mot · G702484 · 1984-01-14 00:00:00 — Ökad samåkning med bil mellan bostad och arbetsplats En liknande motion väcktes , men den avslogs då under hänvisning till de nya reglerna för bilavdrag från . Utskottet menade att man inte borde ändra reglerna vid samåkning. Då de grundläggande problemen för villigheten att samåka fortfarande finns kvar, vill vi på detta sätt ånyo framföra förslag till förbättringar. Ur såväl energi- som allmänna miljösynpunkter är det önskvärt att resor mellan bostad och arbetsplats i största möjliga utsträckning sker med kollektiva transportmedel. Men speciellt i glesbygden är det tyvärr alltför ofta icke möjligt att utnyttja kollektiva trafikmedel för arbetsresorna, antingen därför att tidtabellerna inte anpassats till företagens arbetstider eller på grund av att avståndet fram till närmsta hållplats är oacceptabelt stort. I dessa fall måste som regel bil utnyttjas. Tyvärr är antalet personer (inkl. förare) i dessa bilar enligt gjorda undersökningar bara ca 1,25. Ur såväl energi- som allmänna miljösynpunkter är det därför synnerligen angeläget att söka åstadkomma en ökad samåkning. Men dess värre synes anvisningar beträffande avdrag vid taxering i de fall samåkning förekommer inte ha en stimulerande effekt. Snarare torde de medverka till att man smygsamåker, dvs. man samåker, men båda yrkar avdrag såsom om de åkte i var sin bil . Vid kontakter med de projektledare som vid har genomfört bl. a. försök att öka samåkningsfrekvensen vid vissa företag i har denna vår uppfattning bestyrkts. Projektledarna hävdar bestämt att samåkningen bara kan stimuleras genom gynnsammare regler för hur reseavdraget skall beräknas för dem som samåker. Låt oss referera de aktuella bestämmelserna, så som de är formulerade i anvisningar: Avdraget bör - om inte särskilda omständigheter föranleder annat - minskas med ersättning från medåkande. Avdraget per mil behöver dock inte minskas med mer än en fjärdedel för varje medåkande. Någon antydan om vad som skulle kunna utgöra särskilda omständigheter finns ej med i anvisningarna. Vad innebär detta? Låt oss ge ett exempel. Fyra personer, som alla disponerar bil, bor i närheten av varandra och arbetar på samma arbetsplats, som ligger 2 mil från bostaden. Antalet arbetsdagar var 220 för samtliga . Om de åkte var för sig blir avdraget (vi förutsätter minst 2 tim. tidsvinst per dag) 220 x 4 mil å 10:90 = 8976 x 4 skattskyldiga = . Vad blir effekten om de samåkte med kollega och vardera betalade honom /mil såsom ersättning? De tre medåkande kunde då vardera yrka avdrag med 220 x 4 mil å . x 3 skattskyldiga = . Den som använde sin bil mot ovan angiven ersättning från de med honom samåkande, fick göra avdrag enligt följande: x 4 mil å 10:20 = , men därifrån skulle dras vad han uppburit av sina tre medåkande, dvs. Hans bilavdrag blev därefter . Sammanlagda reseavdraget för dessa fyra personer blev alltså enligt RSV.s anvisningar bara . Detta bör jämföras med de . i reseavdrag som blir följden av att alla fyra åker med egen bil till jobbet. Tror någon att RSV:s anvisningar stimulerar till samåkning när det egentligen bara är samhället (stat och kommun) som tjänar på det? Endast i de fall medåkande betalat mer än 2:55/mil till bilägaren, uppstår ett visst netto för denne såsom ersättning för den minskade bekvämlighet som obestridligen uppkommer för honom vid samåkningen. Vi menar att RSV:s anvisningar är orimliga och stötande för rättskänslan. Vid statliga och kommunala tjänsteresor äger vederbörande tjänstemän rätt uppbära /km och passagerare utöver gängse kilometerersättning vid bilresa i tjänsten. Enligt vårt förmenande borde det kunna vara en rimlig avvägning mellan samhälls- och personlig fördel av samåkning om den, som håller fordonet vid samåkning, i vart fall finge uppbära motsvarande ersättning av sina passagerare, utan att detta påverkade hans rätt till avdrag för bilresor till och från arbetet. I ovan angivna fall skulle detta innebära att bilföraren finge reseavdrag med . (-.) och att hans tre passagerare sammanlagt fick dra av . En sådan lösning skulle innebära rimliga fördelar för alla parter och borde kunna stimulera till ökad samåkning och ärlig redovisning vid deklarationen. I detta sammanhang får man inte heller bortse från att bilhållaren automatiskt påtar sig litet extra belastning i form av något tidigare start och senare hemkomst, smärre avvikelser för att klara ärenden åt passagerarna, ökat slitage på bilen m. m. Vi kan också tänka oss ett annat alternativ för att åstadkomma rimligare avdrag för berörda resenärer vid samåkning, nämligen att medge medåkarna avdrag motsvarande årskostnaden vid kollektivresande i aktuell relation. Genom att de regionala huvudmännen nu bedriver samordnad trafik i alla län är det ju ganska lätt att få fram kostnaden för kollektivresande till arbetsplatserna. Detta alternativ skulle i de flesta fall ställa sig något gynnsammare - i vart fall för den som tillhandahåller bilen - men skulle å andra sidan underlätta arbetet för taxeringsnämnderna, som ju då bara hade att pröva huruvida tidsvinst om minst uppnås för den som medges bilavdrag. Det viktigaste är dock kanske att båda våra förslag sannolikt skulle leda till ärligare deklarationer än vad som är fallet, när två eller flera personer samåker till arbetsplatsen hela eller delar av året. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att regeringen verkställer en snabb översyn av reglerna för avdrag för kostnad för resor med bil mellan bostad och arbetsplats i syfte att stimulera till ökad samåkning.