mot · G7022136 · 1984-01-25 00:00:00 — och användning av personregister En myndighet borde rimligen inte kunna använda ett personregister för andra ändamål än sådana som ryms inom ramen för den myndighetsutövning som skall fullgöras. Myndighetens skyldigheter därvidlag måste kunna få stöd i första hand i lag eller annan författning. Möjligen måste man också acceptera den myndighetsutövning som har stöd i instruktion eller tradition. Vad man däremot inte utan vidare kan acceptera från integritetssynpunkt är den myndighetsutövning som uppstår till följd av införandet av ADB-rutiner. Datainspektionen har i ett flertal fall kunnat konstatera att myndigheterna har börjat företa sig annat eller mera än vad som motsvarar deras skyldigheter innan ADB-rutinerna infördes. Endast undantagsvis sker detta merarbete med stöd av någon författningsbestämmelse som tillkommit för att reglera denna högre ambitionsnivå hos den berörda myndigheten. I särskilt hög grad har den nyskapade verksamheten gällt utnyttjande av data i personregister på ett sådant sätt att det inbringat vissa intäkter och därigenom lämnat ett bidrag för att täcka de kostnader som uppstår för den ADB-hantering som myndigheten har i sin egentliga myndighetsutövning. Särskilt uppseendeväckande är de fall då detta sker genom aktiva marknadsföringsåtgärder från myndighetens sida. Ofta ställs den här informationen till förfogande under åberopande av myndighetens skyldigheter enligt offentlighetsprincipen. Det är ovanligare att dessa utlämnanden sker under åberopande av serviceskyldigheten enligt sekretesslagen kap. 15 4§. Sådant serviceutlämnande torde f. ö. endast kunna ske gratis. I detta sammanhang uppkommer frågan i vad mån datainspektionen har kompetens att med stöd av datalagen hävda att personregister enligt datalagen inte får användas för andra ändamål än de ändamål som överensstämmer med myndighetsutövningen. Detta innebär inte att datainspektionen bestämmer var gränsen för myndighetsutövningen ytterst går. Detta måste varje myndighet göra själv. Andra datorförda register än personregister kan naturligtvis användas på ovan antytt sätt. Datainspektionen måste emellertid anses vara kompetent att fastställa för vilket ändamål personregistret får användas. () är registeransvarigt för felparkeringsregistret. Betalas inte parkeringsavgiften inom föreskriven tid sänder TSV först en erinran och sedan ett åläggande (en påminnelse) ca efter utfärdandet. Betalas inte parkeringsavgiften efter åläggandet förs ärendet vidare till kronofogdemyndighet för indrivning efter åläggandet. Restförda handlingar sänds från TSV till kronofogdemyndighet och till fordonsägaren. Inbetalning av restfört belopp skall göras till kronofogdemyndighet som redovisar inbetalt belopp till TSV. I dessa fall meddelar TSV aktuell kronofogdemyndighet att skulden skall avkortas helt eller delvis beroende på i vilken utsträckning betalning erlagts. Då restföringshandlingarna sänds från TSV görs bl. a. notering av datum i anmärkningsregistret. Detta datum, som satts lika med framställningsdatum plus , är nödvändigt för att hålla reda som räknas från den dag då indrivningsåtgärd företogs. TSV driver alltså in fordran i kronofogdemyndighets namn. När gäldenären tar kontakt med angiven kronofogde svarar man där att "vi har inga ADB-register! Det är oklart vem av TSV och kronofogdemyndighet som egentligen är registeransvarig sedan ärendet överförts på restlängd. Hur kan allmänheten tillvarata sin rätt enligt datalagen att få rättelse av fel, registerbesked enligt 10 §, etc? När och hos vem inkommer/försvaras/upprättas (allmän) handling? Är verksamheten förenlig med TSV:s myndighetsutövning? har meddelats tillstånd att inrätta och föra ett personregister som skall tjäna som underlag för handläggningen av mål om betalningsföreläggande. Datainspektionen har emellertid avslagit ansökan i den del som gällt upprättande av s. k. upplysningslista, en sammanställning efter vissa selekteringsgrunder till kreditupplysningsföretagen. Datainspektionen har inte ansett sammanställningen vara domstolsverksamhet. Upprättandet av listan har ansetts vara ett begagnande av registret för annat ändamål än det i ansökan angivna. Detta är ett exempel på att datainspektionen haft framgång i sitt resonemang. Ett annat exempel är det faktum att statsmakterna i skilda sammanhang använder kronofogdemyndigheterna som uppbördsmyndighet för avgifter och kostnader som den enskilde åläggs att betala, när fordringarna är direkt verkställbara. Det innebär så att säga att faktureringen sker via kronofogdemyndighet, vilket ju är ett helt annat led i betalningsprocessen än exekution. Ett annat exempel på detta är debitering av böter och domstolskostnader. Strävan bör vara att debiterings- och faktureringsverksamhet för statliga organ - bl. a. från integritetsaspekter - sköts av resp. organ själv och således överlämnas till exekutiva myndigheter endast när behov av indrivningsåtgärder föreligger. Datainspektionen har i skilda sammanhang fört fram dessa tankar till statsmakterna. I ansökan hos datainspektionen anges det utvidgade ändamålet för registret enligt följande. Ändamålet med ortsprisregistret är att för såväl lantmäteriets verksamhet som andra myndigheters, kommuners, juridiska och fysiska personers verksamhet framställa och publicera underlag för fastighetsvärderingar och andra analyser av fastighetsmarknaden. Kan en myndighet ensidigt bestämma sig för att börja använda sitt register för sådan kommersiell verksamhet utan att i lag bestämt att myndigheten skall bedriva sin verksamhet på detta sätt? Ett uppmärksammat exempel på myndighetsfrämmande verksamhet är bearbetning av postverkets adress(ändrings)register för skattemyndigheternas räkning. Även bearbetning av sitt register för att lämna skattemyndigheterna besked om vilka som innehar sparobligationer bör nämnas i sammanhanget. Med anledning av vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av klara regler för s. k. myndighetsfrämmande verksamhet. () ()