mot · G7021640 · 1984-01-24 00:00:00 — m. fl. Förbättrade villkor för barn och ungdom Vpk efterlyser i denna motion ett samlat politiskt grepp från riksdag och regering angående barn och ungdomars villkor i samhället. Målen för en sådan politik finns till stor del redan formulerade i en mängd material och utredningar, bl. a. från . Inom statsrådsberedningen har man redan insett behovet av samordnade insatser för det här arbetet, i och med tillsättandet av Barn- och . Arbetet där måste enligt vår mening utmynna i ett konkret åtgärdspaket som har till syfte att förbättra barn och ungdomars situation i . Det är lämpligt att arbetet påbörjas , världsungdomsåret. Allt fler barn och ungdomar i betraktar framtiden som något osäkert och skrämmande. Undersökningar visar att allt fler unga tror att vår värld kommer att förstöras genom nedsmutsning och miljögifter eller förintas av ett kärnvapenkrig. De flesta unga ser en mörk och dyster framtid för med hög arbetslöshet och stor bostadsbrist. Många ungdomar reagerar negativt på att ingen frågar dem om deras åsikter om vårt framtida samhälle. I stället för att bli uppmuntrade att ta ett eget ansvar i samhället och ta initiativ till förändringar, skjuts ungdomar i bakgrunden och får ingen funktion i samhället. Eftersom de inte heller behövs i produktionen, får de inte något värde genom ett utfört arbete. Inom skolan, bostadsområdet eller på fritidsgården tilldelas de inte heller något ansvar. Trots att barn och ungdomar materiellt fått det oerhört mycket bättre av den snabba utvecklingen , saknar de uppgifter som på ett helt annat sätt fanns tidigare. Om vi går tillbaka i historien för att studera barns och ungdomars uppväxtförhållanden, finner vi att begreppet ungdom inte förekom. Förhållanden för barn och ungdomar har naturligtvis alltid varierat utifrån klasstillhörighet. Borgarklassens barn betraktades i och för sig som små vuxna, men tillhörde en privilegierad grupp som stod utanför det produktiva arbetet. Barnen till arbetare och bönder sattes däremot in i produktionen så snart de ansågs vara fysiskt mogna och upptogs därigenom i de vuxnas skara. Barnens första arbetsuppgifter utfördes ofta i det egna hemmet. Därefter övertog barnet successivt allt fler arbetsuppgifter i produktionen. Barnen fick på så sätt en tidig inblick i vuxenvärlden. Värderingar, normer och kulturyttringar fördes på ett naturligt sätt över till barnen genom nära relationer till föräldrar och andra vuxna. Den auktoritet som föräldrarna hävdade gentemot barnen var naturligtvis inte enbart positiv. Barnens egna 1 1983/84. åsikter fick inte stort utrymme, förrän de blivit ekonomiskt oberoende av föräldrarna. Det positiva med överföringen av normer och värderingar var dock att vissa för samhället grundläggande värderingar inlemmades i barnens föreställningar. Genom att människor var beroende av ett fungerande kollektiv kom alla att ta ansvar för varandra. En positiv social kontroll växte fram, som påverkade människornas liv. Ansvaret för barnen kom på så sätt att delas av många. Genom industrialismens framväxt skapades en stor efterfrågan på billig arbetskraft. Arbetarklassens barn utnyttjades för arbete på fabriker för en minimal lön. Den begynnande arbetarrörelsen kämpade hårt för att befria barnen från arbete. Däremot betonades arbetets värde, och barnen skulle läras upp i arbete. som arbetarklassens barn utnyttjades i barnarbete, myntades begreppet ungdomstid av medelklassen. Deras barn skulle i stället vårdas, fostras och skolas inför inträdet i vuxenlivet. Arbetarklassens familjer hade inte råd att avstå från de inkomster som barnens arbete inbringade. Klyftan växte mellan de välbärgades och de fattigas barn. Genom att på detta sätt se tillbaka på speciellt arbetarnas och böndernas barns och ungdomars uppväxtförhållanden genom tiderna åskådliggörs vissa drag som helt eller delvis har försvunnit i dagens samhälle: Den nära kopplingen mellan barn-ungdomstid och vuxenliv. Barnen fick på ett tidigt stadium insikt i föräldrarnas liv. Närheten mellan arbete och bostad ledde till att fritiden kopplades samman med arbetet. Barnen ingick som en del i kollektivets fritid. Barnen hade egna uppgifter och ett eget ansvar i samhället. Grundläggande värderingar i samhället överfördes till barnen genom en nära kontakt med barnen. Det fanns alltså positiva drag i det gamla samhället. Men låt oss för allt i världen inte glömma de förhållanden som kom att förmå en hel klass, arbetarklassen, att resa sig, organisera sig och kämpa för "rättvisa, frihet och bröd. En kamp för vilken människor kastades i fängelse, sköts och misshandlades till döds. Det är inte människor dödades i vårt land, därför att de krävde rättvisa och människovärde. Det är en självklarhet att orättvisorna, den råa, brutala utsugningen, bristen på bröd dominerade även arbetarbarnens liv. Kanske var det också den insikten och det omöjliga i att acceptera dessa förhållanden och en önskan att åtminstone barnen skulle få leva ett annat liv, som gav arbetarrörelsen mycket av dess kraft. Kampen har också gett resultat. Framgångarna har varit många, och arbetarklassens barn och ungdomar lever under helt andra villkor än vid seklets början. Det finns barnomsorg, en allmän förskola och den nioåriga omfattar alla. De flesta går vidare i gymnasieskola, och det finns materiella möjligheter till högskolestudier. Praktiskt taget alla har tillgång till radio, TV och tidningar. Det finns folkbibliotek i varje kommun. Det finns föreningsverksamhet av olika slag för barn och ungdom. Det finns föräldrapenning, barnbidrag och bostadsbidrag. Inga skall behöva gå och lägga sig hungriga och alla skall ha någonstans att bo. Allt kan tyckas gott och väl. Men alla barn ryms inte i barnomsorgen, och det är inte arbetarbarnen som dominerar bland dem som får plats. Däremot får många av dem tillbringa sin barndom i tillfälliga tillsynslösningar. För majoriteten av arbetarbarnen innebär skolan något helt annat än den gör för barn från borgerliga hem. De får klart för sig att andra värderingar gäller än de som de har fått med sig hemifrån. Kunskap är inte längre att veta hur man använder sina händer i produktivt arbete, utan det är att inhämta mesta möjliga av det man blir tillsagd att inhämta. Lyckas man inte med det, så är man en misslyckad elev, vilket betygen talar om, och då får man ägna sig åt praktiskt arbete. Är det någon som är förvånad över att det produktiva arbetet står lågt i kurs bland dagens ungdom, sedan de har tillbringat av sitt liv med att lära sig att det är mindervärdigt? För att inte tala om hur dessa ungdomar kan komma att se på sina föräldrar som är lika misslyckade och aldrig har kunnat bli något annat än svarvare, snickare, målare och reparatörer. Att det är från dessa föräldrars arbete och ingen annanstans ifrån, som alla de rikedomar som finns i vårt samhälle kommer, det lär inte skolan ut. I skolans världsbild är det fortfarande överklassen som har skapat historien och utvecklingen. Hur skulle det f. ö. kunna vara på något annat sätt när lärare och läroboksförfattare omfattar den bilden. Skulle någon lucka trots allt uppstå, så har SAF obegränsade resurser att genom allehanda små skrifter bibringa eleverna sin objektiva uppfattning. Det förhållandet att de flesta eleverna går vidare till gymnasieskolan - för arbetarbarnen gäller det då huvudsakligen de yrkesinriktade linjerna - kan tyvärr inte enbart tolkas som att eleverna vill gå vidare för att få del av kunskaperna. Många skulle vilja arbeta, men arbete finns inte att få för dem. Därför väljer de att fortsätta studera. Det är inte någon särskilt inspirerande situation. Vi kan på det här sättet fortsätta att gå igenom punkt efter punkt och på var och en finna avgörande klasskillnader. Det gäller tillgången till idrott och föreningsverksamhet - det är inte i första hand arbetare som har tid och råd att skjutsa omkring sina barn och ungdomar till olika aktiviteter. tillgången till kultur - det finns barn som aldrig har läst en bok, och det är inte i första hand barn från högre samhällsskikt. Om det finns elever i skolan, på vilka kravet ställs att de skall anpassa sig, så finns det också andra elever för vilka skolan är anpassad. Elever som går igenom skolan med höga betyg, därför att de har studietradition och stort ordförråd med sig från hemmet och dessutom en god portion självsäkerhet, och om inte allt detta hjälper, kan föräldrarna ge ett gott stöd. Det är barn som vet hur man skall bete sig när en lärare är i närheten. De får tidigt klart för sig, hur man skall välja ämnen i högstadiet för att säkert komma in på gymnasieskolans teoretiska linjer, för att sedan fortsätta på högskolan. De är inte rädda att dra på sig studieskulder för de vet att de kommer att få jobb efter avslutade studier, det är närmast en fråga om vilket jobb de vill ha. Men så kan man ytterligt sällan beskriva den verklighet som barn och ungdomar från arbetarklassen har. För dem gäller snarare att ungdomstiden sträcker sig fram om de då har lyckats få arbete och bostad. 1 och med den ökade arbetslösheten och bostadsbristen finns det en risk att ungdomstiden kommer att förlängas ännu mer. Den som socialt slås ut av arbetslöshet och drogmissbruk kommer kanske aldrig att accepteras som vuxen. Ungdomstiden består för många ur arbetarklassen av ett vakuum, ett tomrum där man endast väntar på att bli vuxen. Under denna väntan får de unga inget arbete, ingen bostad och får över huvud taget inte något tillfälle att ta ansvar för sin egen situation. Allt fler ungdomar tappar tron på samhällets funktion och organisation. De upplever att det är meningslöst att försöka påverka sin egen situation och samhället i stort. Känslan av maktlöshet och ensamhet växer sig allt starkare. Besvikelsen över hur de vuxna behandlar dem och över deras brist på engagemang för de unga växer. Ett ökat främlingskap breder ut sig och segregationen mellan olika åldersgrupper ökar. Det finns en allvarlig risk att allt fler unga vänder samhället ryggen. Ilskan och besvikelsen leds in i passivitet och självfixering i stället för att leda till uppror och aktivitet för förändring. De kommersiella krafterna är inte sena att utnyttja dessa tendenser. De försöker, och har till stor del redan lyckats, att fylla det tomrum som ungdomstiden innebär. Tomrummet skall fyllas ut med konsumtion, så lyder kommersialismens budskap. En speciell marknad för ungdomsprylar har byggts upp, och massmediaindustrin framställer en speciell ungdomsvärld. Det kommersiella budskapet formar ungdomen till passiva konsumenter och överför reaktionära värderingar. Arbetarklassens barn och ungdomar står sämre rustade, bl. a. genom kulturellt utarmade miljöer, för att kunna avslöja denna indoktrinering. Den borgerliga tesen att ensam är stark och satsa på dig själv passar bra in i kommersialismens värld. Följden blir att allt fler barn och ungdomar blir uppfostrade i egoism och individualism. Detta leder till att förmågan att leva sig in i andras förhållanden försvinner och därmed grunden för solidaritet. Det vi i det här avsnittet har talat om har inte främst varit de materiella villkoren. Men även dessa har fått en ny aktualitet. Sparprogrammen från olika regeringar har avlöst varandra. Solidaritet, rättvisa, människovärde, sociala förhållanden, jämlikhet, makt åt dem som ingen har är inte faktorer som räknemästare tar med i sina ekvationer. Kanske därför att de aldrig har behövt solidariteten, alltid har fått rättvisa, aldrig har fått sitt människovärde ifrågasatt, har haft sociala förhållanden som liknat en snitslad bana, aldrig har behövt fundera över jämlikhet och har makt. Hur kan man annars uttrycka sig som de gör: Vi måste alla vara med och bära krisens bördor. De borde veta att alla inte är med och bär dessa bördor. Det är de som på ett eller annat sätt i sitt dagliga liv är beroende av den offentliga sektorn, som är föremålet för alla besparingar, som får bära dem. Det är inget problem för elever med goda studieresultat, studievana och gott stöd hemifrån om man inför ett antal lärarlösa lektioner i skolan eller slopar vikarier för sjuka lärare . Men för de elever som saknar allt detta kan det vara en katastrof. Det är inte de barn och ungdomar som har fyllda bokhyllor och skåp med grammofonskivor och musikkassetter hemma eller abonnemang på teateroch musikinstitutioner som drabbas, när kulturanslagen skärs ned och det kommersiella utbudet tillåts ta över alltmer. Det är de andra - de som inte har något av allt detta. Många barn och ungdomar får på ett hårdhänt sätt lära sig vad skolan inte förmått och förmodligen inte heller velat lära dem, nämligen att de lever i ett klassamhälle. De får se hur de som redan har mycket också har makten att skaffa sig mer. De får uppleva det förnedrande i att arbete ges dem som en allmosa. Det är inte så vi vill att ungdomar skall uppleva sitt inträde i vuxenvärlden. Barn och ungdomar måste återfå en plats i vårt samhälle. Det är ett övergrepp att inte ta tillvara kraften och aktiviteten hos barn och ungdomar. De grundläggande rättigheter som ungdomar i dagens saknar, arbete med en lön att leva på och rätten till en bostad, måste upprättas. Arbetet är det viktigaste i en människas liv. Genom arbetet får varje individ en plats att fylla och en funktion i samhället. Genom arbetet skapas självkänsla och rätten att delta i samhällets utformning. Nya, fasta och varaktiga jobb måste skapas! (Se andra motioner från vpk.) De bostadsområden som skall byggas och renoveras måste kopplas nära samman med arbetsplatserna. Därigenom skapas ett naturligt samband mellan arbete och fritid. Ungdomar får tidigt insikt om arbetslivet och dess villkor, och kontakten mellan skola och arbetsliv kan förbättras. Bostadsområden måste planeras efter människors behov. Skola, bostad, arbetsplats och fritidsanläggningar måste kopplas samman. Hyresgästerna själva måste ges avgörande inflytande över planering och skötsel i samarbete med anställd personal. Inte minst barn och ungdomar bör delta i detta arbete. Skolan måste betraktas som en del av samhället. Skolan är barnens arbetsplats där demokratin, som på alla övriga arbetsplatser, måste förstärkas och utvecklas. Redan i skolan måste eleverna fostras i demokratiskt tänkande. Elevernas vilja att påverka genom att organisera sig måste stödjas som en naturlig del i en strävan för demokrati. Eleverna bör tillerkännas ett direkt ansvar för skolans planering och skötsel. Skolan måste med respekt för elevernas erfarenhetskunskaper och klassbakgrund även ta ett grundläggande ansvar för att samhällets värderingar förs vidare till eleverna. Det gäller t. ex. värderingar som yttrande- och åsiktsfrihet, demokrati, arbetets värde, ekonomisk och social jämlikhet, alla människors lika värde, gemenskap, ansvar och fostran för fred. Skolan måste uppmuntra elevernas förmåga till kritiskt tänkande för att de skall stå rustade i kampen mot de kommersiella krafterna och den borgerliga indoktrineringen. Skolans mål, att alla elevers förutsättningar skall tas tillvara, måste förverkligas. Detta kan endast ske om skolans roll som sorterings- och urvalsinstrument försvinner. (Se andra motioner om skolan från vpk.) Riksdag och regering får inte underlåta ta sitt ansvar för verksamheten på förskolor och fritidshem. Förutsättningen är att en läroplan med fastställda pedagogiska mål utarbetas och antas. Dess mål måste vara utformade så att de ger personal på förskolor en ledning i det dagliga arbetet. Barnen måste stimuleras till att ta ansvar för sig själva och sina kamrater. Fantasin och egen skapande verksamhet måste ges större plats. Besparingar inom skola, barnomsorg, fritidssektor, kultur drabbar i sin förlängning barn och ungdomar. Regeringen försöker väl medveten om detta dölja sig bakom vackra och vidlyftiga direktiv till Barn- och . Ord kostar nämligen inte. Det är en ödets ironi att regeringen i ett av världens rikaste länder inte anser sig ha råd att på ett bestämt och medvetet sätt satsa på den uppväxande generationen. Vi menar, att barn och ungdom måste få kosta. Ja, det kommer t. o. m. att visa sig vara lönsamt för samhället . Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer om ett samlat program för att förbättra barns och ungdomars förhållanden med beaktande av vad som anförs i motionen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)