mot · G7022873 · 1984-04-24 00:00:00 — Motion 1983/84:2873 m. fl. Vissa trygghetsfrågor för äldre arbetstagare (prop. 1983/84:162) I syfte att öka kontrollen över och minska antalet äldreavgångar, s. k. 58,3-årspensioneringar, föreslår regeringen i propositionen att avsteg från turordningsreglerna i lagen om anställningsskydd (LAS) vid äldreavgångar i fortsättningen måste godkännas av både central facklig organisation och länsarbetsnämnd. Regeringen aviserar sin avsikt att ytterligare utreda hithörande problem. I motion 1983/84:916 har moderata samlingspartiet redogjort för sin syn på den tilltagande användningen av arbetslöshetsförsäkring i kombination med förtidspensionering av arbetsmarknadsskäl i syfte att kringgå de stela turordningsreglerna i lagen om omställningsskydd vid driftsinskränkningar. Vi har också vid tidigare tillfallen påpekat hur illa anpassad lagstiftningen är till den verklighet som råder ute på arbetsplatserna. De förslag regeringen lägger fram i sin proposition visar en oförmåga att anpassa lagstiftningen till verkligheten och en övertro på möjligheterna att med skärpta lagregler lösa akuta problem på en arbetsmarknad i kris. I stället för att främja rörlighet, flexibilitet och anpassningsförmåga skärper regeringen de inlåsningseffekter som är ett växande problem för svenskt näringslivs möjligheter att anpassa sig till de nya förutsättningarna på världsmarknaden. Härigenom försvåras den ekonomiska återhämtningen. hotas välståndet och tryggheten. Den trygghet som regeringen säger sig vilja skapa leder i verkligheten till ökad otrygghet. Regeringens förslag ger intryck av uppgivenhet och kapitulation inför en arbetsmarknadssituation som den inte behärskar. Det är, enligt vår uppfattning, felaktigt att utforma lagstiftningen med utgångspunkt i att problemen kommer att bestå. Verklig anställningstrygghet kan endast erbjudas i verksamheter som är lönsamma. För att möjliggöra den anpassning som är nödvändig för återvunnen ekonomisk balans och ökad sysselsättning, krävs en rätt utformad ekonomisk politik, näringspolitik och industripolitik som underlättar strukturomvandling och anpassning till nya förhållanden. Arbetsmarknadspolitiken måste utformas så att den understödjer, inte motarbetar omställningar. 1 stället för att försvåra omstruktureringen av det svenska näringslivet och den offentliga sektorn genom att skärpa en dåligt fungerande lagstiftning, är det nödvändigt att anpassa lagarna till de verkliga förhållandena på arbetsplatserna. Med anledning härav bör turordningsreglerna i lagen om anställningsskydd ändras så att arbetsgivare ges möjlighet att vid omläggning av verksamheten dels behålla arbetstagare med särskilt yrkeskunnande eller annan kompetens, dels upprätta särskild turordning för arbetstagare med i huvudsak jämförbara arbetsuppgifter. Brist på erforderlig kompetens eller annan lämplighet för en viss arbetsuppgift bör dessutom utgöra saklig grund för uppsägning. En ökad rörlighet på arbetsmarknaden är en förutsättning för att såväl den privata som den offentliga sektorn skall kunna undergå den strukturomvandling som är en tvingande nödvändighet om vi skall lyckas vända den ekonomiska utvecklingen i positiv riktning. Övergången till nya produktionsmetoder och arbetsformer ställer krav på anpassningsförmåga och flexibilitet hos samtliga berörda. Likaså ställs höga krav på lämplig utbildning. En effekt av dessa krav är att äldre arbetare och tjänstemän ofta finner att deras kunskaper och erfarenhet inte längre räcker för en ny inriktning av produktionen på arbetsplatsen. Efter många års yrkesverksamhet kan kraven på omställningsförmåga bli så höga att äldre arbetskraft inte förmår motsvara dem. De ställs i praktiken inte inför något annat val än att lämna arbetsplatsen och lämna plats för yngre krafter. 1 första hand bör dessa problem mötas genom att företag och förvaltningar bygger upp en beredskap för förändring. Genom samverkan mellan ledningen och de anställda bör arbetsorganisationen i kombination med fortgående utbildningsinsatser i många fall kunna utvecklas så att de anställda kan möta förändringar. Härtill krävs förutseende och en god vilja från alla berördas sida. I många fall, framför allt i samband med driftsinskränkningar, torde övertalighetsproblem emellertid vara oundvikliga och äldreavgångar kan bli erforderliga. Sådana behöver emellertid inte nödvändigtvis innebära att äldre arbetskraft är borta från arbetslivet . har det visat sig att företag som ersatt äldre arbetstagare med yngre finner att de yngre saknar den erfarenhet som är en förutsättning för att deras teoretiska utbildning skall komma till full användning. En ensidig åldersstruktur med låg medelålder har också visat sig medföra problem på många arbetsplatser. De äldres erfarenhet och rutin skapar större kontinuitet och stabilitet i produktionen. I flera fall har tidigare friställda arbetare och tjänstemän därför återanställts. En omfattande tillämpning av reglerna för förtidspensionering av arbetsmarknadsskäl ger stora grupper arbetare och tjänstemän intrycket av att de över huvud taget inte är önskvärda på arbetsmarknaden. Arbetet upplevs ofta i vår kultur stå i centrum för hela tillvaron. Därför kan förlusten av en anställning medföra en svår känslomässig belastning på den enskilde. I andra fall kan en förtidspensionering upplevas som en lättnad efter många års påfrestande arbete. I dessa senare fall torde emellertid förtidspensionering ofta vara motiverad av medicinska skäl. Förtidspensionering bör undvikas . Detta gäller särskilt förtidspensionering av arbetsmarknadsskäl. Framför allt är det viktigt att den enskildes rätt att själv fatta beslut hävdas. Förtidspensionering ställer stora krav på våra pensionssystem dels i form av direkta pensionsutbetalningar, dels också i form av uteblivna avgiftsinbetalningar. Det är av värde att möjligheterna till förtidspensionering av arbetsmarknadsskäl finns, men det förutsätter att systemet inte utsätts för större påfrestningar än vad som är absolut oundgängligt. För de enskilda människornas skull är det nödvändigt att utforma ett system som gör det möjligt att trots längre arbetslöshet vara kvar i arbetskraften, som den ekonomiska försöijningen tryggas. Det är också nödvändigt att parterna på arbetsmarknaden får bära en större del av ansvaret för träffade avtal. Regeringen föreslår att parterna på den lokala arbetsplatsen skall fråntas rätten att besluta om äldreavgångar. I stället läggs ansvaret på centrala fackliga instanser resp. länsarbetsnämnderna. Detta strider mot den uppfattning som borde vara vägledande för all arbetsrättslig lagstiftning, nämligen att beslut och medinflytande skall läggas så nära de enskilda arbetstagarna som möjligt. Det är svårt att se att centrala fackliga och statliga instanser skulle ha bättre kännedom om och förutsättningar för att bedöma förhållandena på enskilda arbetsplatser än de som är verksamma på dessa arbetsplatser. De lokala parterna bör inte berövas rätten att fatta beslut om den egna arbetsplatsen och det ansvar som följer därmed. Vi anser att äldreavgångarna bäst kompenseras över arbetslöshetsförsäkringen. Då kan de berörda arbetstagarna fortfarande tillhöra arbetskraften, som de behåller kontakten med sin fackliga organisation och tillförsäkras en betryggande ekonomisk standard. Detta utgör ytterligare ett skäl för att genom aktiva åtgärder medverka till att så många arbetstagare som möjligt ingår i arbetslöshetsförsäkringen. I annat sammanhang, motion 1983/84:2681, har moderata samlingspartiet föreslagit åtgärder som syftar till att återge arbetslöshetsförsäkringen dess karaktär av försäkring. Ett första steg är en successivt ökad avgiftsfinansiering. Härtill bör möjligheter till tilläggsförsäkringar skapas. I kombination med de redan existerande avtalsenliga avgångsbidragen, som utgår vid friställning av äldre arbetstagare med en viss anställningstid, skulle ett sådant system ge försäkringstagarna ett gott ekonomiskt skydd vid arbetslöshet. Därutöver behöver särskilda regler införas som tryggar de äldsta arbetstagarnas försöijning vid friställning. Vi föreslår därför en skyndsam utredning av möjligheterna att inom ramen för arbetslöshetsförsäkringen utforma regler för äldreavgångar. Denna utredning bör kunna ske i samband med den översyn av arbetslöshetsförsäkringen som vi föreslagit i annat sammanhang. Arbetslöshetsförsäkringen bör liksom nu kunna utgå . Därefter bör ersättning utgå motsvarande det belopp som skulle utgått vid förtidspensionering fram till ordinarie pensionering. Dessutom bör särskilda regler införas i arbetslöshetsförsäkringen innebärande begränsade krav på att den försäkrade skall stå till arbetsmarknadens förfogande i dessa Denna omläggning bör lämpligen kunna finansieras genom en höjning av arbetsmarknadsavgiften och en motsvarande sänkning av avgifterna till pensionssystemen. Med anledning av vad ovan anförts hemställs 1. att beslutar avslå proposition 1983/84:162, 2. att hos regeringen anhåller om förslag till ändrade turordningsregler i lagen om anställningsskydd på det sätt som framgår av motionen, 3. att hos regeringen anhåller om en skyndsam översyn av reglerna i lagen om anställningsskydd vad avser saklig grund för uppsägning, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförs i motionen om medlemskap i arbetslöshetskassa. 5. att hos regeringen anhåller om en skyndsam utredning av ett system för äldreavgångar inom ramen för arbetslöshetsförsäkringen i enlighet med vad som anförs i motionen. () () () () . HÖGMARK (m) () i () () () ()