reviderade finansplanen, s. 38. finansplanen (s. 32). Då ledde stora lönehöjningar och en svag finanspolitik till en tillfällig förbättring av statsbudgeten på grund av stigande skatteinkomster. Bakslagen följde emellertid snabbt när kostnadsökningarna slog igenom i stigande relativpriser, försämrad konkurrensförmåga och förlust av marknadsandelar på exportmarknaden och hemmamarknaden. Riskerna med en sådan utveckling illustreras bl. a. i långtidsbudgeten. Där redovisas två alternativ, ett s. k. lågalternativ och ett s. k. högalternativ. Lågalternativet baseras på en inflation på och en lönestegring på fr. o. m. . 1 högalternativet antas både priser och löner stiga . Skillnaden beskrivs talande i diagram 10 över budgetsaldots utveckling i de båda alternativen. Det är därmed av avgörande betydelse att hålla pris- och lönekostnadsstegringarna nere, om det skall finnas några möjligheter att nå samhällsekonomisk balans och full sysselsättning. Detta har även regeringen insett, men den har dragit alldeles fel slutsatser om vilka åtgärder som skall sättas in. Regeringens försök att prata ner inflationen har visat sig misslyckas. Som vi har påtalat var det just avsaknaden av konkreta inflationsbekämpande åtgärder i den ekonomiska politiken som ledde till att inflationsmålet ter sig så orealistiskt. I detta läge har regeringen nu återfallit i klassiskt socialdemokratiskt regleringstänkande. Inflationen skall hejdas genom pris- och hyresstopp, löneglidningen skall motverkas bl. a. genom kravet på obligatoriska avsättningar av en viss del av lönesumman i , och lönebildningen skall påverkas av regeringens olika pekpinnar och hot om framtida tvångsåtgärder. Man kan emellertid inte lagstifta bort inflationen. Effekterna av de föreslagna regleringarna blir i stället att marknaderna inte kommer att kunna fungera. Prissättningen blir inte beroende av samspelet mellan producenter och konsumenter utan av förhandlingstaktik och förhandlingsspel mellan företagen och statens pris- och kartellnämnd. Därtill kommer att när prisstoppet avskaffas skjuter priserna raskt i höjden. Denna slutsats stöds helt och hållet av resultatet från prisregleringskommittén. är motståndare till en sådan regleringspolitik. 1 en särskild motion yrkar vi avslag på hela proposition 200 om vissa åtgärder för att dämpa pris- och kostnadsutvecklingen. Förslagen i vårt ursprungliga budgetförslag /85 leder som nämnts ovan till ett underliggande budgetsaldo som är lägre än regeringens på helår räknat. Därefter har regeringen presenterat ett antal skattehöjnings- och utgiftsökningsförslag som vi har avvisat. Det största är höjningen av fordonsskatten med 567 milj. kr., som vi inte kan acceptera. Dessutom har vårt ställningstagande i fråga om sänkning av arvs- och förmögenhetsskatten medfört minskade inkomster på ca 300 milj. kr. A andra sidan har regeringen ökat utgifterna för biståndet med 300 milj. kr., vilket vi redan hade inkluderat i vårt ursprungliga budgetförslag. I fråga om ett antal andra poster finns också smärre avvikelser. Totalt torde dessa summera till en budgetförsämring på ca 700 milj. kr. för förslag i förhållande till regeringens, merparten i form av sänkta skatteinkomster. Våra ställningstaganden till förslagen i kompletteringspropositionen beskrivs utförligt nedan. De största skillnaderna består i att vi inte kan acceptera höjningen av arbetsmarknadsavgiften och inte heller de höjda bostadsbidragen. Arbetsmarknadsavgiftens höjning beräknas i propositionen inbringa 970 milj. kr., vilket måste vara en bruttosiffra. Regeringen brukar ju hävda att dylika avgifter avräknas i lönerörelsen, och om så vore fallet skulle bruttosiffran behöva reduceras med uteblivna skatteinkomster genom den lägre lönesummeökningen. Totalsumman för bostadsbidragsökningen uppges till 320 milj. kr. Vi kan inte acceptera den. Dessutom avvisar vi delar av ökningen av vuxenstudiestödet och de kommande ROT-beredskapsarbetena. vill vi anslå ca 30 milj. kr. för att behålla barnbidraget vid utlandsvistelse under högst . Finansieringen av vår familjepolitiska reform i övrigt ligger redan i vårt ursprungliga budgetförslag. Totalt innebär vårt ställningstagande till kompletteringspropositionens förslag att vårt budgetsaldo försämras med knappt 540 milj. kr. Därtill kommer vårt avvisande av höjd fordonsskatt m.fl. förslag. Sammantaget innebär detta att budgetförslag är starkare än regeringens (på helår räknat). Ökat stöd till barnfamiljerna föreslog ett första steg i en familjepolitisk reform med förstärkt stöd redan från . Regeringen hade då inte presenterat något eget förslag, trots ett omfattande utredningsmaterial som med önskvärd tydlighet visade att läget för barnfamiljerna, framför allt de med många barn och barn i högre tonåren, var mycket pressat. Den s.k. fattigdomsfällan, dvs. marginaleffekter på eller ännu mer, innebär att alltför många barnfamiljer inte genom egna insatser kan förbättra familjens ekonomiska situation. Nästan hela inkomstökningen på grund av ökade arbetsinsatser försvinner genom en kombination av höjd skatt, högre daghemstaxor och bortfallande bostadsbidrag. För alltför många familjer är det i praktiken omöjligt att uppnå existensminimumstandard genom den egna hushållsinkomsten. På initiativ har förts diskussioner inom social- och skatteutskott mellan regeringspartiet och oppositionspartierna. Syftet med diskussionerna var från vår sida att uppnå en omedelbar förbättring för barnfamiljerna. Resultatet var i huvudsak nedslående, eftersom en överenskommelse inte kunde nås. Skälen härtill var flera. För det första saknades framför allt hos socialdemokraterna en vilja till reform från . För det andra visade sig regeringens retoriska stöd för barnfamiljerna ej motsvaras av tillräckligt omfattande praktiska förbättringsförslag. För det tredje saknades en vilja att komma till rätta med fattigdomsfällan och de höga marginaleffekterna. För det fjärde saknades också en förståelse för att ungdomar i de högre tonåren har lika stort behov av barnbidrag som yngre barn. Slutligen visade man sig ovillig att sänka skatten för barnfamiljerna. Resultatet är att socialdemokraterna nu har presenterat ett förslag för barnfamiljerna som i väsentliga avseenden är felaktigt utformat och missar de grundläggande problemen. De viktigaste inslagen är en höjning av skattetrycket för att finansiera en barnbidragshöjning och en förstärkning av marginaleffekterna så att fattigdomsfällan slår till mot ännu fler familjer. Folkpatiet kan naturligtvis inte acceptera en sådan politik. Vi upprepar i stället vårt ursprungliga förslag. Huvudinslagen är följande: barnbidragshöjning med /år, ytterligare barnbidragshöjning med /år fr. o.m. andra barnet, dvs. ett kvarts extra barnbidrag fr. o. m. barn nr 2 ovanpå nuvarande flerbarnstillägg, likaså från , - barnbidrag/studiebidrag för 16 18-åringar (inte bara för 9 mån/år), - sänkt skatt med . per barn införs från genom en särskild skattereduktion. Detta föreslås finansieras genom en höjning av skattesatsen i skikten 14 , slopat förvärvsavdrag och hemmamakereduktion för barnfamiljer samt minskade livsmedelssubventioner. Den höjda skatten för alla motverkas mer än väl av den större skattesänkningen för barnfamiljerna, varför det totala skattetrycket förblir oförändrat. Utfallet av vårt förslag blir för en tvåbarnsfamilj + , för en trebarnsfamilj + , för en fyrbarnsfamilj + nära . och för en fembarnsfamilj + ca , allt räknat . Om något av barnen är i åldern blir förbättringen ännu större. Finansieringen drabbar som mest en icke barnfamilj med två förvärvsarbetande med ca . En utförligare beskrivning av förslaget finns i motion 1983/84:2078 om familjepolitiken. Jämfört med socialdemokraternas nu framlagda förslag innebär ca . mer till en tvåbarnsfamilj och ca . mer för familjer med tre eller fler barn (räknat på en familj med två förvärvsarbetande och utan hänsyn till bostadsbidragen och regeringens besparingsförslag). Vi accepterar förslaget om stöd till motsvarande bidragsförskott till ensamstående adoptivföräldrar. Barnbidrag vid längre utlandsvistelse Regeringen föreslår i kompletteringspropositionen en kraftig begränsning i barnbidragen till barn som tillfälligt vistas utanför . Om vistelsetiden är längre än föreslås barnbidrag ej utgå. F. n. gäller att barnbidraget fås retroaktivt vid återkomsten om vistelsetiden varit högst . Genom denna åtgärd räknar regeringen med att spara ca 30 milj. kr. kan inte acceptera detta förslag. Det drabbar främst personer som arbetar med frivilliga bistånds- och missionsinsatser i . För många av dessa familjer skulle förslaget helt omöjliggöra fortsatt ideellt arbete i . Vi tvingas konstatera att socialdemokraterna återigen visat prov på en upprörande snål inställning till u-landsbistånd, framför allt i de former som bedrivs av frikyrkliga eller andra ideella organisationer. Månatlig utbetalning av barnbidraget Regeringen presenterar förslaget att utbetala barnbidraget i stället som en reform som gynnar barnfamiljerna. Sanningen är att detta är ett besparingsförslag som medför räntevinster för staten på ca 45 milj. kr. och alltså motsvarande förluster för barnfamiljerna. Därtill kommer ökade administrationskostnader på grund av tolv utbetalningstillfällen i stället för fyra. Vi vill emellertid inte motsätta oss förslaget. Tillfälligt bidrag till anordnande av daghem och fritidshem 100 milj. kr. föreslås till ett tillfälligt investeringsbidrag för nybyggda daghem och fritidshem. Bidraget skall utgå med . per avdelning på vissa sysselsättningssvaga orter. Vi förutsätter att detta investeringsstöd skall utgå inte bara för kommunala barnomsorgsanläggningar utan också för privata sådana, vare sig dessa sker i affärsmässigt syfte eller som t. ex. föräldrakooperativ. Något annat går inte heller att utläsa ur propositionen, men med tanke på regeringens lagda förbudsproposition mot vissa typer av privata daghem bör för tydlighetens skull uttala att bidraget skall gälla för alla typer av daghem och fritidshem. Vi anser inte att den föreslagna begränsningen till sysselsättningssvaga orter kan accepteras. Syftet med utbyggd barnomsorg är enligt vår uppfattning att förbättra för barnen och deras föräldrar, inte att utgöra byggnadsprojekt. Bidraget bör således utgå likformigt i hela landet. Regeringens största misslyckande ligger i den höga arbetslösheten. 134000 personer var öppet arbetslösa , 72 000 personer hade beredskapsarbete. 48000 personer fanns inom arbetsmarknadsutbildningen, 12000 personer var temporärt sysselsatta med hjälp av s. k. rekryteringsstöd, 29000 ungdomar fanns inom ungdomslagen och ca 67000 personer var sysselsatta inom eller med lönebidrag. Arbetslösheten är med andra ord (hur man än mäter den) avsevärt mycket högre nu än under den borgerliga regeringstiden. Sedan socialdemokraterna övertog regeringsmakten har i själva verket den öppna arbetslösheten ökat. Trots detta förefaller regeringen i det stora hela ganska nöjd med den ekonomiska utvecklingen. Någon större förbättring av arbetsmarknadsläget synes enligt regeringens prognoser inte vara att vänta. Man räknar med en minskning av den öppna arbetslösheten med ca 15 000 personer, men detta motsvarar bara ungefär hälften av det antal ungdomar som man "rensat bort från arbetslöshetsstatistiken genom ungdomslagen. Det är med andra ord snarare fråga om en ökning av arbetslösheten med ca 15000 personer. Det är i ett sådant läge förståeligt att man inte kan begränsa de arbetsmarknadspolitiska insatserna. Det är emellertid anmärkningsvärt att detta inte är möjligt i nuvarande goda internationella konjunkturläge. I själva verket illustrerar förhållandet att regeringens ekonomiska politik är felaktig. Till vilken nivå kommer de arbetsmarknadspolitiska insatserna att behöva utökas när den internationella högkonjunkturens draghjälp åter avtar? Är det över huvud taget realistiskt att räkna med att arbetsmarknadspolitiken och arbetsmarknadsmyndigheterna kommer att klara av någon ytterligare volymökning i fråga om beredskapsarbeten? Enligt långtidsutredningens referensalternativ ökar den öppna arbetslösheten till 295 000 personer 1987 trots en oförändrat hög volym på de arbetsmarknadspolitiska insatserna. anser inte att en sådan utveckling kan accepteras, och det är därför som den allmänna ekonomiska politiken med det snaraste måste läggas om i den riktning vi tidigare beskrivit. Ett inslag i en sådan politik är att åstadkomma en bättre fungerande arbetsmarknad. En av de viktigaste åtgärderna är då en sänkning av marginalskatterna, i första hand enligt den ursprungliga skatteöverenskommelsen och därefter ytterligare steg. Regeringen har här valt en annan linje, sannolikt i ett fåfängt försök att blidka LO för att få återhållsamma lönekrav. Detta har emellertid misslyckats, medan de negativa effekterna av för höga marginalskatter har blivit kvar. Vissa förslag presenteras för att öka rörligheten på arbetsmarknaden. Det gäller framför allt ökade flyttningsbidrag och s. k. medflyttandebidrag för att underlätta för dem som måste flytta. Därtill kommer förslag om ytterligare platser inom arbetsmarknadsutbildningen, främst data- och teknikerutbildning i nära anknytning till näringslivet. Vi anser att denna inriktning i stort sett bör accepteras. Det är inte minst viktigt att kvinnornas möjligheter till utbildning inom dataområdet ökar. så att den nya kontorstekniken inte upplevs som ett hot mot den framtida sysselsättningen. Den yrkesmässiga rörligheten bör främjas genom en aktiv och välplanerad arbetsmarknadsutbildning. Stöd till de som nystartar kan vara ett gott tillskott till en god utveckling i arbetslivet och näringslivet i stort. I fråga om flyttningsbidragen vill vi påpeka att utnyttjandet i vissa fall kan strida mot syftena. Det är t. ex. inte ovanligt att studerande ungdomar studierna skall avslutas anmäler sig som arbetslösa på studieorten och sedan får flyttningsbidrag när de får ett arbete på en annan ort. Vi anser inte att flyttningsbidraget bör kunna utnyttjas på detta sätt. Reglerna bör därför ses över. I övrigt kan vi acceptera förslagen under anslaget B 1. Arbetsmarknadsservice och B 2. Regeringen föreslår också en höjning av högsta dagpenningen inom per dag och likaså en höjning med . per dag för olika former av utbildningsbidrag. Vi anser att denna höjning är motiverad. Vi kan emellertid inte acceptera den föreslagna höjningen av arbetsmarknadsavgiften med totalt . Av denna höjning sägs motsvara kostnaden för den höjda dagpenningen och utbildningsbidraget m.m., medan resterande av den föreslagna höjningen sägs behövas för att finansiera statens ökade utbetalningar av arbetslöshetsersättning på grund av det ökade antalet arbetslösa personer. anser att denna höjning av arbetsmarknadsavgiften står i direkt motsatsställning till önskemålet och nödvändigheten att begränsa kostnadsstegringarna i näringslivet och därmed inflationen. Denna nödvändighet har finansministern kraftfullt uttalat sig om, och det är då direkt felaktigt att föreslå ökade kostnadsuppdrivande pålagor. Vi anser i stället att ökningen med . per dag bör finansieras genom en höjning av de förvärvsarbetandes egenavgifter till arbetslöshetskassorna. Vi hälsar med viss tillfredsställelse förslaget att låta arbetslösa som startar egna företag få behålla arbetslöshetsersättningen. Detta är precis vad vi föreslagit i motion 1983/84:2640 om industriell förnyelse. Även de särskilda ungdomsprojekten och försöksverksamheten 1 med ungdomsarbete för personer i åldrarna synes lovvärda. Kommunerna bör sträva efter att placera ungdomarna även hos enskilda arbetsgivare. Vi vill emellertid åter poängtera att ungdomarnas svårigheter att få fotfäste på den ordinarie arbetsmarknaden har ett samband med de höga ingångslönerna. Vi har tidigare föreslagit en modell med minskade arbetsgivaravgifter, där minskningen successivt avtar från t. ex. år 1,år 2 etc. i utbyte mot nominellt oförändrade ungdomslöner. Modellen innebär att staten temporärt medverkar till sänkta ungdomslöner men att arbetsmarknadens parter åtar sig att vidmakthålla denna lägre nivå. Vi anser att regeringen bör ges i uppdrag att komma med förslag av denna innebörd. Vi kan inte acceptera den föreslagna höjningen med 50 milj. kr. till kommunala beredskapsarbeten inom det s. k. ROT-programmet. Vi har tidigare tagit avstånd från det statliga KOT-programmet och dess subventionsinslag och vidhåller denna uppfattning. Utbildningsinsatser är av central betydelse i ansträngningarna att nedbringa arbetslösheten. Därvid bör alla samhällets utbildningsresurser kunna utnyttjas i den mån detta möjliggör för människor att få en fast plats på arbetsmarknaden. Självfallet måste dock huvuddelen av den utbildning som är aktuell i detta sammanhang anordnas inom ramen för ordinarie arbetsmarknadspolitiska resurser. I propositionen föreslås ett antal åtgärder inom område i sysselsättningsskapande syfte. tillstyrker flertalet av dessa. För den enskilde individen är det mer meningsfullt att utnyttja den tid under vilken man är arbetslös till studier än att vara sysslolös. Folkhögskolorna föreslås inom en ram av få anordna kurser för arbetslös ungdom. Utöver normalt statsbidrag skall ett särskilt bidrag utgå med . I annat sammanhang i propositionen föreslås att särskilt vuxenstudiestöd skall utgå till dessa. Vi finner det välmotiverat att ge fokhögskolorna möjlighet att bereda arbetslösa ungdomar tillgång till utbildning. Särskilt värdefullt är att folkhögskolorna har möjlighet att erbjuda en socialt stimulerande miljö . /80 har ett stort antal kurser för arbetslös ungdom genomförts på folkhögskolorna. Dessa har visat sig fylla ett stort behov. För /84 har regeringen beslutat om en sammanlagd resurs på 15000 elev veckor. Dessa elev veckor förbrukades i stort sett . Många av vårens planerade kurser fick därmed inställas. Om möjlighet att inrätta fler elevveckor hade funnits, skulle verksamheten troligen ha omfattat minst 30000 elever. I syfte att bereda fler arbetslösa ungdomar tillfälle att inom folkhögskolornas ram få meningsfull utbildning bör därför möjligheten finnas att anordna ytterligare elevtimmar utöver de 10000 som regeringen har föreslagit. En väg att finansiera dessa som bör utnyttjas är att omvandla det särskilda stimuleringsbidraget om . per kurs till elevveckor. Därmed uppnås en bättre flexibilitet för de ansvariga myndigheterna. Totalt skulle en sådan omvandling ge utrymme för ca 5000 nya elevveckor. Begränsningen att kurserna endast får omfatta har i en del fall visat sig olycklig. Många kursdeltagare vill fortsätta ytterligare med folkhögskolekurser. Under en så som är det också relativt få som lyckas få permanenta arbeten. Enligt vår uppfattning bör därför folkhögskolorna ha möjlighet att anordna kurser med varierande längd. Regeringen har i skilda sammanhang, bl. a. i forskningspropositionen, uttalat betydelsen av att satsar på forskning. Ett av de viktigaste inslagen därvid är insatser för att förbättra forskaranknytningen. I nu föreliggande proposition föreslår regeringen att utbildningsbidragen för doktorander skall höjas på motsvarande sätt som föreslås för utbildningsbidragen inom arbetsmarknadsutbildningen. Att bibehålla denna strikta koppling är inte ägnat att på något avgörande sätt förbättra rekryteringen till forskarstudier. Vi har i vår motion med anledning av forskningspropositionen (motion 1983/84:2595) föreslagit åtgärder för att underlätta rekryteringen av forskarstuderande. Viktigast därvid är att öka antalet doktorandtjänster. I proposition 1981/82: 106 föreslogs att ett särskilt rekryteringsfrämjande tillägg skulle utgå till doktorander utöver det belopp som motsvarar utbildningsbidraget inom arbetsmarknadsutbildningen. Vi vill nu anknyta till principen med ett särskilt rekryteringsfrämjande tillägg och föreslår att detta skall utgå med . Höjningen skulle därmed uppgå till . och utbildningsbidraget bli . I förhållande till regeringens förslag innebär detta en merkostnad på ca 17 milj. kr. Vi har på annat ställe i denna motion yrkat avslag på den föreslagna höjningen av arbetsmarknadsavgiften . Genom att avstå från denna höjning motverkar man att arbetslösheten ytterligare ökar. Därmed kommer det heller inte att ställas krav på så omfattande arbetsmarknadspolitiska insatser som de regeringen föreslår. En konsekvens av våra förslag blir därmed att den utökning av antalet vuxenstudiestöd som regeringen föreslår blir onödig. Vi har tidigare tillstyrkt att folkhögskolorna tillförs med möjlighet att öka dessa till 15000. En ökning av antalet vuxenstudiestöd bör endast omfatta dessa elever. Vi har beräknat detta till 15 milj. kr. Vi konstaterar att det verksamhetsområde som skulle bygga ur krisen sedan regeringsskiftet ytterligare har stagnerat. Nybyggnationen av bostäder har kontinuerligt sjunkit och motsvarar nu en årsvolym på ca 32000 lägenheter. var bostadsbyggandet ca 50000 lägenheter. Vi har konsekvent avvisat alla förslag om ökade bostadssubventioner. Vi kan inte heller nu acceptera utökningen av bidragen till förbättring av boendemiljön på 50 milj. kr. för innevarande budgetår och inte heller regeringens krav på bemyndigande att överskrida ramen för /85. Som tidigare nämnts avvisar vi också förslaget om ytterligare höjning av bostadsbidraget. Vi har i vårt familjepolitiska förslag lagt fram förbättringar för barnfamiljerna som är avsevärt större än regeringens och detta utan att förvärra de redan alltför höga marginaleffekterna. Vårt avvisande av höjda bostadsbidrag grundar sig på följande fakta: O högre bostadsbidrag förvärrar de totala marginaleffekterna och för fler barnfamiljer in i fattigdomsfällan, o de är konsumtionsstyrande, o de förstärker barnfamiljernas beroende av bidrag, o de riskerar att kapitaliseras i högre byggnadskostnader och försämrar alltså kostnadsmedvetandet hos producenterna. Vi avvisar också självfallet förslaget om hyresstopp som bara innebär införande av ytterligare regleringar på en redan mycket hårt reglerad marknad. I budgetpropositionen föreslog regeringen en halvering av anslaget till lokaler för trossamfund, från 13 till 6,5 milj. kr. Vi accepterade inte detta utan anvisade ytterligare 6,5 milj. kr. Regeringen har uppenbarligen insett sitt misstag och föreslår en ökning med 16 milj. kr. för anskaffning och handikappanpassning av lokaler för trossamfund. Vi kan givetvis stödja detta förslag. Såvitt kan bedömas anser regeringen att bidragen skall styras till kyrkor m. m. i sysselsättningssvaga orter. Exakt vad detta innebär framgår inte av civilministerns förslag. Vi anser för vår del att en sådan styrning är olycklig och att bidrag bör kunna utgå oberoende av ortens aktuella byggarbetslöshet. Detta borges regeringen till känna. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi 1. att godkänner de riktlinjer för den ekonomiska politiken som redovisas i motionen, 2. att godkänner de riktlinjer för budgetregleringen som redovisas i motionen,