mot · G7022833 · 1984-04-04 00:00:00 — m. fl. Ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, m. m. 1983/84:165) Medbestämmandelagstiftningen har börjat finna sina praktiska former. På många håll har emellertid MBL haft betydande svårigheter att fungera, som ett instrument för både demokrati och smidiga och effektiva beslutsvägar i arbetslivet. Där har reglerna ofta mera uppfattats som byråkrati och krångel. De formella kraven har inte alltid kommit att stå i proportion till det eventuellt ökade inflytandet för den enskilde arbetstagaren. Efter omfattande reformeringsarbete under början och mitten av har emellertid reglerna på arbetsmarknaden nu i alltmer ökad utsträckning kunnat anpassas till faktiska förhållanden. Kollektivavtal har kunnat upprättas såväl på den offentliga som privata sidan där medbestämmandet regleras. Enligt vår mening är det mot den bakgrunden synnerligen tveksamt att nu genom lagändring skapa osäkerhet om arbetsrättens regler och tillämpningar på nytt. En av de stora stridsfrågorna vid MBL:s införande var borttagandet av den s. k. uttalade i detta sammanhang att skadestånden även utan denna regel skulle hållas på en måttlig nivå och endast undantagsvis väsentligen överstiga . Erfarenheterna av tilllämpningen visar också att arbetsdomstolens praxis väl stämt överens med intentioner. Att regeringen nu vill återinföra 200-kronorsregeln, som huvudregel, är därför mera relaterat till politisk historia än till faktiska och redovisade sakskäl. Vi noterar att regeringen själv, genom att öppna en möjlighet till undantag från 200-kronorsregeln, inte synes särskilt övertygad om den sakliga grunden för sina ställningstaganden. Propositionen bör avslås i denna del. I propositionen föreslås att det inte skall vara tillåtet för arbetsgivare att som stridsåtgärd i en arbetskonflikt hålla inne lön som arbetstagarna har tjänat in, men som förfaller till betalning under konflikten. De remissinstanser som avstyrkt förslaget gör det nästan uteslutande utifrån en bedömning av lämpligheten att stifta lag i en fråga där parterna är ense om regeltillämpningen redan utan lag. Vi delar i och för sig denna kritiska synpunkt. måste konstateras att ett annat beslut än propositionens i nuvarande situation möjligen skulle leda till en olycklig tveksamhet om vilken praxis som bör råda. Slutligen föreslås i propositionen att rätten att vid taxering göra avdrag för s. k. allmänna skadestånd för åsidosättande av arbetsrättsliga regler Remissutfallet i denna fråga är synnerligen splittrat. Avgörande har för remissinstanserna varit om man sett skadeståndet som böter i mera traditionell mening eller som det allmänna skadestånd lagstiftningen faktiskt anger dem vara. Enligt vår mening skulle uppenbart orimliga förhållanden uppstå om avdragsrätten slopades. I många fall är reglerna för hur en företagare bör bete sig i en speciell situation oklara. Det förekommer också att arbetsgivare, av ren okunnighet om de formella reglerna, drar på sig skadestånd utan att för den skull ha vidtagit någon orimlig åtgärd. Enligt vår mening kommer propositionens förslag i denna del, om den genomförs, att medföra risk för ytterligare byråkratisk låsning av arbetsmarknaden. I propositionen har inte kunnat påvisas att nuvarande regler inneburit att arbetsgivare intagit en nonchalant hållning till regelsystemet. Tvärtom synes den allmänna inställningen vara att man mycket seriöst söker följa arbetsrättens regler och anpassar sin praxis efter de förutsättningar dessa ger. Enligt vår mening bör propositionen avslås också i denna del. Med stöd av det anförda hemställs 1. att beslutar avslå förslaget om slopande av 200-kronorsregeln, 2. att beslutar avslå förslaget om slopad avdragsrätt för s. k. allmänna skadestånd för åsidosättande av arbetsrättsliga regler. () () () i () () P.-O. ()