mot · G7022544 · 1984-02-14 00:00:00 — och mellan näringsidkare (prop. 1983/84:92) Marknadsekonomi är för liberaler den självklara grunden för samhället. Inget annat system ger beslutsfattarna och konsumenterna så god och direkt information om produktions- och avsättningsmöjligheter. Inget annat system ger sådana signaler till var, när och hur framtida investeringar kan ge upphov till lönsam produktion. Inget annat system ger i sin mångfald ett sådant skydd mot felsatsningar. I en planekonomi där ekonomiska beslut tas i administrativ ordning riskerar de alltid att komma , bli för många eller på annat sätt bli ineffektiva. Marknadsekonomin förutsätter att det finns konkurrens mellan fristående företag. En form av konkurrensbegränsning kan sådana avtalsvillkor utgöra där den ena av avtalsparterna vid avtalets ingående utnyttjar den andres kända underlägsenhet. För att avtalsfriheten, som även den är en omistlig del av en marknadsekonomi, skall fungera förutsätter den att avtalsslutande parter är fria att ingå avtal med för dem önskat innehåll. För att förhindra att situationer uppstår där en av parterna av skilda skäl befinner sig i ett sådant underläge gentemot den andra parten att oskäliga avtalsvillkor kan dikteras honom finner vi det riktigt att stärka avtalsfriheten genom en lag av den föreslagna innebörden. Emellertid är vi inte beredda att låta regeringens förslag ligga till grund för en lag. Förslaget innehåller enligt vår uppfattning sådana brister att bör besluta att återsända det till regeringen för omarbetning. Våra invändningar gäller det föreslagna tillämpningsområdet, sammansättning vid prövning av lagen samt rätten till talan. Vi delar den uppfattning som framförts från flera remissinstanser och från lagrådet i deras yttrande att lagen också skall gälla avtalsvillkor som uppställs vid upphandling för offentliga ändamål. Lagrådet har pekat på den inkonsekvens som uppstår med regeringens förslag vid avtalets ingående mellan en näringsidkare å ena sidan och ett offentligt organ å den andra, där lagens tillämplighet blir beroende av i vilken juridisk person som det offentliga organet uppträder. Vi är för vår del beredda att tillstyrka lagrådets förslag till komplettering av 1 § men kan acceptera föredragandens uppfattning att konsekvenserna av ett sådant tillägg inte är tillräckligt utredda. Sådan utredning bör därför göras innan på nytt föreläggs förslaget. Vi delar inte föredragandens uppfattning att det finns något skäl varför de ledamöter i som företräder konsument- och löntagarintressen skall närvara vid handläggningen av de ärenden vilka lagen avser. Det kan rent allmänt måhända påstås att konsumenterna har ett intresse av de avtal som sluts mellan näringsidkare, men detta avtal kan inte sägas påverka deras ställning direkt som konsumenter utan endast indirekt. Då konsumenter och löntagare alltså saknar direkt beröring med de frågor som blir aktuella vid handläggningen vore det främmande för tanken med intresserepresentationen att låta dem delta vid domstolens handläggning. Vi tar avstånd från uppfattningen att varje sammanslutning av näringsidkare skall ha talerätt i fråga om avtalsvillkor även om dessa villkor inte berör organisationen själv. Som vi inledningsvis nämnde menar vi att lagens syfte skall vara att skydda sådana näringsidkare som av olika skäl tvingats ingå för dem ofördelaktiga avtal. Om sådan näringsidkare av något skäl väljer att inte väcka talan skall det inte vara möjligt för annan, av avtalet berörd, näringslivsorganisation att få avtalet prövat. En sådan rätt skulle leda till en osäkerhet hos varje näringsidkare som ingått avtal för att detta avtal skulle bli utsatt för prövning efter att utomstående väckt talan därom. Med anledning av ovanstående hemställs 1. att avslår proposition 1983/84:92, 2. att hos regeringen begär nytt förslag i enlighet med de riktlinjer som framförs i motionen.