mot · G702381 · 1984-01-13 00:00:00 — De kommunala befogenheterna med avseende på näringslivet är bara i några undantagsfall reglerade i speciallagstiftningen. Sådan lagstiftning finns i fråga om turistväsendet och ifråga om sysselsättning för handikappade. I övrigt är man hänvisad till den allmänna kompetensbestämmelsen i kommunallagen (KL). Den bestämmelse som reglerar kommuns kompetens lyder: Kommun och landstingskommun får själva vårda sina angelägenheter. Innebörden av det i och för sig vaga uttrycket sina angelägenheter framgår dels av förarbetena till den lagändring varigenom stadgandet fick sin nuvarande innebörd, dels regeringsrättens praxis i besvärsmål. Utredningen av den kommunala kompetenslagstiftningen har i sitt betänkande Kommunerna och näringslivet (SOU 1982:20) lämnat en redogörelse över gällande rätt. Utredningens förslag har inte lett till några lagändringar om den kommunala kompetensen. Huvudregeln är att en kommun inte får stödja ett enskilt företag. Det medför att kommunen inte får subventionera ett visst företags markförvärv. Vidare får kommunen inte gynna ett visst företag på så sätt att konkurrensen sätts ur spel. Från huvudregeln finns vissa undantag som bl. a. innebär att en kommun får vidta åtgärder som syftar till att allmänt främja näringslivets utveckling inom kommunen. Detta förhållande kan ibland vålla tolkningssvårigheter om vad som kan menas med främjandet av näringslivets utveckling. I det följande skall ett exempel redovisas där man i en kommun med utnyttjande av denna möjlighet har ingått i ett engagemang som blivit ifrågasatt i den offentliga debatten. I det aktuella fallet har en kommun ingått vissa avtal med en bank i samband med köp och försäljning av fast egendom. I köpekontraktet överlåter banken i fråga en fastighet till kommunen, där banken på tillträdesdagen har förbundit sig att lämna ett lån om 1 milj. kr. Köpeskillingen är 1,1 milj. kr. Bland villkoren finns ett stadgande om att kommunen förbinder sig att av icke uthyra lokalerna till något företag som bedriver med banken konkurrerande verksamhet. I ett hyresavtal, som därefter upprättas, erhåller banken rätt att hyra de ovan angivna lokalerna tills dess att en planerad nybyggnation har färdigställts på annan tomt som kommunen har försålt till banken. I detta köpekontrakt uppges köpeskillingen för tomten till . Banken skall på tomten uppföra en fastighet som utöver erforderliga banklokaler även skall inrymma ett visst antal lägenheter. Till sju av dessa lägenheter förbinder sig kommunen att som hyresgäst teckna hyresavtal med banken. Beslutet i kommunens fullmäktige fattades efter votering. Beslutet har vunnit laga kraft. Orsaken till att kommunfullmäktiges beslut inte blev överklagat genom kommunalbesvär torde främst bero på oklarhet om hur kommunallagen skall tolkas i dylika fall. Vid en genomgång av rättspraxis har något fall där en banks markaffärer varit uppe till bedömning inte återfunnits. Däremot har i två andra rättsfall som berör banker besvär lett till undanröjanden av besluten i fråga (R 1970 C 108 och R 1982 ref. 2:86). Enligt direktiven till stat-kommun-beredningen skall beredningen ta upp frågan om kommunernas roll i närings- och sysselsättningspolitiken. Det förefaller vara lämpligt att i detta sammanhang låta klara ut i vilken omfattning kommunerna har kompetens eller skall ha befogenhet att ingå avtal i samband med köp och försäljning av fast egendom med det engagemang som framgår av det ovan angivna exemplet. Regeringen bör således genom tilläggsdirektiv till beredningen föranstalta om att så sker. bör göra ett uttalande av denna innebörd. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar hos regeringen anhålla om tilläggsdirektiv till stat-kommun-beredningen av den innebörd som angivits i motionen.