mot · G702916 · 1984-01-19 00:00:00 — 1983/84 916917 m. fl. Situationen på arbetsmarknaden har med socialdemokratisk regering varit sämre än , sedan statistiken i nuvarande form infördes. var fler människor öppet arbetslösa och antalet sysselsatta i arbetsmarknadspolitiska åtgärder slog nya rekord. Under så gott som sedan socialdemokraternas regeringstillträde har arbetsmarknadsläget försämrats, jämfört föregående år. Bakgrunden är de djupgående strukturella problemen i samhällsekonomin som orsakats av felaktiga ekonomiska politik. Regeringens hittillsvarande oförmåga och ovilja att ta itu med underskott, skattetryck etc. inger mycket stor oro . Inom kan det nu noteras en klar konjunkturuppgång och arbetslösheten minskar nu i flera länder. En konsekvent politik börjar ge positiva resultat och nedbringar inflationen. I sjunker arbetslösheten och också i sker en stadig förbättring av situationen på arbetsmarknaden. De länder, t. ex. , som försökt tillämpa den s. k. tredje vägen att expandera sig ur problemen, har ställts inför kraftiga försämringar i ekonomin och ökad arbetslöshet. Utöver effekterna av devalveringen som riskerar att ätas upp, är den svenska utvecklingen fullt jämförbar. Grunden för dagens arbetsmarknadsproblem framgår tydligt vid en tillbakablick. Den ensidiga expansionen av den offentliga sektorn på bekostnad av de privata sektorerna i ekonomin har fortgått . Finansieringen av den växande offentliga sektorn har blivit en allt tyngre börda att bära för enskilda och företag som därigenom fått försämrade utvecklingsförutsättningar. Det ökande skatte- och avgiftstrycket har minskat industrisysselsättningen och också medfört att antalet anställda i den privata tjänste- och servicesektorn ökat betydligt långsammare än vad som annars varit möjligt. De offentliga monopolen inom många service- och tjänsteområden har också varit en effektiv hämsko på den privata sektorns tillväxt. Sysselsättningen har endast kunnat upprätthållas genom den växande AMS-politiken. , när vi av både ekonomiska och strukturella skäl kan fortsätta att bygga ut den offentliga sektorn, innebär den dåliga tillväxtkraften i ekonomins privata sektorer att vi kommer att brottas med stora svårigheter på arbetsmarknaden under åtskilliga år framöver. 1 1983/84. 3 sami Nr 916917 Den skattefinansierade sysselsättningsutvecklingen i stat, kommuner och genom arbetsmarknadspolitiska insatser. Statligt Kommunalt AMS etc. 241 000 336 000 33 000 245 000 560 000 69 000 286 200 757 000 93 000 Källa: SCB och AMS. var i genomsnitt 151 000 personer (3,av arbetskraften) öppet arbetslösa. Detta skall jämföras med 1982 och 1981, då 137 000 resp. 108 000 (3,resp. ) var arbetslösa. Den öppna arbetslösheten har ökat betydligt, vilket illustreras av diagram 1. Bland ungdomarna är den öppna arbetslösheten betydligt större, . av de arbetslösa, dvs. ca 50 000 personer, var ungdomar mellan . Även antalet långtidsarbetslösa har ökat. av dem som stod utan arbete hade en arbetslöshetstid på över . Till detta skall läggas alla dem som är föremål för arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Senaste tillgängliga uppgifter () visar att inte mindre än 186 000 personer var föremål för arbetsmarknadspolitiska åtgärder . var genomsnittligt 161 000 personer sysselsatta i beredskapsarbeten, vid , anställda med lönebidrag, Samhällsföretag eller placerade i arbetsmarknadsutbildning. Detta skall jämföras med genomsnittet 141 000 . Utvecklingen illustreras i diagram 1. Detta innebär en dold arbetslöshet som motsvarar 4,av arbetskraften. I genomsnitt 1983 var denna siffra och årsgenomsnittet och 1981 . Man kan således konstatera att AMSsysselsättningen vuxit ut kraftigt sedan det socialdemokratiska regeringstillträdet. Andra illavarslande tecken på arbetsmarknaden är uppgifter om de s. k. latent arbetslösa. 68 000 personer som i och för sig kunnat arbeta har inte aktivt sökt arbete, eftersom de betraktat detta som hopplöst. De partiellt arbetslösa, dvs. de deltidsarbetande som önskat arbeta heltid, har ökat från 144 000 personer till 152 000. Ungdomarnas svåra situation på arbetsmarknaden understryks inte bara av den höga öppna arbetslösheten utan också av att av beredskapsarbetare och av dem som befann sig i arbetsmarknadsutbildning var . Total och öppen arbetslöshet 1982 och 1983 Sa har har den totala och ben öppna arbetslösheten utvecklats Så har har den totala arbetslösheten okat i genomsnitt iamtortmed 1982. j TUSENTAL 1 PERSONER öppen arbetslöshet () +14000 KUtlor: SCB och AMS andel av den totala sysselsättningen har vuxit snabbt och 1980-talen. Särskilt har antalet personer sysselsatta i permanenta arbetsmarknadspolitiska åtgärder ökat. Att på detta sätt ges större och större uppgifter inom ramen för sysselsättningspolitiken kan inte accepteras. Inlåsningseffekterna på arbetsmarknaden ökar med antalet konstlade arbetstillfällen. AMS möjligheter att effektivt bidra till strukturomvandlingen och med kortsiktiga konjunkturutjämnande sysselsättningsinsatser blir mindre när verket åläggs allt större reguljära sysselsättningsuppgifter. 1965 -67 -69 -71 -73 -75 -77 -79 -81 -83 Kallat l/l 1980 Ondrad rodovlsning Diagram 2 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder AMS åtgärdsarsenal för att skapa konstlad sysselsättning har byggts ut. Förutom de traditionella insatsmedlen arbetsmarknadsutbildning och beredskapsarbeten har nya metoder som håller människor i AMS-sysselsättning tillkommit. Generella lönesubventioner, särskilda subventioner för de fasta jobben i den offentliga sektorn, flaskhalsutbildning, beredskapsarbeten i kombination med utbildning, åtgärder för 1617-åringar, ungdomslag, särskilda ungdomsprojekt, Örebro-modellen etc. är exempel på detta. Resultaten av miljardrullningen till AMS är stora. De negativa effekterna överväger eftersom de skapar trög rörlighet och därmed gör ett växande antal människor mindre tillgängliga på den reguljära arbetsmarknaden. AMS-insatsernas finansiering har blivit en tung börda för företag och enskilda vars skatter och avgiftsbelastning ökat starkt som AMS-sysselsättningen vuxit ut. Detta har självklart bidragit negativt till utvecklingen av arbete och produktion. Förutsättningarna för investeringar, tillväxt och fler arbetstillfällen har försämrats. Regeringens ekonomiska politik innebär en mycket kraftig åtstramning av den privata konsumtionen. Handels-, tjänste- och byggsektorerna har drabbats mycket hårt och därigenom bidragit till det försämrade arbetsmarknadsläget. Det är också sannolikt att den del av vår ekonomi som är utsatt för utländsk konkurrens inte i någon högre grad kan tillgodogöra sig effekterna av en devalvering. Förbättringarna av lönsamheten motverkas av en lång rad skattehöjningar, vinstavsättningar, löntagarfonder och andra likviditetsutdragningar för företagen. Politiken hindrar därför lönsamma företag från att expandera, vilket också sätter sin prägel på sysselsättningsutvecklingen. Under innevarande budgetår har det , enligt regeringens egna uppgifter, direkt och indirekt satsats på konstlad sysselsättning. Därav är 20 miljarder direkta insatser över arbetsmarknadsbudgeten. Det motsvarar nästan en fjärdedel av det nu beräknade budgetunderskottet eller omräknat i arbetsgivaravgifter . Utrymmet för en alternativ politik som satsar på tillväxtkraften i näringslivet är således stort. För mandatperioden som helhet kan ca komma att satsas på konstgjord sysselsättning. Den ekonomisk-politiska strategi som baseras på den kraftiga devalveringen, ytterligare ekonomiska och administrativa pålagor på företagen, löntagarfonder samt fortsatt miljardrullning till AMS, gör att parterna på arbetsmarknaden inte ges någon möjlighet att ta ansvar vare sig för företagens lönsamhet eller sysselsättningen i näringslivet. Den rollen tas helt över av regeringen. Risken är stor att effekterna av regeringens ekonomisk-politiska åtgärder tillsammans med försök att hålla sysselsättningen uppe genom AMS-arbete, leder till ett sammanbrott för sysselsättningspolitiken. Förklaringen till den negativa arbetsmarknadsutvecklingen ligger i de tilltagande strukturproblemen i ekonomin och näringslivet. En växande del av arbetslösheten beror på oförmågan i ekonomin att ställa om sig till förändrade förhållanden. Politiker och myndigheter har reglerat, beskattat och subventionerat sönder marknadsekonomin. är ett kraftigt genomreglerat samhälle, där förnyelse, idérikedom och skaparkraft har svårt att komma till sin rätt. För att bryta utvecklingen krävs en omläggning av den ekonomiska politiken, bostadspolitiken, familjepolitiken och skattepolitiken. I syfte att åstadkomma ökad tillväxt inom näringslivet måste utvecklingen inom nya teknik- och affärsområden stimuleras. privata tjänstesektorn måste öppnas på bekostnad av de offentliga monopolen. Strukturomvandlingen måste påskyndas och arbetsmarknadspolitiken utformas så att den understödjer en snabbare förändringsprocess i vårt näringsliv. Den låga lönsamheten för svenskt näringsliv under stora delar av är den främsta orsaken till dagens situation på arbetsmarknaden. Sambandet näringslivets lönsamhet och sysselsättningsutvecklingen är stark. Diagrammet nedan visar att antalet jobb i näringslivet ökar när lönsamhet och därmed investeringar är höga. d* lönsammast* företagen ökade sysset* sättningen 91^09 förändring i sysselsättning % _ Företagen har indelats i tre grupper beroende på genomsnittlig avkastning på eget kapital 19^51980. _ Staplarna -.,sar förändring i sysselsättning i de oiika företagen, omraknat till heiårsansiailöa. Diagram 3 r enges Lönekostnaden utgör en dominerande del av företagens totala kostnader. Om dessa utvecklas i takt med eller gynnsammare än våra konkurrenter, kan svenska företag sälja mer produkter både hemma och utomlands. En långsiktigt växande produktion kräver mer investeringar och fler anställda. Bättre lönsamhet dämpar också behovet av kostnadsrationaliseringar och friställningar. Därmed kan också fler sysselsättas även under lågkonjunkturer. I högkonjunkturer kan vi under förutsättning av att det finns tillfredsställande system för yrkesutbildning och tillräcklig rörlighet på arbetsmarknaden, utnyttja de tillfällen till nya jobb som växer fram. Anpassningen av kostnadsläget som socialdemokraterna genomförde vid regeringstillträdet måste följas upp med mycket återhållsamma löneavtal och med en förändrad profil på lönebildning. Större spridning av lönerna i förhållande till enskilda branschers och företags konkurrensförhållanden och lönebetalningsförmåga är en förutsättning för långsiktigt tryggad sysselsättning. De lönekrav som framlagts i den nu pågående avtalsrörelsen ligger, enligt vår mening, på alltför hög nivå för att vi skall kunna behålla vårt konkurrensförsprång och långsiktigt förbättra förutsättningarna för ökad produktion och fler nya riktiga arbetstillfällen. De omfattande industrisubventionerna har tagit stora resurser från expansiva branscher och företag och i stället använts för att upprätthålla olönsam verksamhet. Avsikten har varit god, nämligen att skapa trygghet och socialt acceptabla omställningar för dem som berörs. Resultaten har inte svarat mot de goda avsikterna. Subventionspolitiken har ackumulerat och konserverat övergångsproblemen och minskat arbetsmarknadens förutsättningar att fungera. Därutöver har också subventionspolitiken varit en belastning för företag och enskilda som avkrävts högre skatter och avgifter. De växande sysselsättningsanspråken på AMS har bidragit till att långsiktigt öka den strukturella arbetslösheten. Traditionell arbetsmarknadspolitik, som socialdemokraterna bygger vidare på, fungerar inte längre. Arbetsmarknadspolitikens uppgifter och metoder måste anpassas verklighet. 1 annat fall kan vi se fram emot risken för en arbetsmarknadspolitisk kollaps. De svagaste på arbetsmarknaden drabbas då hårdast. Bristen på incitament till rörlighet på arbetsmarknaden är en väsentlig orsak till arbetslösheten. Marginalskattesystemet, straffbeskattning av försörjarinkomster och extrainkomster är andra orsaker. Beroendet av dubbla inkomster för familjeförsörjningen, sammanbrottet på egnahemsmarknaden, den kollektiva barnomsorgen etc. har minskat enskilda individers anpassningsförmåga och rörlighet. Yrkesutbildningens och arbetsmarknadsutbildningens bristande förmåga att förse näringslivet med utbildad arbetskraft har minskat näringslivets förutsättningar att maximera tillväxt och ge fler arbetstillfällen. Den offentliga sektorns monopol har inneburit färre arbetstillfällen. Utvecklingen i länder med konkurrens på dessa områden visar att detta skapar fler jobb inom tjänste- och servicesektorn. Utvecklingen i och är utmärkta exempel på detta. Den solidariska lönepolitiken har medfört färre arbetstillfällen genom att många företag tvingats inskränka eller lägga ned sin verksamhet på grund av för höga lönekostnader. Den har också lett till minskade incitament för enskilda människor att satsa på utbildning och mer kvalificerade jobb. Löntagarfondernas hämmande inverkan på näringslivets vilja till nyinvesteringar, framtidssatsningar och risktagande har på ett avgörande sätt bidragit till att minska antalet nya jobb inom näringslivet. Det beslut som fattats om införande av löntagarfonder måste upphävas om vi skall kunna återskapa framtidstro och en växande privat sektor i ekonomin. Underskottet i ekonomin har kommit att inta en central ställning i den ekonomisk-politiska debatten. Det råder enighet om att underskotten utgör det största problemet för ekonomi. Åsikterna om allvaret i dessa problem skiljer sig emellertid. Från moderata samlingspartiets sida har vi hävdat och hävdar att underskotten utgör det allvarligaste hotet mot ekonomins stabilitet och en hög sysselsättningsnivå . Den ekonomiska politiken måste med all kraft inriktas på att snabbt minska underskotten i syfte att åstadkomma ekonomisk balans och att motarbeta en hotande massarbetslöshet. Den socialdemokratiska regeringens företrädare tycks dock, efter stora interna stridigheter, ha kommit fram till slutsatsen att underskotten inte är så farliga och att de inte får stå i vägen för en finanspolitik som klarar sysselsättningen på kort sikt. Slutsatsen av detta ställningstagande är att det leder till hög inflation och massarbetslöshet . Det är utifrån dessa politiska motpoler som debatten om ansvaret för den framtida sysselsättningen skall föras. Socialdemokratins problem är att man på grund av högt utställda löften i valet och brist på sjukdomsinsikt inte förmår driva en ekonomisk politik som är tillräckligt kraftfull. Man är inte beredd att ta de kortsiktiga problem som en snabb strukturomvandling medför för att trygga sysselsättningen långsiktigt. Den förda skattepolitiken visar att regeringen fallit för frestelsen att kortsiktigt öka statsinkomsterna genom skattehöjningar för att täcka in de egna ökningarna av budgetunderskottet. Sedan regeringstillträdet har skatterna höjts med ca för . blir skattehöjningarna 10 11 miljarder. Högskattepolitiken innebär stora risker för ökad arbetslöshet på . Regeringens oförmåga att minska underskottet inger utomordentligt allvarliga farhågor för inflation och sysselsättning, sett . Slutsatsen är att regeringen underlåter att ta sig an grundproblemen i ekonomi av rädsla för kortsiktiga försämringar på arbetsmarknaden som skulle äventyra socialdemokraternas möjligheter att behålla regeringsmakten val. Socialdemokraterna fortsätter att vältra över statsskuld och räntebetalningar på kommande generationer. Därmed intecknar man också de möjligheter till långsiktigt föbättrad sysselsättning som en riktig ekonomisk politik skulle medföra . Socialdemokraterna är på god väg att manövrera in nationen i en arbetslöshetsfälla. Målet för den ekonomiska politiken är att med stöd av arbetsmarknadspolitiken skapa arbete åt alla. Utvecklingen på den ordinarie arbetsmarknaden har inte medfört arbete åt alla dem som önskat. Myten om att socialdemokraterna skulle vara särskilt väl skickade att upprätthålla full sysselsättning havererade sakligt . Denna oförmåga har därefter med stor tydlighet bekräftats av utvecklingen sedan regeringstillträdet . Vi befinner oss längre från målet arbete åt alla än efter . En av huvudförklaringarna är att vår arbetsmarknad gradvis fungerat sämre och sämre. Regeringens politik förstärker tyvärr denna utveckling. Våra möjligheter att komma till rätta med den växande arbetslösheten beror i grunden på om vi kan förbättra arbetsmarknadens funktionssätt. Incitamenten för rörlighet måste förbättras. Moderata samlingspartiet redovisar förslag i andra sammanhang om arbetsgivaravgiftssänkningar, marginalskattesänkningar, barnavdrag, återinförd avdragsrätt för räntekostnader, borttagande av hyreshusavgiften etc. som på ett varaktigt sätt skulle öka incitamenten för enskilda människor att vara rörligare på arbetsmarknaden. Yrkesutbildningens kvalitet och inriktning måste förbättras för att underlätta näringslivets långsiktiga rekrytering av utbildad arbetskraft och för att göra enskilda människor bättre rustade att möta kraven på yrkeskunskaper och omställningsförmåga. Även den högre yrkesutbildningen måste utvecklas genom att möjligheter till mästarexamen och högre yrkestekniska studier vidgas. Lönebildningen måste förändras om vi vill åstadkomma en bättre fungerande arbetsmarknad. Den begränsade lönespridningen är en hämmande faktor för rörligheten på arbetsmarknaden. Lönesättningen måste anpassas till enskilda företags och branschers lönebetalningsförmåga och också ge bättre resultat för enskilda arbets- och utbildningsansträngningar. Arbetsmarknadslagstiftningen har efter att ha varit i funktion visat sig ha påtagliga brister som minskat arbetsmarknadens funktionsduglighet. Arbetstidslagstiftning, lagen om anställningstrygghet och medbestämmandelagen måste anpassas så att de bättre svarar mot arbetsmarknadens verklighet. Förslag i den riktningen har framlagts av moderata samlingspartiet. Enskilda människor och arbetsgivare måste erbjudas större frihet till flexibilitet i arbetsorganisation och förläggning av arbetstider . Debatten om arbetstidsförkortning och arbetsdelning bör resultera i en politik som underlättar individuella lösningar och som inriktas på avreglering och systemförändringar. Moderata samlingspartiet avvisar arbetsdelning och generella arbetstidsförkortningar som ett medel att bekämpa djupgående ekonomiska problem innebär att vi måste arbeta mer, inte mindre, om vi skall ta oss ur krisen. Det är förutsättningarna för arbete som måste ändras. Det kräver att enskilda människor och företag ges möjligheten att anpassa sig till kraven på kapitalutnyttjande, kostnader, enskilda önskemål om arbetstider etc. Ett flexiblare arbetsliv öppnar också vägen till större valfrihet och individualism som ett medel att öka tillväxt och anpassningsförmåga i ekonomin och på arbetsmarknaden. Politiken måste sträva efter att decentralisera och avreglera. En väl fungerande arbetsmarknad förutsätter också en arbetsmarknadspolitik som är inriktad på att stimulera och underlätta omställningar. Arbetsmarknadspolitikens uppgift är att utjämna efterfrågan på arbetskraft i konjunktursvängningarna genom kortsiktiga insatser av beredskapsarbeten och att underlätta rörlighet och omställningar genom satsningar på utbildning för enskilda människor. Arbetsmarknadspolitiken skall stimulera geografisk och yrkesmässig rörlighet. Arbetsmarknadspolitikens viktigaste medel för att hålla nere arbetslösheten är att snabbt och effektivt matcha arbetssökande med lediga platser. En väl utbyggd, decentraliserad och effektiv arbetsförmedling är oundgänglig. Ovan redovisade riktlinjer för att återupprätta en fungerande arbetsmarknad bör ges regeringen till känna. Många enskilda människor i frågar sig med oro om det över huvud taget är möjligt att skapa tillräckligt många nya arbetstillfällen för att ge arbetsmöjligheter åt alla dem som vill ha riktiga jobb. Efter 1970-talets och 1980-talets utveckling kan detta synas vara berättigade frågor. Bristen på tillväxt i det enskilda näringslivet, finansierings- och balansproblem som skapats av den offentliga sektorns snabba tillväxt och hotet från rationaliseringspotentialen i den allt snabbare tekniska utvecklingen är en del av orsakerna till denna oro. Grunden för en positiv arbetsmarknadsutveckling är enligt vår mening en kraftsamling kring de drivkrafter i samhället och ekonomin som har de bästa förutsättningarna för tillväxt. Det innebär generell stimulanspolitik genom skatte- och avgiftssänkningar på arbete och produktion, avregleringar och decentralisering. Resurser måste friare kunna söka sig till de områden som har de bästa tillväxtförutsättningarna. De privata sektorerna i ekonomin måste prioriteras framför de offentliga. Politiken bör inriktas på att återskapa sunda, marknadsekonomiska funktioner på många områden som omgärdas med lagar och förordningar som förhindrar detta. De offentliga tjänste- och servicemonopolen måste brytas och utsättas för konkurrens från privata företag som genom medborgarnas efterfrågan ges möjlighet att etablera sig och växa. Erfarenheterna från andra länder pekar entydigt på att en konsument- och marknadsstyrd tjänste- och servicesektor är en viktig beståndsdel i en expanderande arbetsmarknad. Vi måste också satsa helhjärtat på den tekniska utvecklingen. Teknisk utveckling har i ett historiskt perspektiv alltid lett till högre tillväxt och fler arbetstillfällen. Genom teknikutvecklingen, särskilt inom data- och informationsområdena, öppnar sig nya möjligheter som endast kan utvecklas om de får växa på marknadsekonomins villkor. Tekniska genombrott och nya okonventionella utvecklingslinjer har av erfarenhet bättre utvecklingsmöjligheter i små företag. Det är oftast dessa som står för innovationer och tekniska genombrott som senare utvecklas och växer i större företag. Satsningar på nyföretagsamhet och de mindre företagen är därför en väsentlig del i strategin för fler riktiga jobb. Utöver dessa unika förutsättningar utgör också de små och medelstora företagen den del av vårt näringsliv som har störst förutsättningar för att leva med i en snabb omvandlingsprocess. Småföretagen är en viktig sysselsättningsgenerator. Små och medelstora företag skapar mångdubbelt fler nya jobb än de stora företagen. I en undersökning , utförd av SCB, redovisas förhållandena . Gränsen mellan stora och små företag är satt vid 200 anställda. Antal Antal nya Antal Antal nya växande arbetsbi!- växande arbetstill småföretag fällen storföretag fällen Hela landet 80 856 145 924 497 29 040 Generella stimulanser och undanröjande av hinder för nyföretagande och tillväxt i de små och medelstora företagen är en hörnsten i moderata samlingspartiets strategi för att skapa en långsiktigt växande arbetsmarknad. Den mindre företagsamheten är också en viktig sysselsättningsgivare för ungdomarna. Moderata samlingspartiet har i motionerna till årets riksdag redovisat förslag som främjar utvecklingsförutsättningarna på denna del av arbetsmarknaden. Vad som ovan anförts angående riktlinjer för att skapa en växande arbetsmarknad bör ges regeringen tillkänna. Bakom ökningen av den totala arbetslösheten gömmer sig en trendmässig och mycket oroande tillväxt av ungdomsarbetslösheten . Arbetslösheten i 1981, totalt och för 16 24-åringar respektive 1619-åringar (: ). Ungdomsarbetslöshetens stadiga ökning är en av huvudförklaringarna till den totalt sett höga arbetslösheten. Om ungdomar drabbades i samma utsträckning som den vuxna befolkningen skulle den totala arbetslösheten vara väsentligt lägre. Den faktiska ungdomsarbetslösheten inger dessutom än större oro än vad statistiken visar, eftersom gruppen ungdomar i sysselsättningsskapande åtgärder är mycket stor. Slutsatsen borde vara självklar. Ungdomarna tar en alltför stor del av de arbetsmarknadspolitiska resurserna, eftersom man inte är beredd att erkänna och angripa grundorsakerna till ungdomsarbetslösheten. Utvecklingen sedan socialdemokraternas regeringstillträde inger större farhågor.