mot · G7022810 · 1984-04-13 00:00:00 — m. fl. Vissa kolfrågor (prop. 1983/84:158) Inledningsvis redovisas de stora förändringar som skett i vår energianvändning . riksdagsbeslut förutsattes att energianvändningen 1985 skulle vara . Energianvändningen 1983 blev ca och kommer 1985 sannolikt att vara ca lägre än prognos. Denna utveckling och stora möjligheter att utnyttja inhemska bränslen, samt effektiv värmepumpsteknik motiverar ställningstagande att kol inte behövs i det svenska energisystemet. accepterar ändå att befintliga och beslutade eldningsanläggningar för kol används, men föreslår generellt krav på rökgasrening. Vidare föreslås ett lagfäst maxutsläpp på svavel per MJ tillfört bränsle. Detta innebär lägre svavelsutsläpp än vid användning av eldningsolja I. Befintliga anläggningar föreslås kunna få dispens under högst . Övergång från kol till inhemska bränslen bör stimuleras . Därigenom bör kolanvändningen begränsas till 1 energikol. Även om svavelutsläppen kan begränsas genom avancerad rökgasrening så återstår stora negativa effekter av koleldning. kvarstår betydande utsläpp av kväveoxider, koldioxid och tungmetaller, där kvicksilver är det värsta giftet. måste därför målsättningen vara att helt komma ifrån kolanvändningen. I de energipolitiska beslut som fattats har såväl omfattningen av som motiven för att återintroducera kol i det svenska energiförsörjningssystemet varierat. energipolitiska beslut utgick huvudsakligen från en strävan att tillgodose producentintressen och en majoritet av ställde sig bakom mot vilja ett beslut som förutsatte en kraftigt ökad användning av bl. a. olja, kol och kärnkraft. beslut innebar förordad användning av kol 1985 på eller ca . Andelen olja förutsattes öka och bedömdes uppgå till . Den totala energianvändningen beräknades öka från 1 1983/84. 1973 till 1985. Räknat förutsattes ökningen bli ännu större totalt närmare . Regimskiftet 1976 innebar emellertid en omläggning av energipolitiken med inriktning på en effektivare energianvändning och hushållning med tillgängliga resurser. I de beslut som togs 1979 och framför allt 1981 var den volym kol som förordades framför allt avhängig av en strävan att ersätta olja. beslut förutsattes en koltillförsel på 1985 resp. . Till skillnad års beslut förväntades oljeanvändningen minska och 1985 uppgå till 1985 resp. 1990. I gällande energi politiska beslut förordas en i förhållande till de tidigare besluten en än mer begränsad introduktion av kol. Användningen av kol bedömdes där 1985 vara resp. 1990 dvs. Användningen av olja förutsattes minska snabbare än vad som förväntats i tidigare beslut bl. a. beroende på det ambitiösa oljeersättningsprogram som lades fast. Oljeanvändningen bedömdes uppgå till 1986 resp. 1990. I en kommentar till de förordade energibalanserna framhöll bl. a. föredraganden att de tillförselnivåer som anges i balanserna inte skall betraktas som mål som bör eftersträvas oberoende av utvecklingen. Energipolitiken, framhöll föredraganden vidare måste successivt omprövas allt eftersom erfarenheter vinns och förutsättningarna förändras. Tekniska och ekonomiska villkor kan förändra förutsättningarna för enskilda energislag, och underströks det, en successiv utveckling måste ske mot ett energisystem baserat på varaktiga, helst förnybara och inhemska, energikällor med minsta möjliga miljöpåverkan. Gällande energipolitiska riktlinjer förutsätter således en begränsad kolintroduktion, vilket då beslutet togs, motiverades framför allt med behovet av att ersätta olja och därmed förbättra såväl försörjningstrygghet som ekonomi. Användning av kol skall, har uttalat, endast komma i fråga när andra möjligheter att ersätta olja inte är genomförbara. Utvecklingen på energiområdet har inneburit såsom vi bl. a. redovisat i vår partimotion till innevarande (mot. 1983/ 84:911) en drastisk nedgång i oljeanvändningen . Från en användning på 1979 har oljeanvändningen minskat med närmare till 1983, vilket inte är långt ifrån den nivå som bedömdes möjlig att uppnå först enligt beslut. Såsom vi även redovisat i vår partimotion kan vi också förvänta oss en minskande oljeanvändning. Det finns ingen anledning att introducera kol i stor skala för att uppnå fastlagda oljeersättnings En effektivare energianvändning och hushållning med tillgängliga resurser kommer vidare att innebära att den totala värmemarknaden kraftigt kommer att minska och uppgå till ca . Detta medför att vid en kolintroduktion utrymmet för t. ex. inhemska bränslen, naturvärme, avfall etc. i det närmaste helt rycks undan särskilt som det pågår en intensiv marknadsföring från kraftindustrin för att få till stånd en omfattande introduktion av el för uppvärmning. Det kan således konstateras att något energipolitiskt skäl att introducera ytterligare kol i det svenska energisystemet inte längre föreligger. Vi vill vidare i detta sammanhang erinra om att vi från tidigare till innevarande redovisat vår syn på vilka övergripande riktlinjer som bör gälla för såväl energipolitikens inriktning som beskattningen av energi. (Se t. ex. mot. 1983/84:45 och mot. 1983/84:911). 1 korthet innebär dessa riktlinjer bl. a. en politik för att forma ett decentraliserat energisystem byggt på mångfald, energihushållning och utnyttjande av inhemska miljövänliga energikällor. Importerade och miljökrävande råvaror som kol och olja bör ha en energilikformig (per energienhet likvärdig) beskattning. I proposition 1983/84:158 lägger regeringen förslag till riktlinjer för kolanvändningen för tiden . I propositionen förordas en användning av kol på 1990 jämfört med en användning på ca dvs. Av propositionen framgår vidare att den totala förbrukningen av ångkol i befintliga och beslutade anläggningar inom landet kan uppskattas till drygt kol . I propositionen anges vidare vissa rekommendationer för vilken nivå som bör tillåtas av svavelutsläpp från koleldade anläggningar. Slutligen föreslås även att en energipolitisk prövning av kolanvändning införs i lagen om utförande av eldningsanläggningar för fast bränsle. Socialdemokraterna intar nu en mera restriktiv inställning till kol. Vi ser med tillfredsställelse från sida att socialdemokratins krav på en plan för en omfattande introduktion av storskaliga kolanläggningar inte aktualiseras. Regeringen tar vidare avstånd från den socialdemokratiska oppositionens förslag att införa ett byråkratiskt licenssystem för kolanvändning, vilket också måste betecknas som senkommen insikt om byråkratins och planhushållningens risker. Propositionen har dock betydande brister som vi nedan kommer att påtala. Det är framför allt förvånande att den faktiska utvecklingen på energimarknaden inte fått större genomslagskraft i propositionen. Den omprövning av riktlinjerna för skilda energislag som förutsattes vid 1981 1* 1983/84. års beslut inte genomförs inte vad beträffar kolets roll i det svenska energisystemet. I det föregående har vi redovisat utvecklingen på energiområdet , vilken innebär att något energipolitiskt behov att introducera kol inte föreligger. Det finns därför enligt vår mening ingen anledning att stimulera en ökad användning av kol utöver den förbrukning av ångkol som finns i redan befintliga anläggningar resp. kan beräknas för redan beslutade anläggningar. I propositionen anges denna volym till ca kol . Användning av kol i ett mer långsiktigt perspektiv behandlas av energikommitté, vars uppgift är att studera alternativa handlingsvägar inför avvecklingen av kärnkraften. Vi vill i detta sammanhang erinra om de långsiktiga perspektiv och handlingsvägar för energisystemets utformning som skisserades i vår tidigare nämnda partimotion till innevarande . I denna framhålls bl. a. att utvecklingen sannolikt innebär att det specifika elbehovet uthålligt kan tillgodoses på annat sätt än med t. ex. ny kondenskraft. Detta medför bl. a. att byggande av kolkondenskraftverk inte blir aktuellt förutsatt att de nödvändiga beslut som krävs för att möjliggöra en energieffektiv och decentralistiskt inriktad energipolitik fattas. Vi har i annat sammanhang understrukit och yrkat på nödvändigheten av att kolanvändning beskattas energilikformigt med olja. Enligt de av oss förordade riktlinjerna för beskattning av energi innebär detta att kolskatten exkl. avgifter f. n. bör uppgå till /ton och vara införd fullt ut mot beslutade /ton. Kolprisets utveckling m. m. En omfattande introduktion av kol innebär jämfört med utnyttjande av inhemska fasta bränslen en betydande påfrestning på den svenska ekonomin. Kolanvändningen innebär vidare ett betydligt mindre antal arbetstillfällen inom landet. I propositionen framhålls bl. a. att en av fördelarna att utnyttja kol är att importpriset för olja räknat per energienhet är betydligt högre. Ett utbyte av oljeimport mot kolimport bidrar således enligt föredraganden att förstärka landets handelsbalans. Detta är enligt vår mening en mycket kortsiktig syn. Investeringar i koleldade anläggningar binder upp resurser och förhindrar en eftersträvad användning av inhemska energikällor. kan kolpriset på den internationella marknaden förväntas stiga och den ekonomiska vinsten mot att byta olja mot kol blir mindre. Det är av stor vikt att vid de energipolitiska beslut som tas nu på ett bättre sätt väga in bedömningar av förhållanden om 5 än vad som sker i den föreliggande propositionen. Ur kolmiljöfonden beviljas bidrag för miljöinvesteringar vid koleldning. Vi kommer nedan att redovisa vår syn på vilka miljökrav som måste ställas på koleldade anläggningar. Enligt vår mening torde anspråken på kolmiljöfonden i förhållande till regeringens förslag minska med hänsyn till att vi förordar en betydligt lägre användningsnivå. I propositionen anges att ca 500 milj. kr. beräknas inflyta till fonden, varav 350 milj. kr. genom statens energiverks försorg får investeras i miljöskyddsanläggningar vid koleldning. Regeringens förslag innebär att vid en användning på ca kol /ton kol anvisas för miljöinvesteringar. Ett bibehållet stöd vid användningsnivå dvs. /ton använt kol innebär att 250 milj. kr. bör därför nu få fullmakt att disponera över en beslutsram på 250 milj. kr. I propositionen föreslås vidare att en tillståndsprövning enligt fastbränslelagen bör ske och avse frågan om det finns energipolitiska skäl att inte tillåta kol. Ett tillstånd enligt fastbränslelagen innebär endast att det inte finns något hinder att använda kol. Detta tillstånd ersätter inte prövning ur exempelvis miljöskyddssynpunkt. Från sida delar vi uppfattningen att ett sådant prövningssystem bör införas vid nybyggnad eller ombyggnad av koleldade anläggningar enligt de riktlinjer som föreslås i propositionen. Samhällets åtgärder bör som vi vid upprepade tillfällen framhållit inriktas på att stödja introduktion och användning av inhemsk energi, ny energiteknik, sparande etc. inte användning av importerade och miljöförstörande energislag som kol och olja. Förbränning av fossila bränslen som kol och olja innebär en mycket kraftig påverkan på miljön genom bl. a. kväveoxid- och svaveldioxidutsläppen. Vi har i annat sammanhang redovisat de faror för människor och miljö, den ökande försurningen, som svavelutsläppen leder till (Motion 1983/84:1296). Förbränningen av fossila bränslen innebär vidare att koldioxidhalten i luften ökar, vilket på någon sikt kan bli ett av de allra största miljöproblemen. Koldioxidproblemet är en global företeelse som kan leda till att förutsättningarna för allt mänskligt liv förändras. Det är varje lands skyldighet att efter förmåga bidra till att förbränningen minskas. Kolförbränningen innebär även förutom utsläppen av svaveldioxider, utsläpp av luftföroreningar som kväveoxider, tungmetaller och ofullständigt förbrända s. k. polyaromatiska kolväten. Förbränning av kol inne är även allvarliga utsläpp av kvicksilver och kadmium. Användning av kol ger också upphov till stora avfallsproblem etc. Vi kan i detta sammanhang inte underlåta att peka på regeringens passiva attityd inför utsläppen av kväveoxider. Det finns f. n. ingen känd förbränningsteknik coh effektivt bemästrar problemen med kväveoxidutsläppen och det enda säkra sättet att minska utsläppen är att undvika att förbränna kol. Problemen med utsläpp av kväveoxider är således ett ytterligare skäl att summera användningen av kol. I stort innebär förbränningen av kol en lika allvarlig om inte allvarligare påverkan på miljön än förbränning av olja. Ur miljösynpunkt kan sammantaget en övergång från olja till kol anses ha en negativ betydelse. utredning det s. k. har också fått kritik för att man inte tillräckligt insett de allvarliga miljörisker kolanvändningen kan innebära. intresse kan med visst fog sägas vara att bana vägen för en omfattande kolintroduktion snarare än att kritiskt belysa vilka risker den negativa användningen av kol kan ha för miljön. En övergång till koleldning innebär således ur miljösynpunkt allvarliga risker för miljön och kan på ett avgörande sätt förvärra en redan svår försurningssituation. Enligt vår mening bör således volymen av kolanvändningen begränsas även av detta skäl. Mittenregeringen föreslog kraftigt skärpta miljökrav, när det gällde utsläppen av svavel från koleldade anläggningar. Detta förslag röstades gemensamt ned av socialdemokrater och moderater. I den nu föreliggande propositionen ges vissa rekommendationer angående acceptabla utsläppsnormer för svavel. För större anläggningar föreslås att svavelutsläpp från större förbränningsanläggningar får ligga mellan ett intervall på 0,05 svavel/MJ. För mindre anläggningar anges en riktlinje på ett tillåtet utsläppsvärde på mellan 0,100,svavel/MJ. Några ändringar i svavellagstiftningen föreslås inte. Riktlinjerna är enligt vår mening inte tillräckliga. Vi anser att någon kolförbränning utan rökgasavsvavling i såväl befintliga som nytillkommande anläggningar inte bör komma ifråga. Det bör således vara ett absolut krav att varje koleldad anläggning skall förses med rökgasavsvavling och utnyttja den bästa möjliga teknik. Befintliga anläggningar bör kunna får dispens under högst för att installera nödvändiga reningsanläggningar alternativt övergå till annat bränsle. För samtliga anläggningar bör vidare maximalt tillåtas en utsläppsnorm på svavel/MJ. Denna utsläppsnorm för svavel vid förbränning av kol bör lagfästas. En lagstiftning med ovan angiven innebörd är väsentlig om trovärdighet skall kunna skapas för vårt internationella arbete i syfte att få andra länder att minska sina utsläpp av föroreningar. Det är som bekant så att den lokala anläggningen lokalt är den största föroreningskällan. Sammanfattningsvis innebär vårt förslag att kolanvändningen ej bör tillåtas uppgå till mer än ca , obligatorisk rening samt en lagfäst norm att utsläppen av svavel inte får överstiga svavel/MJ. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att med avslag på proposition 1983/84:158 godkänner vad som i motionen anförts beträffande kolanvändningen, 2. att bemyndigar regeringen att ikläda sig ekonomiska förpliktelser i samband med stöd till anordningar för att minska utsläppen av svavel i samband med förbränning av kol om högst 250 milj. kr. i enlighet med vad som förordas i motionen, 3. att hos regeringen begär förslag om en skärpt lagstiftning avseende tillåten norm om högst svavel/MJ vid kolförbränning i enlighet med vad som förordas i motionen. () . () () () () () () () () () () i () ()