mot · G7021958 · 1984-01-24 00:00:00 — I kommitténs betänkande MBL i utveckling redogörs utförligt för fackliga krav om utvidgning av informations- och förhandlingsrätten och för kravet att utsträcka dess rättigheter till koncernnivå. Den redogör också för erfarenheten av den begränsade fackliga vetorätten i entreprenadfrågor och för fackliga krav om utökad vetorätt. Men kommittén nöjer sig med att lägga fram två förslag: förbud mot innehållande av intjänt lön vid konflikt och återställande av . som tak för utdömande av strejkskadestånd. I övrigt hänvisar kommittén förnöjt till att det nu slutits s. k. medbestämmandeavtal på både den statliga och kommunala sektorn och att SAF och LO/PTK slutit ett s. k. utvecklingsavtal om medbestämmande. Kommittén är särskilt nöjd med att samtliga avtal i någon form innehåller bestämmelser som möjliggör medbestämmandeombud och grupper som samarbetar med cheferna i företagens och myndigheternas linjeorganisation. Kommittén markerar fredsplikten som en orubblig grund för klassamarbete i nya former, även om det kläs i andra termer. Kommitténs motiveringar för att inte lägga fram fler lagändringsförslag är att man först måste avvakta att de centrala s. k. medbestämmandeavtalen omsätts i lokala avtal. Precis vad SAF vill ha. Hur kommer det att ta innan alla avtal finns? Hur länge skall det sedan dröja innan en ny kommitté utvärderat hela den juridiska snårskog som växer fram innan den kommer med några ändringsförslag? behöver bara ställas för att visa hur orimligt det är att nu inte omgående förbättra den lag som alla fackligt förtroendevalda på lokalplanet är besvikna över. Borgarregeringarnas passivitet när det gäller arbetsrättsfrågorna var förståelig, men harvi arbetarmajoritet och en socialdemokratisk regering. Oponioner och krav från bl. a. fackliga kongresser visar att det finns förväntningar om bättre arbetsrättslagar. En rättighetslag som grund för rättighetsavtal Vpk är kritiskt mot begreppet medbestämmande. Kapitalister och lönarbetare har oförenliga klassintressen. De kan inte bestämma gemensamt. Däremot kan facket genom självständig kamp tvinga fram eftergifter av arbetsköparna och påverka deras beslut. För att lönarbetarna lättare skall kunna hävda sina intressen i dagskampen och kampen för långsiktiga mål behövs rättighetslagar. Sådana lagar underlättar också förhandlingar om rättighetsavtal där facket kan påverka utan att bindas upp av företag och myndigheter. Den kamplinje som vpk företräder förutsätter andra begrepp än medbestämmande och medansvar. När det är mörkt blir alla kattor grå. Suddiga begrepp är en del av den borgerliga hegemonin. Klarspråk är fundamentalt i ideologisk och politisk offensiv - mot högerkrafterna. Vpk anser att nedanstående demokratiska rättigheter i arbetslivet skall tillföras lagstiftningen. - Utvidgad förhandlingsrätt och informationsrätt i alla frågor utan undantag att gälla även pä koncernnivå. Förhandlingsrätten måste omfatta alla frågor som den fackliga organisationen vill ta upp till förhandlingar, alla undantagsregler i lagen måste slopas. Informationsrätten skall kunna utnyttjas utan att fackliga representanter blir belagda med sekretess av företag och myndighet, därför måste lagtexten ändras där informationsrätten beskärs av sekretessreglerna. - Lagstadgad strejkrätt för lokal och central fackförening. All lagtext som förhindrar lokal och central fackförening att tillgripa strejkvapnet måste slopas. - Vetorätt för fackföreningar. Lagen måste kompletteras med vetorätt för fackföreningar i följande frågor: Företagsnedläggningar, rationaliseringar, avskedanden och omplaceringar; i alla entreprenadfrågor; i data- och rationaliseringsfrågor. - Rätt för fackförening att anordna möten pä betald arbetstid. - Forskare som anlitas av central eller lokal facklig organisation skall ha fritt tillträde till arbetsplatsen. Skall förhandlingsverksamheten för en fackförening vara meningsfull krävs att fackföreningen inte hindras att vidta stridsåtgärd, när den anser det Strejken är arbetarnas och fackföreningens främsta motvikt mot arbetsköparnas makt och ägande till produktionsmedlen. I lagen bör därför inskrivas att lokal och central facklig organisation har rätt till stridsåtgärder. Däremot bör lagstiftningen beröva arbetsköparna möjligheten att tillgripa lockout. Maktförhållandet mellan kapital och arbete är i grunden oförändrat. De senaste årens erfarenheter har givit otaliga exempel därpå: företagsnedläggelser, avskedanden, rationaliseringar, permitteringar etc. I kraft av sitt ägande till produktionsmedlen har kapitalägarna en nästan total överlägsenhet i frågor av avgörande betydelse för löntagare, regioner och hela samhällsekonomin. Allt tal om jämställda parter med motsvarande konfliktverktyg - strejk och lockout - som balanserar varandra, är felaktigt och grundar sig på en borgerligt influerad samhällsanalys. Avtalsrörelsen ställde dessa odemokratiska missförhållanden i centrum. - SAF- lockoutade nästan 800 000 arbetare. Ett fåtal kapitalägares representanter - SAF: s ledning-kunde med sin storlockout ställa arbetarna utan försörjning, ytterligare försämra landets produktionsmöjligheter odh därmed allvarligt riskera folkhushållets resurser för framtiden. Löntagarna, som i själva verket representerar folkmajoriteten och utgör basen för produktion och välfärd i landet, har strejkvapnet som sitt enda verktyg i kampen om fördelningen av produktionsresultatet. Strejken är arbetarnas enda och sista vapen i en arbetskonflikt. De anställda drar tillbaka sin arbetskraft som kapitalet behöver för att berika sig. Kapitalisterna äger naturtillgångar, energin, kapitalet, fabrikerna och varorna. Behärskar forskning, tekniken och handeln - ja, hela grunden för nationens liv och framtid. Människan måste arbeta för att klara sin försörjning och vara med och bygga landet för framtiden. SAF hotar de arbetande till deras existens genom en lockout. Medan arbetarnas försörjningsmöjligheter hotas genom lockout, hotar strejken endast den rikes/kapitalägarens möjligheter att berika sig. Strejk och lockout är inte jämförbara vapen mellan jämbördiga parter. Därför kräver kommunisterna att lockout skall förbjudas genom lagstiftning. Lagstiftningen måste göra en klar skillnad på lockout och strejk. Så är inte fallet . är det enda västeuropeiska land som i grundlagen ger arbetsgivarna rätt att använda lockout. I andra länder är lockouten starkt begränsad eller förbjuden. I , , och måste arbetsgivarna t. o.m. betala lön till dem som lockoutas. Fackligt förtroendevalda känner det som en tung börda att behöva gå emot sina egna medlemmar, när dessa tvingas ta till strejkvapnet för att ge uttryck för berättigade krav. Lagen måste ge möjligheter för fackligt förtroendevalda att kunna solidarisera sig med medlemmarna, när dessa tvingas till konflikt. klasslagar med strejkförbud satte en kraftig hämsko på den fackliga kampen. har strejkförbudet skärpts ytterligare. i svensk lagstiftning har dessutom införts anvisningar om att deltagande i strejk kan utgöra saklig grund för avskedanden. Sådana anvisningar finns i lagen om anställningsskydd som antogs 1973 och i medbestämmandelagen (MBL) som beslutades . Strejkrätten är en av de mest grundläggande demokratiska fri- och rättigheterna. En kämpande fackföreningsrörelse och arbetarrörelse kan aldrig godkänna inskränkningar i strejkrätten eller att strejkande skall kunna avskedas. Orsakerna till strejkerna finns i huvudsak hos oresonliga arbetsköpare. Rättmätiga krav från de arbetande motarbetas och gör situationen ohållbar, vilket utmynnar i strejk. Oresonliga arbetsköpare kan provocera fram en konflikt och sedan med stöd av lagen avskeda de strejkande. Lagen och anvisningarna i lagen om anställningsskydd och medbestämmandelagen måste förändras. kommunisterna kräver att deltagande i strejk aldrig får utgöra saklig grund för avskedande. Rätt till politisk verksamhet pä arbetsplatserna Rätt till politisk verksamhet tillhör de grundlagsfästa demokratiska fri- och rättigheterna. Men i arbetslivet begränsas eller förnekas denna rätt i kraft av äganderätt och myndighetsbeslut. Arbetsköparna bedriver politisk verksamhet på arbetsplatserna genom att påverka de anställda med sina värderingar. Denna rätt skall också de anställda och deras fackliga organisationer ha. Alla fackliga frågor är i grunden politiska frågor - även när de förs fram av partipolitiskt obundna organisationer. Rätt till internationella solidaritetsmanifestationer Kampen mot de transnationella bolagen och stöd för sociala och nationella befrielserörelser spelar en växande roll i den fackligt-politiska kampen i alla länder. Internationella solidaritetsaktioner skall kunna genomföras utan hänsyn till lagstiftningen i andra länder. Förändring i arbetsrättslagstiftningen kräver även att förtroendemannalagen förändras. Följande riktlinjer bör ligga till grund för förändringar av förtroendemannalagen. - Lagen utsträcks till att omfatta möjligheter att ta till vara medlemmarnas intressen i mer allmänna samhällsfrågor liksom politisk verksamhet. - Den fackliga organisationen skall ges rätten att bestämma omfattningen av tidsåtgången för det fackliga uppdraget. - Rätten till fackliga möten på betald arbetstid skrivs in i lagen. - Den fackliga organisationen skall ha rätt till tillträde till de arbetsplatser där det finns medlemmar och de fackliga experter som den fackliga organisationen anlitar skall ges samma rättighet. - Facklig organisation, som företräder minst en femtedel av de anställda, skall omfattas av lagen om facklig förtroendemans ställning. - Sanktionsbestämmelserna, som kan ådömas facklig organisation eller förtroendeman, skadestånd enligt förtroendemannalagen skall utgå ur lagen. För att facklig-politisk kamp skall bli framgångsrik måste man hålla fast vid Företagsdemokrati förutsätter samhällsägande, planhushållning och socialism. Planhushållningen bör utgå från ramplanering, självständighet för företagen och de anställdas självstyre. Fackföreningarna måste som de anställdas intresseorganisationer vara fristående från ägande och förvaltning i företagen men i övrigt ha stora rättigheter att påverka utvecklingen. Varje diskussion om arbetarmakt och arbetarstyrda företag som inte utgår från att man skall avskaffa kapitalets - främst storkapitalets ägande och makt leder till illusioner och till att lönarbetarna och fackföreningarna knyts hårdare till de kapitalistiska företagen och myndigheterna. Man kan inte skilja frågan om kampen för makten i företagen från frågan om makten i samhället, dvs. över statsapparaten och över produktionsmedlen. Kapitalismen är ett system för maximering av profiten. Det stora kapitalet äter upp det lilla. Företag som inte ger ägarna tillräcklig profit läggs ned. Det ändras inte genom medbestämmande, medägande, medansvar och genom att fackföreningarna tar ett huvudansvar för rationalisering, personalpolitik och arbetsledning. Frågan om ansvar måste som andra frågor ställas klassmässigt. Fackföreningarna kan inte bara ta ansvar för en politik som förbättrar och förändrar lönarbetarnas situation i företagen och samhället - det ansvar de tar i rena partsförhållanden och förhandlingar. De samhällsnyttiga delarna av den offentliga sektorn måste försvaras och byggas ut i kamp mot högerkrafterna, som vill skära ned och privatisera i den offentliga sektorn. Men denna målsättning får inte dölja att utvecklingen i hela arbetslivet är alltmer likartad. Utsvettningsmetoder, som främst utarbetas i den privata sektorn, för att öka kapitalets profiter, sprids i allt snabbare takt i hela arbetslivet - i hela den privata och offentliga sektorn. De dåliga statsfinanserna och den kommunala krisekonomin skärper dessa tendenser. Huvudmotståndare är storfinansen och dess intresseorganisation , som utvecklats till högerkrafternas främsta centrum i . Avgörande för om samhället är socialistiskt eller kapitalistiskt är ägandet av produktionsmedlen och vilken klass som behärskar statsapparaten. Socialismen kan bara nås på klasskampens väg och aldrig genom samverkan mellan kapital och arbete. Mål och medel måste hållas isär som de kompletterar varandra. Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att hemställer hos regeringen om förslag som innebär a) att arbetsmarknadslagarna tillförs följande demokratiska rättigheter för fackförening: utvidgad förhandlingsrätt och informationsrätt i alla frågor utan undantag, att gälla även på koncernnivå; lagstadgad strejkrätt för lokal och central fackförening; vetorätt för fackförening i följande frågor: företagsnedläggelser, rationaliseringar, avskedanden och omplaceringar, i alla entreprenadfrågor, i data- och teknikfrågor samt arbetsorganisationsfrågor, b) att inga strejkskadestånd skall kunna utdömas och därmed fredspliktsbestämmelserna i lagen utmönstras, c) att deltagande i strejk aldrig får utgöra saklig grund för avskedande, d) att facklig organisation och dess förtroendevalda skall ha rätt att solidarisera sig med strejkande utan påföljder eller hinder i lagstiftningen, e) att rätten att tillgripa lockout upphör och att arbetsköparnas möjlighet att använda lockout som ekonomiskt påtryckningsmedel omöjliggörs, f) att de anställda och deras fackliga organisationer skall ha rätt till politisk verksamhet på arbetsplatsen, g) att fackföreningarna skall ha rätt till internationella solidaritetsaktioner utan begränsningar, 2. att hemställer hos regeringen om förslag till förändring av förtroendemannalagen enligt de riktlinjer som anges i motionen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) minab/gotab 1984 77731