mot · G7021351 · 1984-01-24 00:00:00 — m. fl. Rättstrygghet m. m. Alla människors lika värde och rättigheter är grunden för politik. Denna grundsats måste vara vägledande också för de rättspolitiska insatserna i vårt samhälle. I ett rättssamhälle, som skall ge trygghet åt alla medborgare, måste såväl det allmänpolitiska arbetet som de rättspolitiska insatserna präglas av respekt för individen. Rättssäkerhet måste garanteras alla. Det är särskilt viktigt att kriminalpolitiken inriktas på åtgärder som förebygger uppkomsten av brottsligt beteende. Av stor betydelse är att livsmiljöerna formas efter människornas behov och förutsättningar. För att ett samhälle skall kunna fungera måste det finnas lagar och förordningar som reglerar samhällets och individernas handlande. För att lagar skall respekteras är det nödvändigt att de bygger på normer för mänsklig samlevnad som är allmänt godtagna i samhället. Alla föreskrifter måste förankras i allmänhetens rättsmedvetande. De förändringar i lagstiftningen, som samhällsutvecklingen kräver, måste ske i nära samspel mellan lagstiftare och allmän opinion. Medborgarna måste ges effektiv upplysning om de lagar och föreskrifter som gäller i samhället. Kriminalpolitiken skall vara inriktad på att dels ge människorna skydd mot brott, dels hjälpa dem som begått brott att åter anpassa sig till samhällets gemenskap. Stöd och rättssäkerhet skall ges såväl åt den som utsatts för en lagstridig handling som åt den som begått en sådan handling. Allt arbete på kriminalpolitikens område måste sättas in i ett större socialt och allmänpolitiskt sammanhang och samhället utformas så att risker för brott så långt möjligt undviks. Vid behandlingen av den som begått brott är det av största vikt att individuellt anpassade åtgärder används. Dessa skall syfta till att bygga upp självförtroendet och stärka den enskildes känsla för ansvar för sina handlingar. Den offentliga sektorns expansion och förvaltningsorganens vidgade befogenheter har medfört att den enskilde blivit allt mer beroende av olika myndigheters åtgärder och beslut. Därmed har också svårigheten för den enskilde att överblicka beslutsprocessen och bevaka sin rätt ökat. Det är för den skull av stor vikt att samhället genom information, rådgivning och rättshjälp underlättar för medborgarna att tillvarata sina rättigheter. 1 1983184.3 sami. Byråkratisering måste motverkas, myndigheternas verksamhet förenklas och insynen vidgas genom decentralisering, öppenhet och ökad lekmannamedverkan. I regeringsförklaringen för den första icke-socialistiska regeringen angavs som ett av de viktigaste målen att bekämpa byråkratin. Deklarationen fick följande lydelse i detta avsnitt: Byråkratiseringen av vårt samhälle måste brytas. Kraftfulla insatser skall göras mot krångel, onödig centralstyrning och svårbegripligt myndighetsspråk. Konkret tog sig detta arbete uttryck genom tillsättandet av byråkratiutredningen. Utredningen hade i huvudsak fyra uppgifter. Den skulle pröva om ändringar kunde göras i sådana författningsbestämmelser som allmänheten uppfattar som omotiverade eller onödigt komplicerade. En annan uppgift gällde förbättrad information om samhällsorganens verksamhet, och hur myndigheterna på bästa sätt kan bistå medborgarna i deras kontakter med samhällsorganen. Myndigheternas språk var det tredje ämnesområdet som utredningen skulle syssla med. Det fjärde gällde en översyn av förvaltningslagen. Detta arbete följdes av en proposition till och har även lett till ett fortsatt arbete inom de olika departementen. Bland annat är boken en följd av detta arbete. Faran med en utveckling där människor känner att deras frihet och privatliv regleras allt mer är att en bristande respekt uppkommer för våra lagar. Detta kan även gälla lagar som är mycket viktiga i ett välutvecklat samhälle. Införandet av en lagregel för att styra människors beteende är inte någon enkel sak. Det finns ingen automatik i att medborgarna följer den införda regeln. Det krävs, för att så skall bli fallet, att lagregeln, i åtminstone någon grad, accepteras. Denna acceptans är naturligtvis beroende av hur lagregeln är utformad, vad som är bakgrunden till införandet, vilka sanktioner som följer på brott mot regeln m. m. Det är enligt vår uppfattning helt nödvändigt att dessa faktorer röner en större uppmärksamhet i lagstiftningsarbetet samt inte minst vid utfärdandet av tillämpnings- och kompletteringsföreskrifter hos våra myndigheter. Vårt demokratiska styrelseskick förutsätter att samhället garanterar medborgarna grundläggande fri- och rättigheter, samt att samhället slår vakt om de enskilda människornas integritet och rättssäkerhet. Det är därvid särskilt angeläget att de lagar som stiftas ges en enkel och entydig avfattning. Införandet av långtgående generalklausuler som ger domstolarna mycket stor frihet i sin rättsskipning inger betänkligheter. Särskilt den nya utformning som generalklausulen mot skatteflykt fått är från rättssäkerhetssynpunkt mycket tvivelaktig. Från centerhåll har därför i en särskild motion yrkats att skall besluta ändra klausulen till dess tidigare lydelse. Det är även oroväckande att allt fler fall anhängiggjorts vid , där anklagats för brott mot konventionen om de mänskliga rättigheterna. Fällande domar har i några fall avkunnats, vilket bör leda till att en översyn genomförs av i målen berörda lagar. Det är också angeläget att lagstiftningsarbetet, i högre grad än , bedrivs med hänsyn tagen till krav. Särskilda betänkligheter inger den socialdemokratiska regeringens agerande på lagstiftningsområdet sedan regeringstillträdet. Till höstriksdagen 1983 framlas i en proposition över 20 förslag varav endast två hade undergått den sedvanliga lagrådsgranskningen. Flera av de propositioner som förelagts har inte föregåtts av sedvanligt utrednings- och remissförfarande. Ett exempel på detta är förslaget om vinstdelning. Ett annat är löntagarfondspropositionen som föregicks av ett mycket märkligt remiss- och utredningsförande, med uppdelning på delförslag och starkt begränsad remisstid. Förslaget om särskilda avverkningskonton hade heller inte föregåtts av något egentligt utredningsförfarande av vanligt slag. Detta förslag drog dock regeringen tillbaka sedan bl .a. lagrådet framfört stark kritik från framför allt rättssäkerhetssynpunkt. Det är troligt att flera regeringsförslag skulle ha gått ett liknande öde till mötes om de föregåtts av en fullständig beredning. En omfattande debatt förekommer f. n. om frihetsfrågorna. Den alltmer komplicerade lagstiftning som en välfärdsstat av karaktär kräver kan leda till en känsla av ofrihet hos många människor. framställs i den allmänna debatten ofta krav på förbud och ingripanden från samhällets sida i konkreta frågor. Det är därför viktigt att regering och riksdag noggrant prövar sådana krav så att inte i och för sig angelägna åtgärder leder till från andra utgångspunkter oönskade konsekvenser. Enskilda förbud och ingripanden kan i sig vara mycket motiverade men ändå leda till helhetsresultat som inte är acceptabla. Utgångspunkten för vår inställning i dessa frågor är att åtgärder till förmån för samhällets svaga måste i viss utsträckning tolereras av de starkare. Ett samhälle som lämnar alla åt sitt öde är inte ett fritt samhälle. Det är särskilt det ökade inslaget av lagar där det överlåts åt rättstillämpningen eller åt olika myndigheter att forma det konkreta innehållet, som är oroväckande. Denna utveckling måste noggrant analyseras och bedömas. Det är en utveckling som leder till ett minskat folkligt inflytande och som kan innebära att förtroendet för vårt rättssystem minskar. 1 * 1983/84.3 sami. Polisen har viktiga uppgifter i vårt samhälle när det gäller rättstryggheten. Dess uppgifter att upprätthålla lag och ordning är av stor betydelse för den enskilde och för säkerheten i ett rättssamhälle. Detta innebär att stora krav ställs på de polisanställda. Olika undersökningar har visat att många upplever hårda påfrestningar i sitt arbete. Avgången från polistjänster har också varit oroväckande hög. synes dock rekryteringsläget vara gott vilket i viss utsträckning antagligen är en följd av den kärva arbetsmarknaden. Våldet mot polismän har ökat i en oroväckande omfattning, vilket utgör den kanske allvarligaste störningen i arbetsmiljön. Det är angeläget att polismännens arbetsmiljöfrågor uppmärksammas och att åtgärder vidtas för att underlätta deras arbete. Enligt vår uppfattning måste samhället se mycket allvarligt på våldsbrott mot polismän och beivra dessa med kännbara påföljder. Den rådande tendensen i samhället där nästan allt ordningsskapande överlåts till polisen bidrar till att försvåra polispersonalens arbete. Knappast någon är beredd att bistå en polisman som hamnar i en besvärlig situation vid ett ingripande. Människors civilkurage har avtagit och i stället kräver man att polisen skall ställa upp. Ordningsstörande aktiviteter kan i dagens samhälle ofta fortgå utan att någon är beredd att påtala det. Det krävs enligt vår uppfattning en förändrad inställning från allmänheten i dessa frågor. Polismakten måste få stöd i sitt tunga och slitsamma arbete för samhällets bästa. De enstaka fall där förlöpningar ägt rum av poliser måste naturligtvis också beivras i enlighet med gällande lagar. Vi anser att dessa fall dock kommit att få en alltför kraftig uppmärksamhet i den allmänna debatten. Poliskåren sköter, som helhet betraktat, sina arbeten på ett hedervärt sätt. Inom detta yrkesfält finns det precis som inom andra, ett fåtal människor som missköter sig. För den skull får inte hela kåren misstänkliggöras och anklagas. Flera fall där så skett har förekommit , vilket naturligtvis ytterligare försämrar polismännens arbetsmiljö. Det är särskilt allvarligt när man inte heller från ansvariga beslutsfattare inser vad följderna blir av ett närmast fientligt stämningsläge gentemot polismakten. För att undvika att sådana misstänkliggöranden uppkommer igen och får grogrund, är det enligt vår uppfattning bra att regeringen beslutat att låta polisberedningen titta på frågan om utredningarna av polisövergrepp. De centerledda regeringarna vidtog kraftfulla åtgärder för att komma till rätta med den besvärliga vakanssituationen på polisområdet. Situationen var särskilt besvärlig för . ökades således intagningen till polisutbildningen och var för budgetåren 1977/78, 1978/79, 1979/80 760, respektive 800 och 800. /78-1980/81 ökade antalet polistjänster med nästan 750. Tack vare dessa kraftfulla åtgärder från tidigare regeringars sida har man nu i stort kommit till rätta med vakanssituationen inom polisen. beslöt, efter förslag av den socialdemokratiska regeringen , att halvera polisutbildningen. Från sida motsatte vi oss detta. Vi ansåg att även fortsättningsvis 400 aspiranter borde antas. Vi krävde också en långsiktig plan för den fortsatta dimensioneringen av polisutbildningen. Vid behandlingen av vårt yrkande på en långsiktig plan anförde justitieutskottet (JoU 1982/83:20) bl. a. följande: Utskottet kan så till vida instämma i motionsönskemålen att utskottet finner det vara av stor betydelse för organisationen av arbete och därmed också för kvaliteten på den undervisning som där bedrivs att verksamheten kan planläggas för längre tidsperioder än och att elevantagningen sker någorlunda jämt över åren. Saken har enligt utskottets mening så stor betydelse för rekryteringsarbetet och polisverksamheten i stort att den bör närmare studeras. Utskottet utgår från att så kommer att ske inom ramen för polisberedningens arbete. Trots att någon sådan studie inte har presenterats fullföljer regeringen sin linje att anta endast 200 personer till polisutbildningen. har i sin anslagsframställning yrkat att 300 aspiranter får antas /84 samt att beslut fattas redan nu om rekrytering av 400 aspiranter för ettvart av budgetåren 1984/85 och 1985/86. Man hänvisar särskilt till att den rådande variationen i antagningen skapar problem för utbildnings- och rekryteringsverksamheten och att bättre planering erfordras. I budgetpropositionen redovisas att vi har omkring 1000 polismän som har genomgått grundutbildning och fullgjort s. k. alterneringstjänstgöring, men som ännu inte har fått tjänst inom ett polisdistrikt. Det är mot denna bakgrund som justitieministern bedömer att antagningen bör begränsas till 200 för både nästa och de därpå följande två budgetåren. Vi delar inte denna uppfattning. Uttalandet om de 1000 färdigutbildade poliserna kan rimligen inte tolkas så att dessa är arbetslösa. I stället torde förhållandet vara att de tjänstgör inom polisväsendet då ordinarie befattningshavare av olika skäl är förhindrade. Vi vill också hänvisa till den prognos för avångar bland polispersonalen för tiden (se tabell 2) tagit fram. Denna visar på en genomsnittlig avgång på drygt 400. Prognos för avgångar bland polispersonalen (utom personal i polischefskarriären) för tiden Avgångar av andra skäl Detta motiverar att styrelsens förslag till antagning /85 genomförs och att anslaget B 1. ökas med 10 milj. kr. bör regeringen återkomma med en plan som tillgodoser behovet av polisutbildning under resten av 1980-talet. Polisen står nu inför en omfattande reformering. Bland annat finns en särskild proposition om polisens organisation på bord. Vidare väntas en proposition med förslag till polislag avlämnas. Slutligen skall frågan om nytt resursfördelningssystem behandlas . Vi är i huvudsak positiva till det reformarbete i decentralistisk anda som nu står inför. När det gäller polisens organisation behandlar vi den i en särskild motion, i övrigt anser vi att återkomma när propositionerna föreläggs . I proposition 1982/83:158 föreslogs regeringen att åklagarväsendets regionala organisation skulle förändras. antog efter några smärre justeringar förslaget, vilket innebar följande. Landets nuvarande 21 länsåklagarområden skall med verkan från slås samman till 13 åklagarregioner. Ett stort antal motioner, framför allt från centerhåll, yrkade avslag på propositionen. Skälet till detta är att omorganisationen leder till en inte önskvärd centralisering. Den medför allvarligt försämrade möjligheter för de regionalt verksamma åklagarna när det gäller att hålla nödvändiga kontakter med övriga regionala myndigheter och med allmänheten. De får det också svårare med att utföra uppgiften som förundersökningsledare, och cheferna för regionerna får svårigheter att utöva tillsyn över de underordnade åklagarna i distrikten. Man bör heller inte bortse från att kostnaderna för den regionala åklagarverksamheten kommer att stiga till följd av att de geografiska avstånden ökar. Förslaget skall, som framgår ovan, genomföras per . Det finns därför möjlighet att utan några extra kostnader ompröva det fattade Enligt vår uppfattning bör så ske och således besluta att omorganisationen av länsåklagarverksamheten inte skall genomföras. Enligt beslut av består tingsrätterna normalt av en lagfaren domare och endast tre nämndemän. Vissa ändringar har också genomförts för länsrätterna och beträffande omröstningsreglerna. Från sida motsatte vi oss dessa ändringar. Vi anser att en bred lekmannamedverkan i våra domstolar är av stort värde av flera skäl. Först och främst utgör lekmannainflytande en garanti för att domstolarnas avgöranden ligger i linje med allmänna rättsuppfattningar i samhället. Av särskilt värde är lekmannamedverkan när det gäller bedömningsfrågor, t. ex. angående påföljdsval eller bevisvärdering. Lekmännens medverkan bidrar därigenom till att medborgarnas förtroende för rättskipningen upprätthålls. Vidare tillgodoser lekmännen medborgarnas intresse av insyn i domstolarnas verksamhet. har gett uttryck för, bl. a. i samband med införandet av nämndemannamedverkan i vissa mål i hovrätt och kammarrätt, att det från såväl allmänt demokratiska synpunkter som av rättssäkerhetsskäl är angeläget att nämnden har en så bred förankring i samhället som möjligt och en i politiskt hänseende allsidig sammansättning. Den genomförda minskningen innebär att den önskvärda allsidigheten och bredden har försämrats. Vi anser att detta är olyckligt och att därför bör ompröva sitt tidigare ställningstagande. Vid införandet av reformen uppstod en rad övergångsproblem. För att inte detta skall bli fallet vid en återgång till de tidigare gällande reglerna bör denna ske efter utgången av nuvarande mandatperiod. Brottsutvecklingen och dess orsaker Även om en viss avmattning i ökningstakten har kunnat skönjas , så har antalet anmälda brott ökat kraftigt . Antalet anmälda brott mot per 100000 invånare var enligt en (Brottsutvecklingen - lägesrapport ) 11897. Detta innebär (se tabell 1) att antalet brott i det närmaste fyrdubblats . Statistik av detta slag återspeglar inte hela verkligheten. anmäla olika typer av brott växlar, lagstiftningen har i vissa fall ändrats osv. Siffrorna måste därför studeras mot denna bakgrund. Delar av Tabell 2 ur BRä.s rapport 1983:5 Antal anmälda brott per 100000 inv. Det torde dock vara ofrånkomligt att brottsligheten ökat som redovisas ovan. visar dock en försiktig skattning att antalet brottsbalksbrott skulle stanna vid 790000. Detta skulle innebära en minskning jämfört med . Olika förklaringar till brottsutvecklingen kan anföras. Det är framför allt två faktorer som kan antas ligga bakom den långsiktiga utvecklingen. Den ena gäller tillfällesstrukturens betydelse. I och med det moderna välfärdsoch konsumtionssamhällets framväxt har tillfällena till att begå brott ökat. Också förändringar i brottslighetens struktur påverkas av denna. Exempel på sådana förändringar är bilismens stora ökning (tillgrepp av fordon, trafikbrott etc), tillkomsten av varuhus och snabbköp (snatterier, stölder), introduceringen av nya betalningsformer som checkar och kontokort (bedrägerier) etc. Den andra faktorn är den minskande informella sociala kontrollen som följt med nya levnadsmönster och med den förändrade familjestrukturen. Vad gäller de kortsiktiga variationerna kan olika faktorer anges. Ett antagande är att samband mellan konjunkturer och brottslighet existerar. Detta bygger på att har brottstoppar sammanfallit med lågkonjunkturernas dalar. Ett annat är att arbetslösheten lett till en ökande kriminalitet. En faktor som diskuterats livligt gäller narkotikamissbrukets betydelse. Man menar att ökningen av egendomsbrottsligheten (då narkotikan blev ett mer allvarligt samhällsproblem) och variationerna av dessa brott delvis förklaras av narkotikasituationen. De undersökningar som genomförts pekar på att narkotikamissbruket har en multiplikatoreffekt för individernas brottsfrekvens. Vad gäller våldsbrottsutvecklingen synes alkoholen vara av stor betydelse. Narkotikans roll för dessa brott är mer oklar. Självfallet finns det inte någon entydig bild på detta område utan alla försök till förklaringar måste förses med betydande reservationer. De förändringar i samhällsmiljön som blivit följden av centraliserings- och koncentrationspolitiken under främst , har också inneburit stora sociala problem och en otryggare uppväxtmiljö för barn och ungdomar. Genom befolkningsflyttningen tvingades många människor flytta från sina hemtrakter till snabbt växande förortsområden kring våra storstäder. Många har inte klarat av att bygga upp nya sociala relationer i det nya bostadsområdet, som ersättning för det sociala nätverk som slagits sönder genom omflyttningen. Många känner rotlöshet och främlingsskap i samhället. Anonymiteten innebär också en minskad social kontroll. Den starka uppdelningen i samhället mellan bostadsområden och arbetsplatsområden innebär att få vuxna människor finns i hemmiljön . Barn och ungdomar växer därför ofta upp utan större kontakt med andra vuxna än föräldrarna och skolans personal. Det materiellt färdigbyggda samhället innebär också att få tillfällen ges för unga och äldre att tillsammans uträtta något i närmiljön. Centraliseringen har också gått ut över människors möjlighet att påverka sin lokala miljö. Kommunsammanslagningar har inneburit att färre människor engagerats i det direkta beslutsfattandet som rör närmiljön. Avståndet mellan människor och myndigheter har ökat. Människors känsla av maktlöshet innebär också att ansvaret för den lokala miljön minskar. Situationen på arbetsmarknaden innebär att många ungdomar slutar skolan och går direkt ut i arbetslöshet. Detta ger en känsla av att vara överflödig i samhället, att stå utanför. Denna samhällsutveckling innebär att många barn och ungdomar växer upp i ett tomrum. Barn och ungdomars behov av spänning, identifikation och egenvärde som inte kunnat tillgodoses i vardagsmiljön har skapat efterfrågan på kommersiella fritids- och kulturutbud. Våldsutbudet i olika medier fyller behovet av spänning. I avsaknad av en vuxenvärld att identifiera sig med blir ofta film-, serie- och videohjältarna föredömen. Ungdomar blir på så sätt utsatta för dubbla budskap. I hem och skola finns en typ av normer och värderingar, medan helt annorlunda värderingar genomsyrar t. ex. videoutbudet, där våld ofta glorifieras och framstår som lösningar på de flesta problem och konflikter. I spåren i den allmänna liberaliseringsdiskussionen som fördes , följde en osäkerhet hos många föräldrar och inom skolan. Följden blev ibland en brist på normer och värderingar. Det var fult att påverka barn och ungdomar. Enskilda människors ansvar för sig själva och sin omgivning urholkades genom att samhället övertog allt fler uppgifter. har dock olika initiativ tagits för att bl. a. inom skolans område få en diskussion om normer och värderingar. Den erfarenhetsöverföring och normöverföring som borde ske från vuxna till barn och ungdomar i en stimulerande vardagsmiljö sker i stället i alltför hög grad via det kommersiella fritids- och kulturutbudet. Speciellt allvarligt är att så få vuxna manliga förebilder att identifiera sig med finns i barns och ungdomars uppväxtmiljö. Det gäller såväl förskola som lågstadieskola och i bostadsområdet . Det har länge funnits en tendens i samhällsdebatten att underskatta det personliga ansvaret hos människorna. Att enbart skylla en ökad kriminalitet på samhället innebär en nedvärdering av det personliga ansvarets betydelse i samhället. Även om den samhällsutveckling som beskrivits ovan inte har underlättat för människor att ta ansvar för sig själva och för sin närmaste omgivning, måste det personliga ansvaret betonas i större utsträckning. Det gäller inte minst att komma till rätta med den uppluckring av det allmänna rättsmedvetandet som fortlöpande sker. Brott som ej uppdagas och leder till åtgärder, innebär att handlingarna legitimeras. Accepterad småbrottslighet legitimerar i sin tur större brott. Samhället måste reagera mot brottslighetsutvecklingen som innebär hot mot enskilda människors trygghet till liv, hälsa och egendom. Samhället måste utformas så att människor får möjlighet att känna trygghet, påverka att ta ansvar för sig själva och sin närmiljö. De lokala miljöerna måste därför utmärkas av mångfald och vara överblickbara för den enskilde. Mål för samhällsutvecklingen som regional balans och ökat lokalt inflytande är viktiga i arbetet för att skapa en god samhällsmiljö. har också under en följd av år arbetat för ett decentraliserat samhälle med fungerande närmiljöer och ökad lokal demokrati. Särskilt om unga lagöverträdare När det gäller ungdomsbrottsligheten saknas statistik för ungdomar . Man kan dock på goda grunder utgå från att brottsligheten är stor även i åldersgruppen . Detta antagande styrks av uppgifter om , där av alla 15-åringar var misstänkta för att ha begått brott medan siffran för 25-åringar var , alltså en högre misstänkt brottslighet bland de yngsta. Bearbetning av den statistik som insamlades om icke straffmyndiga ungdomar visar att 1969 var återfallsfrekvensen inom alla brottskategorier förutom narkotikabrott större bland dem som var än bland de som var vid ingångsbrottet. (: Ungdomsbrott och återfall 1965-1975.)