mot · G7022266 · 1984-01-25 00:00:00 — Motion 1983/84:2266 m. fl. Kulturen är människans sätt att förstå verkligheten. Kultur växer fram i vardagstillvaron och kulturmönster bildas av allt det, som människan skapar: av tankar, ord, bild, form, rörelse och ton. Men också av arbete, traditioner, värderingar, normer och moral. Enkelt uttryckt av sättet att vara och leva tillsammans. Kulturen blir därför vårt sätt att möta, sortera bland och tolka alla de intryck vi möter i vardagen. Kulturen är det kitt som håller ihop vårt samhälle. 1 som är kärv - ekonomiskt och socialt - är ett levande och rikt kulturliv mer nödvändigt än . Varje människa är i behov av att tillhöra en gemenskap, ett socialt nätverk. Detta grundläggande mänskliga behov kan kulturpolitiken medverka till att uppfylla. Begreppet kultur betyder som bekant odling. Också i ett framåtsyftande kulturpolitiskt arbete finns det lärdomar att dra av det kulturarbete, som bönderna bedriver - inte minst genom den bokstavliga odlingsverksamheten. Det är inte alla växter som är välkomna på bondens åker. Där finns kulturväxter, men där finns också ogräs. Kulturväxter ger människan näring och livskraft, vidgar hennes möjligheter. Kvickrot breder ut sig på nyttiga växters bekostnad, förkväver och utarmar. Lantbrukaren plöjer och skogsbonden röjer - kultiverar och markbereder. Bönder går samman för att stödja varandra och tillsammans finna nya finurliga lösningar. På samma sätt borde det mänskliga kulturlivet fungera. Kulturupplevelser, som berör vårt innersta och som vi själva blir en del av, kan lyfta oss som människor. Stärka självkänslan, ge oss råg i ryggen, öppna nya möjligheter och bygga broar av samhörighet. Kulturlivet måste fungera så att det hjälper människan att systematisera, förklara och erövra sin egen verklighet. Kulturen skall fråga efter varje människas medhjälp, räkna var och en som en omistlig länk i en kedja där alla behövs. Kulturpolitiken liksom kulturpolitikens naturliga konsekvens; kulturlivet i den lokala miljön - måste ge de många människorna förutsättningar att själva bidra. Dela med sig av sina tankar och idéer, ta initiativ och ansvar, låta skaparlustan blomma - i samverkan skapa kultur. Varje människa har rätt att få vara ett aktivt subjekt - inte bara en passiv mottagare, ett objekt. Att ge alla människor tillgång till ett rikt kulturutbud är också angeläget. Konstnärliga uttryck ger perspektiv på tijlvaron. Poeter, bildkonstnärer och andra kulturarbetare hjälper oss att tänka i nya tankebanor, uppleva nya känslor och hylla nya värderingar. Litteratur, bildkonst, musik, teater, dans, film och andra konstarter lyfter tanken på färd, vidgar vyerna men ger också perspektiv på näraliggande förhållanden. Konstnärer roar och oroar, gör verkligheten synlig. Konsten uttrycker ofta en medveten viljeriktning, som människan i konstupplevelsen måste ta ställning till instämma i eller ta avstånd ifrån. Kulturarbetarna är dessutom en ovärderlig tillgång som inspiratörer och handledare åt de många amatörerna. Kulturen skall vara en levande och vital kraft i människors vardag. För att detta mål skall förverkligas måste kulturpolitiska insatser riktas till de miljöer, där människorna lever och arbetar - till närmiljöerna. Kulturpolitiken måste vara mångsidig och nyskapande. Den kan inte tillåtas stelna i sina former. Därför måste den ständigt prövas, utmanas och förnyas. Riksdagsbeslutet om den nya kulturpolitiken 1974 var banbrytande. De kulturpolitiska insatserna sattes på ett tydligare sätt än tidigare i samband med övrig politik. Riksdagspartierna var helt överens om målen förden nya kulturpolitiken. I proposition 1974:28 skrev dåvarande kultur- och utbildningsministern bl.a.: Människors levnadsstandard låter sig inte beskrivas endast i termer av materiellt välstånd. Möjligheterna till skapande aktivitet, till gemenskap och kommunikation är också väsentliga komponenter. Kulturpolitiken är således ett medel för att skapa en välfärd som utgår från ett vidare begrepp än tidigare De kulturpolitiska insatserna har därför som ett viktigt syfte att ge människor som sällan vågar resa krav på samhället en möjlighet till detta och därmed föra in dem i ett fruktbart samspel med samhället. , vars betänkande (SOU 1972:66) Ny kulturpolitik banade väg för proposition och riksdagsbeslut, betonade vikten av att den kulturpolitiska planeringen sker med hänsyn till vissa bakgrundsfakta, bl. a. uppgifter om olika gruppers kulturella situation samt allmänna socioekonomiska förhållanden. var enig i beslutet om de åtta kulturpolitiska målen, som alltsedan 1974 skall vara ledstjärnor för de statliga kulturpolitiska insatserna: - Kulturpolitiken skall medverka till att skydda yttrandefriheten och skapa reella förutsättningar för att denna frihet skall kunna utnyttjas. - Kulturpolitiken skall ge människor möjligheter till egen skapande aktivitet och främja kontakt mellan människor. - Kulturpolitiken skall motverka kommersialismens negativa verkningar inom kulturområdet. - Kulturpolitiken skall främja en decentralisering av verksamhet och beslutsfunktioner inom kulturområdet. - Kulturpolitiken skall i ökad utsträckning utformas med hänsyn till eftersatta gruppers erfarenheter och behov. - Kulturpolitiken skall möjliggöra konstnärlig och kulturell förnyelse. Kulturpolitiken skall garantera att äldre tiders kultur tas till vara och - Kulturpolitiken skall främja ett utbyte av erfarenheter och idéer inom kulturområdet över språk- och nationsgränserna. Riksdagsbeslutet gällde färdriktningen just för statens kulturpolitiska insatser, men de kulturpolitiska målen innebar en uppfordrande utmaning också för landsting och kommuner. Den nya statliga kulturpolitiken riktade ju blickarna på det lokala kulturlivet - på människors eget skapande, på gemenskap, på behovet av decentralisering och insatser för eftersatta grupper. Den nya statliga kulturpolitiken följdes av kulturutredningar och kulturpolitiska handlingsprogram i landsting och kommuner. tid för omprövning? är det principerna och riktlinjerna för den nya statliga kulturpolitiken fastställdes. Den nya kulturpolitiken är således inte längre ny. 1980-talets verklighet är en annan än det tidiga 1970-talets. Den nya statliga kulturpolitiken formades i , präglad av ekonomisk expansion. Bland ungdomarna var stark det låg i tiden att engagera sig för andra människor, i fattiga och förtryckta länder, i kommande generationer och här mitt ibland oss. Reaktionen mot kommersiella intressens försök att fånga människorna i en snäv nöjesvärld var spontan och stor. är det ekonomiska klimatet bistrare. Många ungdomar och många vuxna ställs inför arbetslöshet. Tryggheten i hembygden, förhoppningen kan då svikta. Sociala problem kan bli en följdverkan. Individualismen är en ledande ideologi. Fler och fler intryck utifrån tränger sig på - inte minst genom ständigt nya landvinningar på mediaområdet. Dialogen får, alltför ofta, stå tillbaka för en-vägs-information. Men den ofrivilliga fritiden - dvs. följden av arbetslöshet och förtidspensioneringar och fixeringen vid individen bryts mot andra strömningar i tiden. Människor går samman för att gemensamt ta framtiden i egna händer. ofta kooperativa, startas för att uträtta nyttigheter, ge människorna arbete och ingjuta framtidstro i bygden byn eller stadsdelen. På kulturområdet har nya former för verksamhet utkristalliserat sig. Reformarbetet har varit betydande. Politiken är inte följsamhet gentemot den utveckling, som sker runt omkring oss. Men pennan som präntar de politiska målen måste vässas mot den verklighet, som skall påverkas. har gått sedan den nya kulturpolitiken beslutades. Det är dags att utvärdera vad det i praktiken blev av de angelägna målformuleringarna att lyhört lyssna till vilka resultat människor i olika slags bygder kan avläsa av den nya kulturpolitiken. Det är dags att förnya de kulturpolitiska målen utifrån de förutsättningar, som 1980-talets verklighet bjuder. har gjort ett försök att följa upp den nya kulturpolitiken. Folkbildare, konstnärer och politiker har utifrån sina personliga erfarenheter skrivit debattartiklar. Många människor, både i och utanför SV:s led, har i en intervjuundersökning givit sin syn på kulturverksamheten , och . I hundratal har människor strålat samman för att samtala om kulturpolitik. Resultaten av gör inte anspråk på att vara generella slutsatser. representativa för svenska folket, eller ens för de särskilt studerade kommunerna. Kultur -84 Den nya kulturpolitiken i praktiken, tjänar likväl som väckarklocka i kulturdebatten. Kultur -84 bekräftar att den kulturella ojämlikheten är skrämmande stor. Ännu har inte den nya kulturpolitikens jämlikhets- och decentraliseringsmål uppnåtts. Människor i olika slags bygder, med olika bakgrund har olika förutsättningar att bl. a. få del av det utbud, som kulturarbetare och kulturinstitutioner svarar för. En mycket målmedveten decentraliseringspolitik fordras t. ex. som uppföljning på det statliga kulturmålet om decentralisering för att också landsbygdens, glesbygdens och de små tätorternas människor på allvar skall få chans uppleva konstnärlig kultur. Men Kultur -84 visar inte bara kontraster. När frågor ställdes om kulturlivet blev svaren samstämmiga: Människors längtan efter ett levande lokalt kulturliv och efter möjlighet att påverka kulturverksamheten är densamma i storstad och glesbygd. Både tätortsbor och landsbygdsbor lyfter fram kulturverksamheten i den lokala miljön, i närmiljön, som den mest väsentliga. - där vi samverkar med våra grannar, knyter kontakter och tillsammans utvecklar gemenskap - där vi möts över generationsgränserna - som gör hembygden spännande och attraktiv för tonåringarna som gör att tonåringarna inte alltid måste längta bort, in till centrum, in till stan, för att få vara med om något roligt - som ger oss ökat inflytande över hembygden - som gör oss väl förtrogna med livet i bygden . av kulturpolitiken ger inspiration till att efterlysa en genomgripande utvärdering av vad det i praktiken har blivit av statliga kulturpolitiska mål. En sådan utvärdering bör genomföras som en statlig, offentlig utredning med parlamentarisk sammansättning och syfta till att ge underlag för ett förnyat och vidareutvecklat kulturpolitiskt ställningstagande. 1983/84: 2266 Några frågor, som behöver besvaras av 1980-talets kulturutredning, kan anmälas: (Frågelistan gör inte anspråk på att vara heltäckande) Riksdagsbeslutet om kulturpolitikens mål fattades av en enig riksdag 1974. Glädjen inför den nya kulturpolitiken var stor och förväntningarna inför dess resultat var högt ställda. Vilka grupper av människor relaterat till bl. a. socioekonomisk tillhörighet och typ av bostadsort har i störst utsträckning fått del av de nya kulturpolitiska insatserna? Hur har resurserna fördelats mellan centrala, regionala och lokala insatser? En hel del av den kulturstatistik, som är känd, visar att det är människor med hög utbildning och höga inkomster, som i största utsträckning tillägnar sig kulturutbudet. Den statliga kulturpolitiken är tänkt att ta till vara de svaga gruppernas behov. Vilka avvägningar fordras ? En utgångspunkt för den förra kulturutredningen var att de ekonomiska resurserna för kulturpolitiska insatser då var otillräckliga. som har gått, sedan den nya kulturpolitiken trädde i kraft, har anslagen till kulturpolitiska insatser mångdubblats. har kulturpolitiken fått känna av ekonomiska åtstramningar men behoven av vidareutveckling är fortfarande stora. syn är att kulturinsatser måste få kosta. Kulturupplevelser är av oskattbart värde - de ökar i betydelse när det ekonomiska och sociala klimatet hårdnar. En lantbrukare i , intervjuad i av den nya kulturpolitiken, uttryckte sig så här: Tänk om mycket av det klart negativa som händer såsom stölder, drogmissbruk etc. står i ett direkt, logiskt följdverkanssammanhang till de impulser, som vårt kulturutbud ger, eller till avsaknaden av det, som kulturlivet borde ge ... Vilken prioritet är beredd att ge 1980-talets och 1990-talets kultursatsningar? Vilken hållning skall statsmakten inta till näringslivets antydan till intresse för att sponsorera seriös kulturverksamhet? Om prioriteringar inom kulturbudgeten tvingas fram - kan det lokala kulturlivet runt om i hela landet få stöd på bekostnad av anslag till kulturinstitutioner i ? En annan utgångspunkt för den förra kulturutredningen var att det då saknades metoder för att få till stånd en bred folklig kulturverksamhet. Den nya kulturpolitiken skulle främja kulturell aktivering i stället för kulturdistribution. Vilka erfarenheter kan avläsas i verkligheten? Hur har resurserna fördelats mellan de båda ändamålen? Vilka ringar-påvattnen-effekter har den nya statliga kulturpolitiken fått i landsting och kommuner? Vilken typ av insatser har mött det största gensvaret bland t. ex. s. k. eftersatta grupper? Vilken roll har folkrörelserna spelat? har genomfört två parallella projekt, Kultur i boendemiljö och Kultur i arbetslivet, som båda redovisas . Otvetydigt har projekten bidragit till att utveckla meto derna för kulturskapande i den lokala miljön. Tillsammans är båda projektens erfarenheter värdefulla bidrag till förfinade statliga insatser för kulturell aktivering. Bildflödet ökar, nya medier - vilka vi pä förhand naturligtvis inte känner till eller kan förutspå följdverkningarna av gör entré. Sedan det kulturpolitiska beslutet fattades 1974 har bl. a. videogram blivit realiteter i det svenska samhället och det i stor skala. Behovet av en samlad mediapolitik är akut. Hur skall statens medie- och kulturpolitik förenas i en och samma strävan? Förslag att införa reklam i televisionssändningar framförs. Vad skulle reklam i TV betyda för kulturpolitiska ambitioner och folkbildande roll? Hur tar vi till vara boken - det tryckta ordet - i de nya mediernas värld? Mötet med litteraturen innebär möte med ord, med språk, men också med tankar, idéer: Här tassar tiden stilla mellan tryck och ögon här bor livet mellan rad och rad här föds en tanke att slå följe med ett stycke denna dag - för att låna en strof ur dikt Bokrum. Varje bygd är värd sin egen bokhandel - kan den rätten tryggas ? Vilka är erfarenheterna av bokbuss kontra filialbibliotek? Vad betyder folkbildningen för att sprida skönlitteratur? Den nya kulturpolitiken skulle leda fram till konstnärlig och kulturell förnyelse. En förtrolig dialog mellan de yrkesverksamma konstnärerna/ kulturarbetarna och de många amatörerna skulle stimuleras. Vad har den nya kulturpolitiken inneburit för de professionellas möjligheter till utveckling och till trygga arbetsförhållanden? Vilka insatser för att främja amatörism har varit mest framgångsrika? I några sammanhang har en antydan till konkurrens och konflikt mellan professionella och amatörer kunnat skönjas. Hur har denna olyckliga tendens kunnat stävjas, hur undviks liknande incidenter ? Lyckade exempel på dialog, samverkan och ömsesidig stimulans mellan professionella och amatörer bör spridas såsom inspirationskälla för andra grupper. Riksdagsbeslutet om nya förutsättningar för folkbildningsarbetet är - i förhållande till beslutet om kulturpolitikens mål förhållandevis nytt. Folkbildningen - liksom folkrörelserna ur vilka studieförbunden har sprungit fram - är grundläggande tillgångar för det lokala kulturlivet. Den nya formen av statligt stöd till kulturverksamhet i folkbildningen öppnar möjlighet för de många människorna att, genom sina studieförbund, forma kulturverksamheten. Gemensamt skapande med fria, okonventionella uttryck, beprövad amatörism såsom amatörteater, amatör musik, körsång och mycket annat kan nu få uppmuntrande stöd. Kvar finns möjligheten att anlita kulturarbetare för framträdande med sång. musik, teater, dans. bildkonst och andra sköna konster, t.ex. i bygdegården eller på arbetsplatsen i den lokala miljön. Trots att riksdagsbeslutet om reglerna för statens stöd till folkbildningen fattades kan vi från studieförbunden konstatera intresse, engagemang och behov, som vida överstiger de resurser som det har varit möjligt för att ställa till folkbildningens förfogande. Vilka avvägningar är rimliga att göra ? Självklar förutsättning för levande lokalt kulturliv är bra samlingslokaler i de miljöer, där människorna bor. arbetar och lever. En starkare betoning av värdet av ett lokalt förankrat kulturliv leder ofelbart till ökat behov av bra samlingslokaler i närmiljöerna. Folkets hus och andra samlingslokaler är utomordentligt viktiga forum i sockendelar, tätorter, städer och stadsdelar. De behöver dock kompletteras med mindre lokaler, gemensamma för kvarteret eller för byn. för att det lokala kulturlivet på allvar skall kunna vitaliseras. Sådana initiativ är redan i full färd med att förverkligas genom såväl samlingslokalorganisationerna som kommuner och bostadsföretag. Det lokala kulturlivet är ytterst också direkt beroende av vilka möjligheter till medmänsklig kontakt och samverkan som boendemiljön skapar. Gemensamma angelägenheter måste finnas inbyggda i alla närmiljöer så att människor får anledning att mötas, samtala och tillsammans finna praktiska lösningar. I grannskapet måste människor helt enkelt bli oumbärliga för varandra, få ärliga förutsättningar att bygga samhörighet och solidaritet. När de första medmänskliga kontakterna är knutna kan kulturliv börja spira. I vilken utsträckning har de kulturpolitiska strävandena genomsyrat samhällsplaneringen och t.ex. de statliga insatserna för samlingslokalerna? Det åttonde och sista kulturpolitiska målet gäller erfarenhets- och idéutbyte i ett internationellt perspektiv. Det är en riktig tolkning att här räkna in det nordiska kultursamarbetet, som har sina rötter i de nordiska folkens gemensamma bakgrund och som betyder mycket för kulturell integritet i . Nordisk gemenskap ger styrka i kampen mot den internationella, främst angloamerikanska, masskulturen. Samarbete kring nordiska böcker, filmer, bilder, musikstycken, liksom samarbete i nordiska folkrörelser, ger igenkännandets glädje, möjlighet till identifikation. Samarbetet stärker vår motståndskraft mot de ytliga och falska budskap, som tränger sig på. Vilken roll har det nordiska kultursamarbetet. finansierat genom den nordiska kulturbudgeten, spelat? Hur kan medverka till att den gemensamma kulturbudgeten i tillförsäkras expansionsutrymme också i en ekonomiskt kärv tid? Vilken inriktning önskar vi från ge den nordiska kulturbudgeten ? Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs 1. att beslutar att hos regeringen begära en allsidigt sammansatt parlamentarisk utredning angående utvärdering av kulturpolitiska riksdagsbeslut och mål för framtida kulturpolitiska insatser, 2. att beslutar att hos regeringen begära att de i motionen framförda tankegångarna beaktas i direktiven till utredningen. () () () () () () () () () ()