mot · G7022653 · 1984-03-13 00:00:00 — Förenkling av myndigheternas föreskrifter, anvisningar och råd (prop. 1983/84:119) Regeringens proposition 1983/84:119 om förenkling av myndigheters föreskrifter, anvisningar och råd kommer inte för . 1 allt väsentligt är den värd ett positivt mottagande. Eftersom flera omständigheter gjort att jag kommit att engagera mig inom detta område, särskilt då medborgarnas hjälplöshet mot tilltagsna och hjärtlösa myndigheter, dristar jag mig att kommentera propositionen tämligen utförligt. Beträffande förslaget till lag (s. 2) förefaller det tyvärr beklagligt att det ägg som hönan värpt under de därpå följande 26 sidorna ter sig ganska oansenligt, ja, så oansenligt att kanske alltför få av dem saken berör kommer att märka och förstå skillnaden mot vad som gäller. Det torde därför komma att erfordras en utförlig bruksanvisning (se prop. s. 17) till dem det vederbör, i form av en koncentration av texten på s. 328. Den bör för säkerhets skull korrekturläsas av justitieministern själv, så att inte någon trollar bort hans goda föresatser. (s. 3) Det är glädjande att konstatera att justitieministern inser risken med ramlagar. Man kan kanske hoppas att han i fortsättningen ser till att inga nya sådana tillkommer och att befintliga sådana överarbetas och ges erforderlig konkretion exempelvis den alldeles värdelösa hälso- och sjukvårdslagen. (s. 5) Förhoppningsvis antar helt eller delvis justitieministerns förslag och bör i så fall ta fasta på justitieministerns löfte att återkomma med förslag om vilka kompletterande föreskrifter regeringen bör bemyndigas att besluta om. (s. 6) bör observera vad justitieministern här säger om att anvisningarna till kommunalskattelagen (1928:370) har lags karaktär. I så fall finns det skäl att noga överväger om förändringar härutinnan skall göras av , eftersom det är som stiftar lag här i landet. Detta bör ske omgående (se s. (s. 7 8) Jag kan tyvärr inte dela justitieministerns här förfäktade uppfattning att myndigheter får besluta anvisningar utan något uttryckligt bemyndigande bara därför att man hoppat över skaklarna i samband med uttalanden under förarbetena till konsumentkreditlagen (1977:981). (s. 8 9) Katalogarian över problem med den nuvarande ordningen är underbar i sin uppriktiga självkritik. Den skulle kunna införas i lagboken som pendang till domarreglerna och utdelas som obligatorisk 1 1983/84. läsning för alla myndighetspersoner i landet. Själv borde justitieministern tilldelas guldmedaljen för berömliga gärningar i 8:e storleken. (s. 9) Begränsningskungörelsen bör hållas vid makt, men inte kunna användas av sabotera av fattade beslut. Översynsförordningen borde däremot skärpas. (s. 10) omfattar 3 000 sidor, delvis med fin stil. Till detta fogas 3 000 sidor (!) i SFS och 9 000 sidor i av myndigheterna utgivna författningar (3 500 stycken). Summa summarum blir detta 15 000 sidor för den stackars allmänheten. Börjar någon möjligen nu inse hur barockt det här samhället har utvecklats? bygger rättskipningen på principen att okunnighet om lagen friar ej från straff. Sanningen är att ingen längre kan lagen. kunde folk i alla fall Tio Bud (vilket kontrollerades vid husförhör), men med den nutida skolundervisningen är det väl si och så även med detta. lag, vilken för mig fortfarande framstår som ett eftersträvansvärt föredöme (se min motion 1983/84:392), omfattande 260 sidor (förutom register) med ganska stor stil, är både läsvärd och läsbar. Om man kräver av allmänheten att den skall känna till LAGEN, så måste sagda allmänhet eller varje till myndig ålder kommen medborgare kunna begära att få sig tillsänd ett personligt exemplar av lag med telefonkatalogen. (s. 11) Det är klart bättre att regeringen själv ger ut föreskrifter i stället för myndigheterna och att bemyndigandena till dessa begränsas hårt. Under inga omständigheterbör myndigheterna själva få ge ut föreskrifter, som innehåller straff- eller vitesbestämmelser av något slag. Bäst är emellertid att propositioner med lagförslag, som berör allmänheten, inte presenteras för förrän beredningen gått så långt att såväl hithörande förordningar som fullt utarbetade verkställighetsföreskrifter finns med i propositionen och kan behandlas och beslutas av . Varken regeringen eller någon myndighet bör få fastställa straffbestämmelser eller vitén. Erfarenheten har visat att myndigheter saknar omdöme i dylika ting. (s. 19) Regeringen bör föreskriva att termen anvisningar i en äldre författning bör vara utmönstrad . (s. 19) Denna uppenbara sanning gläder mig personligen mycket, eftersom jag vid 1981/motionerade om just detta (motion 1981 /82:327), nämligen att myndigheterna skulle åläggas att vid utfärdande av bestämmelser gentemot medborgarna styrka på vad sätt rätten härtill tillkom dem. Detta skulle kunna medföra att mycket ohägn stävjades. (s. 20) Förslaget om förteckning (resp. utrensning) av myndigheternas regler tillstyrkes varmt, i enlighet med den metod justitieministern anger. Om de gör svårigheter kanske man kan skynda på processen genom att införa belöningar till dem, som kan avskaffa flest regler . (s. 21 22) Förslaget att regeringen begränsar rätten för myndigheterna att ta in ovidkommande material i sina författningar tillstyrks. randet av hänvisningar i form av noter eller litteraturförteckningar är en alternativ metod. (s. 23) Jag delar justitieministerns uppfattning att regeringen har både rätt och skyldighet att vaka över den normgivning som den själv har delegerat till sina underlydande myndigheter. Om regeringen inte har tillräcklig tid till detta kanske justitiekanslern kunde hjälpa till? (s. 2425) Justitieministern påpekar också att den språkliga utformningen av myndigheters regler måste förbättras. Det är så sant som det är sagt. Men det rör sig inte bara om den språkliga utformningen utan emellanåt också om sa/cinnehållet. Somliga myndigheter utger på eget bevåg broschyrer till vägledning för allmänheten. Författarna till dylika broschyrer vet emellanåt inte vad de talar om utan använder felaktiga begrepp. Intill dess envar medborgare har en egen lagbok måste det anses likvärdigt att ha inhämtat kunskap ur av offentlig myndighet utgivna broschyrer eller liknande meddelanden. Alla myndighetspersoner, som har att skriftligen kommunicera med allmänheten, bör ha undergått tentamen på regeringsformen. Det kan också vara skäl att här påminna om att JO gjort berömvärda insatser för att förbättra den kommunala språkvården och bör hedras härför. De s. k. språkvårdarna i ger jag dock tyvärr inte mycket för. Vårt offentliga språk behöver bli klarare men inte för den skull nödvändigtvis torftigare. Under hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att beslutar att i fortsättningen ej stifta ramlagar, 2. att beslutar att anvisningar till kommunalskattelagen i fortsättningen skall utfärdas i lagform, 3. att beslutar att myndigheter fortsättningsvis får utge anvisningar och föreskrifter endast efter uttryckligt bemyndigande av , 4. att beslutar utdela ett exemplar av lag till varje hushåll i , med årliga kompletteringar allteftersom lagen ändras, 5. att ger regeringen till känna att inga myndigheter själva får ge ut föreskrifter, som innehåller straff- eller vitesbestämmelser av något slag, 6. att ger regeringen till känna att propositioner med lagförslag även bör innehålla textförslag till erforderliga förordningar och verkställighetsföreskrifter, 7. att ger regeringen till känna att det i alla förordningar och föreskrifter skall anges med stöd av vilket bemyndigande dessa utges, 8. att bifaller förslaget i proposition 1983/84:119 om förteckning av (och utrensning i) varje myndighets nuvarande regelsamlingar, 9. att ger regeringen till känna att den biträder justitieministerns uttalande att regeringen har både rätt och skyldighet att övervaka den normgivning den själv har delegerat till underlydande myndigheter och att den därigenom är ansvarig inför för denna.