mot · G7022739 · 1984-04-02 00:00:00 — Motion 1983/84:2739 m. fl. Gymnasieskola i utveckling (prop. 1983/84:116) I propositionen dras riktlinjerna upp för en stegvis reformering av gymnasieskolan. Avsikten är att ett omfattande försöks- och utvecklingsarbete successivt skall leda fram till förändringar som gör gymnasieskolan bättre anpassad till dagens krav. Denna reformstrategi stämmer väl överens med tankegångar, sådana som de kommit till uttryck i de senaste årens motioner om gymnasieskolan. Sålunda skrev vi i motion 1981/82:1813: Det är viktigt att framhålla att skolan inte får komma i otakt . Förändringar i samhället och människans skiftande behov måste få återverkningar både vad gäller skolans struktur och innehåll. Problemet framstår ännu tydligare om man inte endast ser till att skolan skall anpassas till samhällsutvecklingen utan att den också skall ha en utvecklande roll som påverkar samhällsutvecklingen och ökar människors beredskap att möta kommande förändringar. Den problemanalys som gymnasieutredningen gjorde när det gäller den nuvarande gymnasieskolan stämmer i det mesta väl överens med synpunkter som har funnits både inom och utom skolan. Flera av de problem som aktualiseras är av ett sådant slag att de med fördel kan bearbetas genom en successiv utveckling utan att ingå i en stor och genomgripande reform. En fördel med en sådan successiv förändring är att de organisatoriska förändringarna kommer i ett skede då det upplevs som ett behov och inte ett tvång. En reform som innebär att både organisation och inre verksamhet skall förändras vid samma tillfälle leder erfarenhetsmässigt ofta till att frågor som berör det inre arbetet skjuts i skymundan medan de organisatoriska problemen kommer i förgrunden och upptar allt intresse. I och med SIA-reformen, vars konkreta beslut i huvudsak berört , inleddes ett helt nytt tänkande och en helt ny strategi för skolans utveckling. I stället för en centralstyrning genom detaljerade regler styr staten genom klart formulerade mål och riktlinjer. När det gäller frågor om resursernas användning och undervisningens organisation tilllämpas däremot ett lokalt ansvarstagande. För att möjliggöra och underlätta ett lokalt ansvarstagande har ett flertal delreformer genomförts bl. a. inom den statliga skoladministrationen och formerna för personalutveckling och lokalt utvecklingsarbete. Dessa konsekvensreformer berör också gymnasieskolan. Trots detta är gymnasieskolan fortfarande en i stora stycken centralt regelstyrd skolform. Det är dock fullt möjligt för att inte säga nödvändigt att skapa utrymme för ökat lokalt ansvarstagande och ett närmande mellan beslutsnivå och verkställighetsnivå inom ramen för nuvarande gymnasieskola. Modeller för ett sådant förändringsarbete finns att hämta i första hand inom . Även i vår partimotion om utbildning och forskning, 1982/83:948, fortsätter vi att utveckla dessa tankegångar. 1 den motionen konstaterar vi sammanfattningsvis att vill aktivt medverka till en reformering av den nuvarande gymnasieskolan för att i högre grad anpassa den till elevernas varierande behov vad gäller inriktning, innehåll, arbetssätt, arbetsformer och lokalisering med bl. a. en högre grad av anknytning till samhälle och arbetsliv. Mot denna bakgrund konstaterar vi, när vi nu tar del av regeringens proposition om gymnasieskola i utveckling, att denna i sina huvuddrag ansluter sig till de utvecklingslinjer presenterat redan tidigare. Trots detta har vi en rad förslag till förändringar och förtydliganden som vi utvecklar i det följande. 1 propositionen föreslås att ges i uppdrag att i samverkan med kommuner och länsskolnämnder utarbeta ett förslag till program för det fortsatta försöks- och utvecklingsarbetet. Enligt vår mening är det angeläget att detta program kommer till stånd och att det klargörs vilka beslut som kan fattas på de olika nivåerna, skolenheten, kommunen, länsskolnämnden och . Det råder f. n. en stor osäkerhet om vilka beslut som kan fattas på den lokala och den regionala nivån och detta verkar hämmande på utvecklingsarbetet. Strävan måste vara att fortsätta den decentralisering som kommit till uttryck i de senaste årens skolpolitiska beslut. Denna klara målsättning bör som sin mening ge regeringen till känna. En mer flexibel gymnasieskola I propositionen pekas på behovet av en mjukare övergång från till gymnasieskolan. Vi delar även här det synsätt som gäller en bättre förberedelse inför gymnasiestudierna och menar att dessa kommer att bli än mer angelägna ju större andel av 16-årskullen som går direkt till gymnasieskolan. Eftersom alltfler elever också kommer att få sina förstahandsval tillgodosedda bör det vara möjligt att, exempelvis genom temastudier, lokalt utformade tillvalskurser etc. inrikta verksamheten på ett visst sätt i årskurs 9, även om intagningsnämndernas beslut inte föreligger. Mot denna bakgrund bör redan nu besluta om en återgång till intagning till gymnasieskolan på vårterminsbetygen i årskurs 9. 1 * 1983/84. heter som redan redovisats är skäl nog för ett sådant beslut. En viktig förutsättning för denna mjukare övergång är att tillräckliga syo-resurser ställs till förfogande och detta underlättas av det beslut som fattat om tjänstekonstruktionen för skolans syo-funktionärer där dessa ges samma status i såväl gymnasieskolan som i det kommunala uppföljningsansvaret. En annan möjlighet att skapa en mjuk övergång till gymnasieskolan för sådana elever som har varit hänvisade till kommunernas uppföljningsansvar är en varvad utbildning eller studier på halvfart. Utbildning varvad med olika former av praktik har f. ö. många andra förtjänster som vi återkommer till senare i motionen men i detta sammanhang är de en förutsättning. Vi tillstyrker att en sådan bred försöksverksamhet kan komma till stånd men förutsätter att begreppet inom ramen för gymnasieskolans resurser i denna mening avser såväl den reguljära gymnasieskolans resurser som de resurser som står till buds för det kommunala uppföljningsansvaret. För att undvika missförstånd bör som sin mening ge regeringen detta till känna. Vi ställer oss positiva till propositionens förslag om tilläggskurser som ger möjlighet till fördjupning av vissa moment som tidigare behandlats i grundkurserna. Vi är även positiva till fördjupning i form av specialämne i årskurs 3 inom HS-sektorn och till ett återinförande av specialarbete i årskurs 3 på 3- och 4-åriga linjer. Däremot är vi något tveksamma inför den ökade arbetsbelastning i årskurs 3 som detta medför och till det utökade antalet veckotimmar i denna årskurs. Vi är medvetna om svårigheterna att finna en annan lösning, men menar att det bör ingå i uppdrag att också pröva möjligheterna till en omfördelning till övriga årskurser för att nå en jämnare arbetsbelastning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi tillstyrker förslaget att den pågående försöksverksamheten med högre specialkurser utvecklas till en påbyggnadsutbildning som enligt vår mening kommer att bli ett viktigt och värdefullt inslag i samhällets utbildningsutbud. Vi tillstyrker också att försöksverksamheten utvidgas till att omfatta alla län fr. o. m. kommande budgetår men tolkar förslaget så att planerings- och beslutsprocessen i kommuner och länsskolnämnder kan förläggas så att påbyggnadsutbildningar i de tillkommande länen kan startas redan fr. o. m. . Det finns vidare anledning förmoda att verksamheten kommer att få en sådan omfattning att det krävs ytterligare tillskott till gymnasieskolans lilla ram, och vi återkommer till detta under . Under detta avsnitt saknar vi ett mer ingående resonemang om den långsiktiga pedagogiska utvecklingen i gymnasieskolan. Föredragande statsrådet konstaterar att dagens ämnessplittring på de teoretiska linjerna ofta skapar en otillfredsställande arbetssituation. Det motverkar elevernas möjligheter att tillämpa ett arbetssätt som är undersökande och fördjupande. Ett sätt att möta detta är naturligtvis att öka inslagen av koncentrationsläsning, och vi tillstyrker den delen av försöksverksamheten. är det angeläget att se till att detta arbetssätt inte får till följd att man studerar ett ämne eller del därav, t. ex. inför ett prov och då endast skaffar sig ytliga kunskaper som sedan snabbt glöms bort. Även vid koncentrationsläsning är det nödvändigt med en återkommande inlärningsprocess med repetitioner av viktiga avsnitt. Först på detta sätt blir kunskaperna bestående. Ämnessplittringen kan också motverkas genom att flera ämnen hålls samman. På det sättet blir det lättare att knyta an till elevernas verklighetsuppfattning och till det sätt på vilket kunskaperna tillämpas ute i det praktiska arbetslivet. I detta sammanhang vill vi också aktualisera gymnasieskolans språkprogram. De elever som kommer att söka till gymnasieskolan har under hela sin högstadietid läst efter den nya läroplanen Lgr 80. Det innebär i sin tur att de i många fall endast läst ett främmande språk, nämligen engelska. I stället för tyska eller franska har de valt lokala tillvalskurser. Trots detta är de behöriga att söka till gymnasieskolans samtliga linjer och möter då i vissa fall två nybörjarspråk. För dessa elever blir arbetsbelastningen orimligt stor. Det är också en angelägen strävan att bredda gymnasieskolans utbud av C-språk till att omfatta språk som, med utvecklade internationella kontakter, inte minst inom handelns område, ter sig naturliga och nödvändiga. Strävan måste vara att eleverna uppnår funktionell språkfärdighet i de språk de läser i gymnasieskolan. Mot denna bakgrund bör få i uppdrag att se över gymnasieskolans språkprogram. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. har i olika sammanhang, i motioner och i programform, pläderat för ett ökat inslag av praktiska moment i all undervisning. hälsar vi med tillfredsställelse den vidgade försöksverksamhet som kan komma till stånd. Vi vili gärna peka på det försök som pågår i och som kommit till genom ett centerinitiativ i kommunen. Det är många som anser att skolan är alltför isolerad och saknar en koppling till arbetslivet. Det finns starka önskemål om bredare och mer omfattande kontakter med arbetsplatser av olika slag. För att kunna välja yrkesinriktning på ett mer genomtänkt sätt önskar många ungdomar tillfälle till inblick i flera olika yrkesområden. Om tillfälle härtill kan ges innebär det att gymnasieutbildningen på ett bättre sätt kan förbereda för arbetslivet. Frågan om praktik handlar emellertid inte enbart om förberedelser till arbetsliv som direkt följer på gymnasieutbildningen. Det ligger ett betydande allmänt utbildningsvärde i att skolan på ett mer aktivt sätt öppnar sig mot samhället. En strävan att knyta studierna närmare till skeendet i närsamhället och i nutiden kommer enligt alla tillgängliga erfarenheter att upplevas mycket positivt. Samtiden och omgivningen måste bli ett av skolans främsta läromedel. Från många håll riktas nu kritik mot framför allt gymnasieskolans teoretiska linjers bristande knytning till arbetsliv och omvärld. Vissa förstärkningar och effektiviseringar av studietiden torde kunna göras. Dessa skulle kunna nyttjas för aktiva perioder ute i arbetslivet. Ur arbetsmarknadssynpunkt kan det vara av stort värde att kontakt med och inskolning i arbetslivet kan ske . 1 ett besvärligt sysselsättningsläge kan detta vara avgörande för möjligheterna att få arbete efter avslutad skolgång. Det är därvid viktigt att praktiken kan utformas på ett sådant sätt att de teoretiska kunskaperna kan komma till praktisk nytta som praktiken skall ge ökad stimulans till de teoretiska studierna. I detta sammanhang måste också belysas om införandet av praktikinslag innebär ett sådant värde att en förlängning av de nuvarande teoretiska linjerna kan accepteras. Praktikplatstillgången är en begränsande faktor för många utbildningar. Det är också angeläget att få belyst hur administrationen av en mer omfattande praktik kan lösas. Mot denna bakgrund tillstyrker vi propositionens förslag om att öppna möjlighet till försöksverksamhet med praktik på alla gymnasieskolans linjer och linjelika utbildningar. I detta sammanhang vill vi dock markera att riktpunkter per läsår inte skall uppfattas som en övre gräns, utan att praktikens omfattning får avgöras av de lokala förutsättningarna i form av tillgång på praktikplatser av god kvalitet och försökets utformning i övrigt. Vad som här anförts om praktikens omfattning bör som sin mening ge regeringen till känna. Under denna rubrik vill vi gärna lyfta fram ett avsnitt ur propositionen där föredragande statsrådet skriver: Enligt min mening måste man också fråga sig om den datorisering, automatisering och robotisering som håller på att växa fram kommer att göra det möjligt att även simulera viktiga arbetsprocesser inom skolans väggar. I stället bör samarbetsformer befästas och utvecklas mellan skolan och olika branscher, företag och arbetsplatser, bl. a. för att skolan skall få tillgång till sådan kvalificerad och dyr utrustning, som den knappast själv kan skaffa. organiseras som jag har nämnt viss yrkesinriktad utbildning i form av arbetsplatsförlagd utbildning. Det är enligt min mening både nödvändigt och önskvärt att ytterligare yrkesinriktad utbildning organiseras på liknande sätt. Det gäller särskilt utbildningarnas avslutande delar där arbetsplatsförlagd utbildning kan bli ett naturligt steg ut i arbetslivet. Vi gör det därför att detta är en bekräftelse på att även regeringen nu ansluter sig till de åsikter som fört fram, senast i vår motion till årets om utbildning för arbete (1983/84:989) där vi också ger våra förslag ett konkret innehåll med lärlingsutbildning och andra former av företagsförlagd utbildning. Där säger vi bl. Från sida är vi beredda att satsa på lärlingsutbildning som en fullvärdig utbildningsform, helt likvärdig med övrig gymnasieutbildning. Det är angeläget att lärlingsutbildningen inte byråkratiseras eller omgärdas med hindrande begränsningsregler i den utsträckning som regeringsförslaget synes antyda. Självfallet är det också mycket angeläget att den ökar i omfattning. Vidare anför vi: I den mån man inom företag och institutioner av skilda slag i ökad utsträckning kan påta sig utbildningsansvar för de mycket stora ungdomsgrupperna med utbildningsbehov måste detta hälsas med tillfredsställelse. Även det förhållandet att den gymnasiala yrkesutbildningen står inför betydande krav i fråga om modernisering av maskiner och annan utrustning utgör enligt vår mening ett vägande skäl att åter satsa på förnyade utbildningsformer förlagda till företagen. Det kommer att dra betydande kostnader för stat och kommun om man exempelvis skall följa upp den modernisering av den industriella maskinparken som datorisering och automatisk processtyrning i ökad utsträckning innebär. Det är också viktigt att det i den kommande försöksverksamheten ges stort utrymme för kunskaper om små- och egenföretagandets villkor i samhället. Detsamma gäller alla de hantverksyrken som, trots insatser , hotar att försvinna. Vad som här anförts om den yrkesinriktade utbildningen bör som sin mening ge regeringen tili känna. Samarbete mellan gymnasieskolan, komvux och arbetsmarknadsutbildningen Under detta avsnitt redovisas på ett utförligt sätt samarbetsmöjligheterna mellan gymnasieskolan och Komvux, medan däremot AMU behandlas mycket kortfattat med hänvisning till organisationsöversynen inom arbetsmarknadsverket med anledning av . Vi menar att detta är olyckligt för den försöksverksamhet som skall inledas och som borde inkludera samtliga de tre utbildningsanordnarna. Genom minskningen av antalet 16-åringar kommer förutsättningarna inom' många kommuner att vidmakthålla ett brett utbildningsutbud inom gymnasieskolan att minska. Då skapas utrymme för en ordning där det grundläggande och långsiktiga behovet av arbetsmarknadsutbildning anordnas inom eller i anslutning till gymnasieskolan. Frågorna om likvärdighet, pedagogisk ledning, utveckling och uppföljning får då en naturlig lösning inom gällande ramar för skolväsendet. Förutsättningar skapas också för att upprätthålla en väl differentierad gymnasial utbildning på mindre och medelstora orter. En sådan ordning skulle också, inom försöksverksamhetens ram, kunna utvecklas även inom områden är de demografiska förändringarna inte leder till att gymnasieskolans organisation är hotad. Vad som här anförts om samarbete mellan de olika utbildningsanordnarna bör som sin mening ge regeringen till känna. Även här vill vi lyfta fram en mening ur propositionen: Om inte gymnasieskolan utformas så att den står öppen för samtliga ungdomar kommer kraven i stället att öka på insatser inom uppföljningsansvaret. På samma sätt är det med de något äldre ungdomarna. Om inte gymnasieskolan dimensioneras så att den ger utrymme även för äldresökande och om inte tillräckliga ramar anvisas för påbyggnadsutbildningar kommer motsvarande anspråk att ställas på insatser i form av ungdomslag eller andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder. De ungdomar som inte kan ges en avslutad utbildning i gymnasieskolan kommer i stället att efterfråga utbildning i Komvux eller senare i AMU. Då vi dessutom, genom gjorda erfarenheter, vet att dessa alternativa insatser ställer sig betydligt kostsammare för samhället är det anmärkningsvärt att regeringen inte vill acceptera de förslag till utvidgade ramar som vi i nu fört fram. Vi föreslog en sådan utvidgning med anledning av regeringens proposition om vissa sysselsättningspolitiska åtgärder och i samband med budgetpropositionen /85. Vi beklagar att en majoritet i , bestående av socialdemokrater och moderater, nu enats kring en, visserligen i förhållande till budgepropositionen förhöjd, men ändå klart otillräcklig nivå för /85. När det gäller avsteg från ramarna för /85 menar vi att det bör vara möjligt att göra omfördelning från lilla ramen till stora ramen för en utökning av i första hand TI- och TN-sektorerna och i andra EM-, JST- och VSK-sektorerna. På motsvarande sätt bör det vara möjligt att omfördela från den stora ramen till den lilla, och då i första hand för en utökning av platserna för högre specialkurser. bör ge regeringen till känna att denna befogenhet bör ges till . Vidare bör det ankomma på länsskolnämnderna att inom givna länsramar göra motsvarande omfördelningar. För de kommande budgetåren, 1985/86 och 1986/87, vidhåller vi våra förslag från motion 1983/84:1243. Där föreslog vi en utökning för vartdera året med 7 000 årselevplatser inom stora ramen och 3 000 platser inom den lilla. Tillskottet till lilla ramen avsåg då minimiramen för högre specialkurser. I den nu aktuella propositionen har regeringen företagit vissa förändringar i systemet med elevplatsramar som gör det svårt att redovisa jämförbara alternativ till regeringens förslag. Vi har då valt att räkna samman förslagen i stora och lilla ramen och konstaterar då att regeringen /86 föreslår en sammanlagd utökning med 6 490 årselevplatser i förhållande till budgepropositionen 1984. Här föreslår vi 10 000 årselevplatser (7 000 + 3 000). För /87 föreslår regeringen, med samma beräkningsgrund, en planeringsram som med endast 400 årselevplatser överstiger den planeringsram som redovisades i budgetpropositionen 1984. Även här är vårt förslag en utökning med 10 000 årselevplatser (7 000 + 3 000). Vid beräkningen av elevplatsramar har vi inte i något fall tagit hänsyn till de eventuella förändringar som kan uppstå vid behandling av proposition 1983/84:118 om fristående skolor på gymnasial nivå. Med hänvisning härtill hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs rörande behovet av att klargöra vilka beslut som kan fattas på olika nivåer, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs rörande decentralisering som fortsatt grund för reformarbetet, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs rörande utnyttjande av både gymnasieskolans och uppföljningsansvarets resurser, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad motionen anförs rörande uppdrag till att prö va möjligheterna till en omfördelning för att nå jämnare arbets fördelning, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad motionen anförs rörande uppdrag till att gö ra en översyn av gymnasieskolans språkprogram, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad motionen anförs rörande praktikens omfattning, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad motionen anförs rörande yrkesinriktad utbildning, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad motionen anförs rörande samarbete mellan olika utbildnings anordnare, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad motionen anförs rörande möjlighet till omfördelning mellan och inom elevplatsramar för /85, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs rörande utökning av antalet årselevplatser för /86 med 10 000 platser, 11. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs rörande utökning av planeringsramen för /87 med 10 000 platser. () () () () () () () () () ()