mot · G80264 · 1984-10-24 00:00:00 — 1984/85 64-67 Vissa frågor rörande internationella adoptioner (prop. 1984/85:16) Under stycket När skall privata adoptioner vara möjliga? i propositionen framgår att det i fortsättningen skall vara möjligt för dem som avser att adoptera privat att använda sig av ett förmedlande organ som en svensk organisation samarbetar med i utlandet dvs. den svenska auktoriserade organisationens kontakt i utlandet. Enligt min mening bör det inte vara möjligt att privat använda den kontakten. Mina skäl är följande. Vanliga svenska sökande som gärna vill bli föräldrar till ett utländskt adoptivbarn måste få hjälp av en organisation. De allra flesta har inte de språkkunskaper, utlandserfarenhet eller resvana som fordras för att genomföra något så komplicerat som en internationell adoption. Adoptivföräldrarna själva har försökt underlätta för kommande adoptivföräldrar att få barn. De har gjort det genom att bygga upp egna organisationer med ett brett verksamhetsfält, inte bara enskilda adoptionsärenden. Mycket arbete har lagts ned för att få en bra fungerande verksamhet. En förutsättning för att få detta har varit den samlade kunskap och erfarenhet man har skaffat sig. En annan förutsättning är att de tidigare adoptivföräldrarna ju genom sina avgifter till organisationerna har finansierat det kostnadskrävande utlandsarbetet. Varför skall privatadoptanter med statens hjälp gratis kunna åka snålskjuts på de många adoptanternas samlade kapital? Det är inte möjligt att från reglera hur de utländska förmedlande organen skall arbeta säger socialministern i propositionen. Men vi måste väl själva ta ställning till hur vi ställer oss, inte bara hänvisa till eventuella utländska riktlinjer. Det bör naturligtvis vara möjligt för en svensk myndighet att ta hänsyn till om en utländsk myndighet av särskilda skäl vill hjälpa sökande till ett visst barn - men det som socialministern förespråkar är en generell lösning som får många egendomliga konsekvenser. Om man klart deklarerar att adoptioner från organisationskontakterna bara skall vara undantagsfall som gäller enskilda sökande som en viss kontakt aktivt vill hjälpa till ett visst barn så bör väl det räcka att gör en sådan viljeyttring och att får utarbeta de praktiska riktlinjerna. Men viljeyttringen bör vara klar - att det bara kan röra sig om enskilda undantagsfall. Jag vill också hänvisa till vad skrivit i sitt remissyttrande: 1 1984/85. Om det fortfarande blir möjligt för en familj att söka adoptivbarn privat genom organisationens utlandskontakter kan en familj t. ex. söka sitt andra adoptivbarn privat från den svenska organisationens utlandskontakt, genom vilken de fått sitt första adoptivbarn. Detta innebär risk för oetiskt utnyttjande av organisationernas kontakter. Adoptivcentrum har i sitt remissyttrande skrivit: Om staten godkänner privata adoptioner på någon av organisationernas kontakter kan det mycket lätt få som effekt att det uppstår en konkurrens mellan olika svenska sökande - mellan dem som har statliga intyg och dokument och de som går genom organisationerna. För den utländska domstolen eller myndigheten kan det te sig självklart att svenska staten har prioriterat de sökande som har statligt godkännande framför de andra. Om privatadoptanter skulle få medgivande att adoptera på en av organisationernas kontakter kommer de sökande som behöver organisationernas hjälp att ensamma få betala de kostnader som varit förenade med att bygga upp och underhålla kontaktarbetet. Företagsamma och resursstarka familjer får kostnadsfritt utnyttja en verksamhet som andra sökande finansierat. En annan fundering jag har gäller besvär, som dock inte på något sätt kommenterats i propositionen. Socialministern förutsätter att socialnämnden inte lämnar medgivande om den kontakt man som privatadoptant har tänkt sig använda av anses olämplig. Hur blir det vid ett överklagande över avstyrkt medgivande hos länsrätt och kammarrätt? Förutsätter socialministern även här att NIA:s rekommendation följs? Vad har förvaltningsdomstolarna för möjligheter att kontrollera de utländska kontakterna? Resultatet i länsrätt och kammarrätt kan bli att familjen/makarna får ett medgivande på en av staten olämpligförklarad kontakt. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om privat adoption, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen i övrigt anförts.