mot · G7022442 · 1984-01-25 00:00:00 — m. fl. Handikappanpassning av kollektivtrafiken, m. m. Färdmedlens utveckling har medfört goda möjligheter till resor för folk i allmänhet. Det hör till saken att detta är en förutsättning för att man skall klara det dagliga livet. De handikappade, som ofta har svårt att förflytta sig ganska korta sträckor på grund av funktionshinder, behöver resa lika väl som andra. Kollektivt resande ger sociala kontakter och gemenskap och blir därför till en viktig del i normaliserings- och integreringsprocessen. För att öka de handikappades totala resemöjligheter är det därför angeläget att röja undan alla brister då det gäller färdmedlens utformning och anpassa den fysiska miljön i övrigt. Denna motion behandlar några angelägna frågor för de handikappade på kommunikationsområdet. Det gäller t. ex. att göra tågen och terminalbyggnaderna tillgängliga och anpassade för rullstolsbundna liksom att förbättra riksfärdtjänsten och de handikappades möjligheter att använda telefon. 1 trafikpolitiska beslut uttalades den klara målsättningen, att anpassa de kollektiva trafikmedlen också för handikappade. har transportrådet meddelat föreskrifter innebärande att endast hälften av järnvägsvagnarna skall uppfylla kraven för handikappanpassning fram . Resterande del skall enligt rådet inom . TPR:s föreskrifter ställer krav på förbättringar av tågen främst när det gäller synskadade, hörselskadade, allergiker och människor med lättare rörelsehinder. kommer tydligen de rörelsehindrade som har svårast för att utnyttja de kollektiva färdmedlen att vara utestängda från tågen. Den särskilda järnvägsvagn som enligt det trafikpolitiska beslutet (prop. 1978/79:99) SJ höll på att ta fram för att möjliggöra de rullstolsbundnas resor med tåg kom tydligen aldrig att tillverkas, vilket inte beklagas eftersom vagnen skulle bli onödigt dyr. Vi delar handikapprörelsens åsikt att tågen i allmänhet måste göras tillgängliga för rullstolsbundna. De största problemen för rullstolsbundna i detta sammanhang är att komma av och pä tågen och att kunna använda toaletten. En lyftanordning antingen på vagnarna eller i anslutning till terminal samt ett större toalettutrymme (vilket det exempelvis i vagn litt A 7 finns plats för) skulle utgöra en fullgod lösning för flertalet rullstolsbundna. Vi är väl medvetna om att regeringspropositionen tänkte sig en speciell vagn för rullstolsbundna. har TU i betänkanden /81:19 och /82:22 uttalat att redan de nya personvagnarna som successivt tas i bruk vid SJ i hög grad är anpassade till de handikappades behov och det talas om att en utvärdering av dessa vagnar bör göras innan ställning tas till särskilt handikappanpassade vagnar. Enligt vår mening behövs ingen utvärdering av detta slag. De rullstolsbundna kommer inte av och på tågen! Därför måste SJ åläggas att ta fram en lämplig lyft och modifiera toalettutrymmet i vagn A 7. Det finns alltså riksdagsbeslut på att färdmedlen i princip skall vara anpassade , och i TU:s betänkande 1982/83:19 uttalas bl. a. att denna tidsplan skall beaktas. Men någon myndighet som har det uttryckliga ansvaret för den omtalade anpassningens genomförande är inte utsedd, vilket alltså bör ske liksom att en plan för åtgärderna och genomförandet bör upprättas. Förslaget att permanenta försöksverksamheten med riksfärdtjänst fr. o. m. måste hälsas med tillfredsställelse. Det finns dock inte några skäl till begränsningar i antalet resor, eftersom de handikappade bör behandlas jämlikt i förhållande till resenärer i allmänhet. De ansträngningar som görs från trafikföretagens sida att med lågprissatsningar och bättre service uppmuntra till ökat resande måste också omfatta de handikappade som är nödsakade använda riksfärdtjänsten. har räknat med en kostnadsbesparing på genom begränsningsåtgärderna. Vi ställer oss i hög grad tveksamma till detta eftersom erfarenheterna visar att gjort fler än tre resor och då säkerligen har haft fullgoda motiv för sina resor. Det finns f. ö. en allmän erfarenhet att ransoneringar har en benägenhet att leda till maximalt uttag, varför man inte kan utesluta att kostnadsbesparingen vid begränsningsåtgärder i stället kan leda till motsatsen. Sammanfattningsvis motsätter vi oss föreslagna begränsningar i antalet resor, och säger nej till förslaget om höjd egenavgift beroende på färdmedel. Slutligen uttalar vi att handikapprörelsen även under den fortsatta försöksverksamheten skall ha inflytande i likhet med över riksfärdt jänstverksamheten. Bättre möjligheter att använda telefon Nya möjligheter till kommunikation för döva, dövblinda och talskadade har skapats genom texttelefon och förmedlingscentraler för dessa. Det är dock inte rätt att texttelefonabonnenterna skall drabbas av högre kostnader för innehav och användning av texttelefon. Förmedlingscentralernas öppettider är dessutom begränsade. Kostnaderna för innehav av texttelefon skall motsvara vad som gäller för andra telefonabonnenter. De handikappgrupper som har behov av telefoneringshjälpmedel, t. ex. hållare för telefonlur och /eller högtalartelefon, skall inte drabbas av merkostnader härför, varför vi föreslår att de som behöver sådana hjälpmedel erhåller dessa utan kostnader. Det i proposition 1976/77:87 till lämnade uppdraget att utarbeta en detaljplan för hur olika grupper handikappade skall få tillgång till telefon föranleder en påminnelse. Med hänvisning till det i motionen anförda hemställs 1.att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om handikappanpassning av tåg och terminaler, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om riksfärdtjänstens utformning, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om de handikappades möjligheter att använda telefon. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)