mot · G7021392 · 1984-01-25 00:00:00 — Videovåldet upplevs av allt fler människor som ett stort hot, särskilt mot de yngre barnen. På många håll i vårt land har man känt det alltmer angeläget att försöka hindra de förråade tendenser som extremt videovåld inspirerar till. Sociala myndigheter, hem- och skolaföreningar, enskilda grupper bestående av föräldrar, lärare, kulturarbetare eller företrädare för ideella folkrörelser engagerar sig i kampen mot det häftiga spridandet av våld via videofilmerna. 1 höstas behandlades frågan här i då ett stort antal motioner från olika partier hade väckts med krav om mer aktiva insatser mot videovåldet. I avvaktan på yttrandefrihetsutredningens förslag ville inte på förslag vidta någon åtgärd. Regeringen skulle efter betänkandets avlämnande och remisstidens utgång återkomma till med förslag. Eftersom det finns anledning att med oro se den väldiga expansionen av förråande videofilm är det särskilt bekymmersamt att förflyter innan statsmakten är beredd att ta itu med problemet. De svårigheter som t. ex. videouthyrare och försäljare hade kvarstår. Till detta kommer att branschen expanderar mycket kraftigt och försäljningsställen växer upp likt svampar. Det är inte ovanligt att man på många orter har inemot dubbelt så många försäljningsställen för videofilm som man hade för bara . I ett tidningsreportage kunde vi läsa om att antalet skolbarn som har video hemma har mer än fördubblats . I har mer än vart fjärde barn video hemma. Tre av fyra barn har dessutom möjlighet att titta på video någon annanstans än hemma. I en just avslutad undersökning vid visas att väldigt många 9 15-åringar tittar på TV och video . Andra iakttagelser säger att videotittandet har gått ned mycket långt i åldrarna. I en rapport från i sägs att videotittandet påverkar barnen negativt. I rapporten påtalas också att sadistiska våldshandlingar förekommer allt oftare, även av s. k. bloddrypande slag. Vidare konstateras att över lag har hos barngrupper som ser mycket videovåld kunnat iakttas en mer våldsinriktad aktivitet i lekarna där både caratesparkar och strypgrepp ingår i lekformerna. En polisman från en medelstor svensk stad berättade att han i sin övervakande verksamhet beträffande olovlig försäljning av vi deofilmer har granskat utbudet i ett antal affärer. Trots en mer än 20-årig erfarenhet av polisyrket med uppgift att ta vara på både trafikoffer och människor som utsatts för våldsövergrepp ansåg han att det var inget i jämförelse med den råa sadism och det okänsliga våld som florerade i videoutbudet. Det är nu viktigt samhället och den lagstiftande församlingen tar sitt ansvar i en svår fråga. Mänskliga och sociala hänsyn måste vara vägledande då gränser för ett förråande utbud av videofilm måst sättas. Det finns en hämningslös och svårkontrollerbar marknad där nuvarande regler ålägger uthyrare och försäljare att fungera som censurinstans. Vederbörande köpmän har varken tid eller kompetens att klara en sådan uppgift. På grund av delvis olika utslag i fällande domar saknas en enhetlig påföljd i landet när det gäller brott mot nuvarande förordningar. I en sådan situation vore det riktigare att ha en förhandsprövning av liknande slag som förekommer när det gäller biograffilm. Det skulle ge enhetlig bedömning och förhindra att det extrema våldet släpptes ut i marknaden en marknad som inte bara når vuxenpubliken utan väldigt ofta mycket unga människor och inte sällan barn under skolåldern. Remisstiden och handläggningstid för regeringen när det gäller yttrandefrihetsutredningens förslag kommer att ta . Det finns därför anledning att med förtur bryta ut denna fråga. Med hänvisning till det anförda vill vi föreslå 1. att beslutar begära att regeringen med förtur hanterar problemet videofilm och våld m. m., 2. att beslutar att förhandsgranskning av videofilm skall ske på liknande sätt som sker med biograffilm.