mot · G7021563 · 1984-01-25 00:00:00 — Försvaret av är en riksangelägenhet. De faktorer som konstituerar detta förhållande är många. I egenskap av huvudstad har ett betydande symbolvärde. I finns totalförsvarets högsta och centrala ledningsorgan i fredstid. Befolkningskoncentrationen gör försvaret av befolkningssvaga regioner beroende av en fungerande avtransport av personal och förband från . Infrastrukturen-hamnar, flygplatser, vägar m. m. - är viktig för en angripares förmåga att fullfölja en invasion. Den förhållandevis viktiga tillgången på förbindelser över gör området värdefullt liksom mottagningskapaciteten för luftburna och över havet transporterade invasionsstyrkor. Om ett angrepp i någon form riktas mot och därvid uppnår framgång inom något av ovan nämnda områden, kan det innebära att försvarsansträngningen såväl i östra som i andra hotade delar av landet riskerar att lida allvarliga avbräck. Det är således vitalt att utformningen av försvar ses ur ett rikstäckande perspektiv. Hot kan - och torde - riktas mot av såväl politiska som militära orsaker. Det är knappast möjligt att ett politiskt hot kan utlösa militära resurser. Försvaret av i vid bemärkelse måste lösas genom egna militära resurser. Militärt angrepp mot kan genomföras med alla typer av stridsmedel. Det säger sig självt att för att innesluta krävs betydande tillgångar på markstridskrafter som antingen via havet eller luften tillförts området. Detta kan ske först efter relativt omfattande operationer som kan ta . Å andra sidan torde det inte krävas särskilt stora insatser av små, lättrörliga specialförband för att tidigt skapa störningar och förseningar vid t. ex. mobilisering eller andra beredskapshöjande åtgärder. Våra egna försvarsansträngningar måste således kunna variera över tiden och innebära ett adekvat handlande för olika lägen och hot. Innan ett militärt angrepp sätts in mot landet bör vi i alla lägen räkna med att en angripare avdelar resurser för att störa/bekämpa ledningen. En kraftsamling mot den högsta, centrala och militära ledningen samt ledningen av mobilisering och flygstridskrafter, torde ge särskilt god utdelning för en 1 1983/84. Lämpliga förband för sådana uppgifter är diversionsförband av olika slag som samverkar med inom landet boende människor. Skydd mot sådana förband är ytterst svårt att åstadkomma inom ramen för ett fritt och öppet samhällssystem före beredskapshöjningar. För att åstadkomma ett tillräckligt skydd krävs en intim och i fred övad samverkan mellan polis, tull och egna militära specialförband. Nuvarande rutiner torde behöva överses grundligt. Krigsplanläggningen måste inriktas mot att tidigt och redan på låga konfliktnivåer säkerställa att militära specialförband (militärpolis, fallskärms jägare, kustjägare) finns insatsberedda i . För att på ett effektivt sätt kunna lösa sina uppgifter krävs att förbanden är övade för dessa samt att samverkan med främst fungerar smidigt. En förutsättning för att vi skall kunna avvärja en invasion är att försvarsmakten disponerar de resurser som tillförs vid allmän mobilisering samt att den understöds av ett samlat totalförsvar i övrigt. Om vi före ett krigsutbrott genomfört allmän mobilisering samt utgångsgrupperat försvarsmakten torde en angripares uppoffringar bli så stora, att möjligheterna att genomföra invasion - framför allt över havet - närmar sig gränsen för det acceptabla. Däri ligger försvarsmaktens krigsavhållande förmåga. Om en angripare ändock bedömer det som så vitalt att delar av eller hela det svensk territoriet måste innehas, inom ramen för en konflikt med huvudmotståndaren, ökar risken för att han angriper oss. Självklart strävar han i så fall efter att hålla kostnaderna för ett sådant angrepp på så låg nivå som möjligt. Sannolikheten är därför stor att han påbörjar ett angrepp innan vi genomfört mobilisering eller andra mera beredskapshöjande åtgärder. Oavsett hur ett sådant anfall genomförs krävs att vi kan genomföra en snabb och säker mobilisering. För försvaret av och är det av vital betydelse att mobilisering av avtransport av förband, resurser och värnpliktiga till dessa delar av landet kan ske. Mobiliseringen i - eller rättare möjligheterna att få ut personal ur till sina mobiliseringsplatser - är även av stor betydelse för försvaret av östra samt i viss mån även andra delar av landet, främst beträffande befälspersonal. Detta gör sammantaget att förmågan att snabbt och säkert i - oavsett operationsriktningar - kunna dels mobilisera förband och resurser, dels kunna avtransportera dessa jämte personal till mobilisering i andra delar av landet måste säkerställas. Det innebär i sin tur att militära förband tidigt måste vara gripbara för skydd av denna verksamhet. Förbanden måste både kunna lösa uppgifter inom luftförsvaret och genomföra markstrid, främst mot diversionsförband. Såväl vid operationer i omedelbara närhet som vid operationer i andra landsdelar, är innehavet av av stor betydelse. Tillgången till sjukvårdsresurser i samt förbindelserna över är därvid av särskild vikt. Vid ett direkt anfall mot östra är det för angriparen viktigt att snabbt tillförsäkra sig en erfoderlig styrketillväxt. Denna måste vara snabbare än den takt i vilken vi kan tillföra området egna förband. För att nå erforderlig styrketillväxt krävs därför bl. a. tillgång på hamnar. Ges angriparen dessutom möjlighet att disponera flygfält kan han genom luften ytterligare förbättra sin styrketillväxt. Sådana transporter genom luften kräver åtminstone ett temporärt lokalt luftherravälde. Av hamnar på ostkusten är hamn den som medger störst inlastningskapacitet, men det är också den hamn som har de besvärligaste navigatoriska förhållandena. Ett svagt försvar av - såväl inlopp med hamn som kringliggande flygfält - innebär självklart att ett direkt anfall mot kan bli lönsamt för en angripare. Därigenom uppstår en rad andra olägenheter som beskrivits ovan. Sammantaget måste således försvaret av tidigt säkerställa att en angripare inte snabbt når styrkeöverlägsenhet vid ett direkt anfall mot staden. Detta måste gälla oavsett om angreppet sätts in före eller efter det vi mobiliserat och utgångsgrupperat. Ett snabbt verkande inlopps- och flygfältsförsvar, med prioritet för inloppsförsvar, måste finnas redan i fredstid. Därvid kan nuvarande inriktning bibehållas, varvid särskilt två delområden måste ägnas speciell uppmärksamhet. Den ena är försvaret av inloppsförsvaret, dvs. skydd i vid bermärkelse mot attackflyg och diversionsförband som kan innästlas i skärgårdsterrängen för att slå ut våra fasta anläggningar (batterier, minstationer, radaranläggningar m. m.). Denna förmåga - att innästla - är väl dokumenterad och prövad genom de upprepade ubåtsincidenterna i östra . Härvid måste förslag och nuvarande inriktning fullföljas till minst de nivåer som där föreslås. Det andra är säkerställande av en tung artillerikomponent i mellersta skärgård. Härvid är i skärgårdsterräng med dess många öar och tunga robotsystem mindre lämpliga. Framtida inriktning av försvar Det är viktigt att en framtida struktur av försvar säkerställer ett smidigt och över tiden flexibelt utnyttjande av olika försvarskomponenter. Den måste präglas av en helhetssyn och ta hänsyn till riksbetydelse. Ett särskilt problem utgör den svåra övergången från ett fredligt tillstånd tills dess ett klart definierat hot kan urskiljas. Helheten i ett sådant hot kan inte alla gånger skönjas, vilket t. ex. ubåtsincidenterna kan tjäna som exempel på. Det är därvid viktigt att vi har sådana resurser till vårt förfogande att vi kan handskas med och klara av ett mångfasetterat och svårtydbart hot. Försvaret av är relativt sett starkt om man jämför med nästan alla andra europeiska huvudstäder. Detta är paradoxalt nog en fara för försvar , efterson det kan föranleda att en utveckling och modernisering och anpassning till möjliga framtida hot inte sker i erforderlig omfattning. Synen på t. ex. skärgårdsförsvaret ligger farligt nära ett maginot-tänkande. På kort sikt () måste i första hand brister inom följande områden rättas till: - Skydd mot diversionsförband, såväl för ledning (HL/CL) och mobilisering som fasta komponenter i skärgårdsförsvaret. - Försvar av mobilisering och av transport. Skydd mot diversionsförband måste bygga på en förbättrad utbildning av polisen och förändrade rutiner för dennas samverkan med övrigt totalförsvar samt organiserande av särskilda militära enheter (jaktförband). Dessa måste kunna sättas in i samverkan med polisen. Särskilda beredskapsavtal för dessa förbands personal bör slutas så att de kan inkallas efter behov och före mobilisering. Stommen i förbanden bör utgöras av vpl fallskärms- och kustjägare som är . Försvar av mobilisering och avtransport bör grundas på snabbmobiliserande förband som har förråd m. m. grupperade i i anslutning till samlingsplatserna för avtransport av inryckande till mobiliseringsplatser i och på . Dessa förband bör dessutom svara för skyddet av Mälarförbindelserna. Förbanden bör utgöra en blandning av infateri- och luftvärnsförband. Luftförsvaret av - främst i samband med mobilisering måste i första hand bygga på jaktflyg. När jaktdivisionen på utgår riskeras möjligheterna att basera jaktflyg i . Därmed uppstår en allvarlig lucka i försvaret av , även om en angripare vid insats av attack-, bomb- och transportflyg mot måste räkna med och således åtminstone temporärt förhindra - insatser av svensk jakt från baser i och . Det är därför ett starkt önskemål att åtminstone kunna tillfälligt basera jakt på . Helst bör medge en ordinarie basering av jaktdivision. Förändringar av nuvarande planering i enlighet med ovanstående innebär - 1-2 kompanier (100-300 man) specialförband för aktiv bekämpning av diversionsförband och bevakning av högsta och centrala ledningens uppehållsplatser i fred i samt för skydd av andra för totalförsvaret väsentliga objekt i , - förrådsställning av 2-3 bataljoner samt 2-3 luftvärnskompanier i varvid förrådsställning av ammunition särskilt måste uppmärksammas, - bevarande av som en bas som medger minst tillfällig basering och helst ordinarie basering för jaktflyg. För behoven på lång sikt () bör överbefälhavaren ges i uppdrag att inom ramen för perspektivplaneringen särskilt studera försvaret av i vid bemärkelse och mot bakgrund av möjligheterna att ett angrepp inleds innan mobilisering eller andra mera berédskapshöjande åtgärder beordrats. Detta bör ingå som ett underlag försvarsbeslut så att en principiell inriktning där kan tas. Med stöd av det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående inriktningen av försvar på kort sikt (), 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående särskilda studier av behoven på lång sikt för försvar inom ramen för perspektivplaneringen års försvarsbeslut. () () () () () () () () ()