mot · G80277 · 1984-10-25 00:00:00 — Motion 1984/85: 77 En samordnad och intensifierad narkotikapolitik (prop. 1984/85:19) har regeringen förklarat sin avsikt att sätta till ytterligare resurser för bekämpning av narkotikan. Det noterar jag med tillfredsställelse liksom dess förmodligen goda vilja att försöka stoppa knarkeländet för gott. Tyvärr lägger den nya lagstiftningen hinder i vägen för en effektiv kamp för totalsanering av från allt vad narkotika heter. helt enkelt den att det är tillåtet att konsumera knark. Det står visserligen inte så i lagen, men motsättningsvis blir det så, eftersom all annan hantering enligt lagens uppräkning är straffbelagd. Kvar och icke straffbelagt blir då själva missbruket. Man kan då kanske tro att lagstiftaren råkat förbise detta på grund av en lapsus. Tyvärr är det inte så. Framtidsministern motiverar regeringens åtgärd att ej straffbelägga missbruket med att man inte vill hindra missbrukarna från att söka vård. Straffbeläggning av bruket skulle enligt regeringens uppfattning tvinga den eller dem till vilken en missbrukare vänder sig för vård att rapportera företeelsen för polis och senare åklagare. Detta synsätt visar tyvärr att regeringen inte särskilt väl känner till hur det går till ute i det knarkande svenska samhället. Knarkhanteringen i kan liknas vid en pyramid med en mycket bred bas och en smal topp. Längst däruppe finns storimportörerna som gör miljonvinster på sin hantering. De är själva mycket sällan missbrukare utan enbart affärsmän om än i brottets tjänst. Längst ned i pyramiden finns vardagsmissbrukarna. i allmänhet unga människor. Därnere sprids missbruket oftast genom kamratkontakt. Haschmissbruket förekommer således nästan uteslutande i grupp. Nyfikenheten lockar allt fler in i gängen och där blir de sedan kvar. flummande i sin flykt från verkligheten. Haschrökandet ger alltid prestationsnedsättning. förslöing och angrepp på hjärnan. Till skillnad från amfetamin och liknande preparat behöver haschrökaren inte öka dosen för att nå samma upprymda känsla från gång till gång. De som sysslar med knark i någon form har ofta inte pengar att köpa för. Missbruket förutsätter därför i mycket stor omfattning att brott begås. Stöld, häleri - allt vanligare - bedrägerier och rån är brottsrubriceringar, intimt förknippade med missbruket. Dessutom är det vanligt förekommande att knarkare begår i och för sig meningslösa brott just under påverkan av droger. Vilket är då problemet? helt enkelt det att det inte är straffbelagt att röka av annans hasch eller att ta en sil som man själv aldrig innehaft. Och det lär man sig snart. Följden blir att polisen vid tillslag i knarkarkvartarna inte kan ingripa mot uppenbart knarkpåverkade personer om det inte kan visas att de i lagens mening innehar eller innehaft det knark de nyttjar. Och vem är så dum att hon/han medger det eller skvallrar på en kompis? Den kompisen är ju presumtiv säljare/köpare . För så fungerar det i knarkvärlden: det finns knappast några rena missbrukare. Alla är eller tvingas bli langare (säljare) för att finansiera sitt eget behov. Kompislangning är en realitet, och naturligtvis är man i knarkarkretsarna föga intresserad av att avslöja sina leverantörer. Slutsatsen blir således att den unga pojken eller flickan (missbruket börjar som bekant ofta i relativt låg ålder) "tillåts använda narkotika utan att polisen kan göra något intill den punkt där missbrukaren själv anser att det är dags för vård. Nog är det väl cyniskt om något! Till saken hör att narkotikamissbrukaren är lika obenägen att inse sitt beroende och sitt vårdbehov som alkoholmissbrukaren. Och även om missbrukaren inser vårdbehovet, så är det ingen som helst garanti för att han verkligen söker den vård, som han är i så skriande behov av. Viljan att underkasta sig vård uppstår oftast först efter ett par domar för narkotikabrott, ofta i kombination med egendomsbrott, och då för att knarkaren vill slippa krypa in i fängelse. Under den långa tid som förflyter från första kontakten med knarket till den avlägsna tidpunkt då missbrukaren själv söker vård, är han således överlämnad åt sitt ökande missbruk. Med all sannolikhet har han dessutom under den tiden invigt några andra i knarkeländet. Som ringarna på vattnet sprids missbruket. Om vi däremot slår ned på vaije befattning med narkotika i brukarleden och ser till att det alltid medför någon form av obehag att syssla med dessa droger, ja då förlorar importörerna och de övriga i övre halvan av knarkpyramiden sin marknad. Och finns det ingen avsättning för varorna, ja då blir det heller ingen import. Inte ens regeringen tror att man kan hejda knarket vid gränserna. Framgång i sådana strävanden skulle förutsätta ett samhälle lika slutet som . Dessutom skulle det fordras en tulltjänsteman på varje kilometer av vår gräns och det tillåter inte vår ekonomi, befarar jag. Vår enda chans att stoppa knarket är således att med kraft och i alla instanser kräva förbud mot varje befattning med narkotika. Det är vår enda chans att få stopp på eländet! All hantering av narkotika vid sidan av medicinskt bruk måste kriminaliseras. 1. att beslutar att all befattning med narkotika (således även konsumtion) skall falla inom det straffbelagda området, 2. att begär att regeringen återkommer till med erforderliga lagförslag i denna del.