mot · G80226 · 1984-10-17 00:00:00 — 1984/85:26 m. fl. Artificiella inseminationer (prop. 1984/85:2) Ofrivillig barnlöshet utgör ofta källa till stora personliga problem för dem som drabbas. Antalet barnlösa par uppskattas till . Hur många av dessa som är ofrivilligt barnlösa kan dock inte exakt fastställas. När ett par förblev barnlöst, var det mycket fa medicinska åtgärder, som kunde tillgripas. Adoption var den utväg som brukade tillrådas. är det svårt att finna adoptivbarn till följd av nya och effektiva preventivmetoder, den ändrade inställningen till aborter samt en förändrad syn på familjebildning och ensamma mödrar. har emellertid den medicinska behandlingen av barnlöshet gjort stora framsteg. En del av dessa metoder har dock skapat nya legala och etiska problem. Detta gäller bl.a. artificiell insemination. De invändningar som rests mot denna metod har vittgående principiell räckvidd. Argumenten för och emot behandling av barnlöshet och då också lagreglering av olika medicinska behandlingsmetoder för att häva barnlösheten, är inte så klart utmejslade som vi föreställer oss. Bakom till synes rationellt och vetenskapligt motiverade ståndpunkter döljer sig ofta olika och divergerande värderingar. Grundläggande värderingsskillnader borde i utredningen och propositionen om artificiell insemination fått en vidare belysning, allra helst som en ny lag om insemination kan komma att påverka framtida lagar på det medicinska fältet. Den av regeringen valda utredningsmodellen med en särskild utredare endast biträdd av sakkunniga ger begränsad belysning av frågeställningar, som gäller grundläggande moraliska, etiska och religiösa värderingar. I har den av Departement of tillsatta under ordförandeskap av Dame avlämnat sin rapport om metoder, som kan häva mänsklig infertilitet. Huvuduppgiften var att klarlägga de etiska och legala problem som den medicinska utvecklingen skapar eller kan tänkas skapa samt lämna rekommendationer till eventuella åtgärder av olika slag. hade en bredare sammansättning än den svenska utredningen som kommittén sökte utomordentligt omfattande kontakter med olika organisationer, religiösa samfund, vetenskapliga institutioner m. m. bör därför vara av intresse, när vi i skall ta ställning till en så känslig lagstiftning, som förslaget till lag om insemination. Många frågar sig kanske om en brittisk utredning och dess resultat kan vara av intresse i vårt land. en uppvisar visserligen kulturella olikheter, men de grundläggande likheterna dessa två länder inom den västerländska kulturkretsen är större än olikheterna. Vi kommer därför i viss utsträckning att bygga våra ställningstaganden på synpunkter från . Argument för och emot medicinsk behandling av barnlöshet Generella argument för och emot medicinsk behandling av barnlöshet påverkar givetvis också ställningstagandet till artificiell insemination. Ett - även i - förekommande argument mot medicinsk behandling av barnlöshet är, att världen redan är överbefolkad och att det därför är felaktigt att aktivt öka möjligheterna för människor att föda barn. Detta leder endast till ökad knapphet på jordens resurser, som uppfattas som ändliga. Ett snarlikt argument mot fertilitetshjälp är att även om ett par djupt önskar egna barn, är detta en i grunden självisk önskan, som inte bottnar i ett livsnödvändigt behov. Andra människor kan ha större grundläggande behov av sjukvård, t. ex. för att överleva. Därför måste hjälp till barnlösa ges mycket låg prioritet, om någon, när det gäller fördelning av knappa resurser. Mot de nu angivna synpunkterna kan följande hävdas: Ställningstagande gällande enskildas rätt kan och bör aldrig diskuteras mot bakgrund av världens ekonomiska situation i stort. En sådan diskussion kommer att brista i rationell klarhet, därför att frågeställningarna avser vitt skilda förstoringsnivåer och därför måste behandlas var för sig. Mot det andra argumentet kan anföras, att medicinsk behandling inte enbart är inriktad på att rädda liv. Sjukvården har i stället mer och mer fått i uppgift att rätta till brister i människans kroppsliga funktioner. Infertilitet måste därför ur medicinsk synpunkt betraktas som likvärdig med andra förhållanden som kräver medicinsk behandling. I detta sammanhang bör 8:e och 12:e artiklarna i om de mänskliga rättigheterna beaktas. Dessa stadgar om respekt för familjelivet samt om rätten att grunda en familj. Det kan därför hävdas att inseminationslagen som innehåller förbud att bilda familj i vissa fall genom insemination bryter mot framförallt 12:e artikeln i . Kvinnor som vägras insemination kan därför komma att föra frågan vidare till . Det är enligt vår uppfattning bättre för barn att födas i fullständiga familjer, dvs. familjer med både moder och fader även om det är omöjligt att förutse om dessa familjeförhållanden kommer att bli bestående. Trots detta måste alla, som så önskar, ha rätt att söka hjälp för infertilitet. Frågan om rätt till behandling har nämligen ingen bästa lösning. Ett stort ansvar måste läggas på den enskilde läkaren, ett ansvar som inte enbart är av medicinsk natur. Det kan finnas tillfälle då en enskild läkare vägrar att behandla en individ Detta skall han eller hon ha rätt till under förutsättning att patienten får full redogörelse för skälen till beslutet. Patienten hålls på så sätt inte i okunnighet om läkarens ställningstagande som annan expertis kan uppsökas för en andra prövning. I propositionen om lag till insemination har enligt vår uppfattning inte tillräckligt beaktats de konflikter som förbudslinjen i 2 § Lag om insemination skapar med regler om de mänskliga rättigheterna. Till detta kommer att lagen om insemination tilldelar läkaren en myndighetsroll, som är oförenlig med läkarens roll som patientens förtrogna och förtroendeman. Alltför många små steg har redan tagits i svensk lagstiftning på den vägen som förvandlar läkaren till representant för myndigheter med myndighetsutövning som viktig uppgift. Detta är en mycket betänklig utveckling. Artificiell insemination är en medicinskt enkel teknik, som till sina principer varit känd inom veterinärmedicinen. Insemination kräver heller inte medicinsk sakkunskap. Artificiell insemination sker dels med sperma från make, makeinsemination, dels med sperma från en donator, givarinsemination. I förslaget till lag om insemination finns inget förbud mot användning av fryst sperma. I specialmotiveringarna uttalar sig dock departementschefen klart mot användning av fryst sperma vid makeinsemination. 6 § i lag om insemination innehåller förbud mot import av fryst sperma. Motiveringen för förbudet mot import av fryst sperma är enligt specialmotiveringarna, att detta skall hindra att kommersiellt drivna spermabanker i utlandet per postorder eller på annat sätt levererar sperma till en kvinna här i landet för självinsemination. Att ett sådant förbud är ett slag i luften är uppenbart. Insemination kan enkelt företas i utlandet, allra helst som motsvarigheten till den föreslagna svenska lagstiftningen inte existerar i våra grannländer. Några nu kända medicinska risker vid användning av fryst sperma vid inseminationer har inte uppdagats, och djurstudier ger vid handen att en längre tids lagring av sperma inte ger upphov till skador. Därför finns det inga medicinska invändningar mot artificiell insemination med fryst sperma. Däremot kan problem av etisk eller legal natur uppkomma. Motivet för att lagra sperma är att ge möjligheter till befruktning av ett ägg vid ett senare datum. Till exempel kan en man önska lagra sin sperma, innan han genomgår en operation eller radiologisk och/eller cytostatikabehandling, behandlingar som medför risk för sterilitet. I detta sammanhang bör betänkas att exempelvis behandling av cancer med de nu nämnda metoderna ofta leder till fullt tillfrisknande. Lagring av sperma hjälper i sådana fall att minska de negativa sidoeffekterna som den medicinska terapin kan ge upphov till. Departementschefens principiella uttalanden mot användning av fryst sperma vid makeinseminationer tar inte hänsyn till nu nämnda situationer. Det finns här väsentliga grunder för att fryst sperma även skall kunna användas vid makeinseminationer. Detta innebär också att den korta lagringstid som departementschefen förordar i sina specialmotiveringar inte är till fyllest. rekommenderar i sitt förslag att insemination skall kunna ske med fryst sperma samt att lagrad sperma skall kunna förvaras . skall dock den myndighet som svarar för lagringen undersöka om depositionen skall förstöras eller lagras ytterligare en femårsperiod. Om en person dör under löpande lagringstid eller om den person som lämnat spermadeposition har okänd vistelseort skall de som fattar beslut om lagring eller förstöring av spermadepositionen, bestämma vilka åtgärder som skall vidtas i det enskilda fallet. I kommittéyttrandet påpekas dock att de som handhar lagringen måste, om de bestämmer sig för att förstöra deponerad sperma, beakta uttalade önskningar vid deponeringen. Användningen av fryst sperma kan skapa betydande juridiska problem vid makeinsemination, om insemination sker efter makens död. Att direkt i lag förbjuda insemination i dessa säkert utomordentligt ovanliga fall kan komma i konflikt med en enskild människas mycket djupa önskan om ett barn med en tidigare make. Att arvsrätt inte skall erhållas av barn som är avlade efter dödsfallet är helt uppenbart, varför ändringar måste göras vad gäller rätten till arv m. m. Denna typ av lagändringar kommer givetvis att understryka det eventuellt av samhället oönskadade, vad gäller makeinsemination med fryst sperma från avliden make. De principiella uttalandena vad gäller fryst sperma vid makeinsemination gjorda av departementschefen till 6 § i lag om insemination bör avvisas av . Meningarna om givarinseminationernas berättigande är delade. Uppfattningen att givarinseminationer helt skall förbjudas motiveras med att en tredje part dras in i ett förhållande, som skall vara exklusivt för man och hustru (eller för motsvarande förhållande fastän äktenskap ej föreligger). Ett sådant trepartsförhållande anses i grunden moraliskt felaktigt, vilka motiven än varit. En annan motivering för förbud eller mycket restriktiv hållning till insemination är att man ser inseminationen som ett hot mot relationerna i äktenskapet. Barnet blir biologiskt moderns och givarens, vilket kan hävdas det skapa svårartade samlevnadsproblem. Detta anses sedan kunna störa barnets utveckling. Mot detta kan anföras att ett barn som kommit till genom givarinsemi nation är ett mycket efterlängtat barn. Ofta har man och hustru gjort allt för att få ett barn. En graviditet även om den kommit till genom insemination kommer därför att upplevas som en lycklig tilldragelse. Det faktum att paret delar erfarenhet av havandeskap på samma sätt som alla andra par stärker deras förhållande som föräldrar. Många av de vittnesmål som avgavs inför gav uttryck för dessa synpunkter. Bland de organisationer som gav vittnesmål fanns också Donors Offspring. I propositionen föreslås införandet av en ny 6 § i . Denna paragraf innehåller bestämmelser om faderskap till barn som har kommit till genom insemination. Mueller tillägger särskilt i lagrådsremissen att i 6 § i jämställs muntligt och skriftligt samtycke till insemination, medan inseminationslagen kräver skriftligt samtycke. Det torde finnas väl så starka skäl för att kräva skriftlighet när det gäller faderskapsreglerna som när det gäller inseminationslagen. Vi instämmer i regeringsrådet Muellers påpekande och anser att skall stadga om skriftligt samtycke. Lagrådet kritiserade remissförslagets övergångsreglering, såsom stridande mot den allmänna principen att nya regler i materiellt hänseende normalt endast äger giltighet beträffande förhållanden som uppkommit efter den nya lagens ikraftträdande. En enligt vår mening riktigare princip än den lagrådet i stället för remissförslaget förordade är att den nya 6 § i endast äger giltighet för inseminationer som skett efter lagens ikraftträdande. I proposition 1984/85:2 föreslås i lag om insemination att givarens anonymitet skall hävas, om barnet, när det nått tillräcklig mognad, så begär. Att barnet skall ha rätt att få grundläggande uppgifter om givarens etniska ursprung och genetiska hälsa kan eventuellt ges lagstöd, men att häva givarens anonymitet anser vi vara felaktigt. Anonymiteten ger dels legalt skydd för spermagivaren, dels minimeras effekterna av att en tredje part kommer in i familjen. Utan anonymitet kommer det dessutom att bli betydligt svårare att finna lämpliga spermagivare på grund av att deras anonymitet kan röjas och de kanske subjektivt kan uppleva sig tvungna att ikläda sig faderskapets förpliktelser. I lag om insemination stadgas vidare att inseminationen endast får utföras vid allmänt sjukhus under överinseende av specialist i gynekologi och obstetrik. Endast om man uppfattar läkaren som en samhällets representant bör sådana föreskrifter finnas. Det nu diskuterade lagförslaget berör principiellt utomordentligt väsentliga frågor nämligen om samhället (staten) skall ha rätt att kontrollera förhållanden som berör människors allra mest privata sfär. Det har hävdats att frågan om insemination inte kan betraktas som den enskildes angelägenhet därför att åtgärden berör en tredje part, barnet, vars intresse staten anser sig i dessa fall behöva skydda. Till detta kan sägas att inget barn någonsin kan välja sina föräldrar. Att vid insemination stadga om viss kontroll av de blivande föräldrarnas lämplighet kan däremot leda till att toleransen för människors rätt att fritt grunda familj uppluckras. I förlängningen kan alltså den allra yttersta konsekvensen komma att bli att barnalstrande steg för steg ställs under statlig kontroll. Till detta kommer att lagförslaget ytterligare uppluckrar läkarens från staten självständiga ställning till förmån för rollen som företrädare för staten. Detta kommer inte minst till synes i förslaget om förbud för privatpraktiserande att företa insemination. Den vetenskapliga utvecklingen på fertilitetsområdet kommer att erbjuda nya metoder för att häva infertilitet. En del av dessa kommer givetvis kunna användas så att de skapar allvarliga etiska problem. Enskilda människor brukar dock mycket klart reagera mot oetiska beteenden. Konventioner som fördömer missbruk brukar dessutom vara betydligt effektivare när det gäller att hindra en sådan utveckling än lagar som stiftas utan ursprung i konventioner. Till detta kommer att missbruk av medicinsk kunskap snarare har satts i system av företrädare för statsmakter än av enskilda. Den familje- och arvsrättsliga regleringen Det är uppenbart att nya tekniker för att häva infertilitet skapar förhållanden, som kräver förändringar i den familje- och arvsrättsliga lagstiftningen. Att som motionärer i detalj fastslå vilka förändringar som bör genomföras i denna typ av lagstiftning är inte möjlig. Därför bör uppdra åt regeringen att se över denna typ av lagstiftning och inför framlägga erforderliga förslag. Med hänvisning till vad som ovan anförts yrkar vi 1. att beslutar att i I kap. skall införas en ny paragraf, 6 §, med nedanstående lydelse: Har insemination utförts på modern med skriftligt samtycke av hennes make eller annan man som bodde tillsammans med henne under äktenskapsliknande förhållanden och är det med hänsyn till samtliga omständigheter sannolikt att barnet har avlats genom insemination, skall vid tillämpningen av 2-5 §§ den som har lämnat samtycke anses som barnets fader. Denna lag träder i kraft . Lagen skall dock inte gälla i fråga om inseminationer som har utförts före ikraftträdandet. 2. att beslutar att avslå förslaget till lag om insemination, 3. att beslutar att avslå förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980: 100). 4. att begär att regeringen ser över och låter utreda de frågor av familje- och arvsrättslig natur som kan bli aktuella med hänsyn till att barn tillkommer genom artificiell insemination. () () () () () () PER STENMARCK (m) . () () () i