mot · G702752 · 1984-01-19 00:00:00 — Minskade restriktioner på det alkoholpolitiska området Svensken utvecklar energi, endast när det gäller att hindra en sak, säger . Detta är en av de bittraste sanningar som någonsin sagts om vårt folk, men en sanning är det. De folkrörelser som vinner mest anslutning i vårt land är gärna de vilkas syften är negativa. - det är en älsklingsfordran och ett universalmedel mot allt ont i . Sker någon förbrytelse, så skall man strax i våra tidningar finna en hel rad insändare, som begär inskränkningar i friheten för hela den klass eller grupp som brottslingen tillhör. Och så inbillar man sig ha kommit till roten av det onda. Så skrev , professor och emigrationsutredningens ledare, i sina så uppmärksammade aforismer Det svenska folklynnet. Det beklagliga är att vad som gällde i början av detta sekel gäller i kanske ännu högre grad . Förbudssverige har blivit en realitet, en trist sådan. Den är förvisso inte önskad av svenska folkets flertal, men högljudda minoriteter har på det ena området efter det andra fått igenom sina förbudskrav. har varit ett välvilligt transportkompani, något som säkerligen bidragit till den ökande skepsis - ordet förakt torde vara något överdrivet - som svenska folket hyser till sina lagstiftare. På område efter område har inskränkningar skett i den enskilda människans vardagsfrihet. Sådant som är naturligt och en del av den vanliga livsföringen för det stora flertalet människor på jorden är förbjudet för svensken. Det talas vackra ord om internationalisering, förbrödring och lika villkor. Men har sina alldeles speciella regler. är ett invandrarland - undra på att mycket ter sig dunkelt och obegripligt för människor, som från att ha levt i sydeuropeiska eller andra civilisationer plötsligt hamnar i ett land, där delar av den naturliga livsföringen har förbjudits! Men förbudslagstiftningen har naturligtvis ine något dåligt syfte. Avsikten är ofta att till det yttersta - från vaggan till graven - beskydda medborgaren från allt ont. Han/hon skall obekymrad vandra genom livet, sedan alla frestelser till avvikelser från den rätta stigen har röjts undan av nitälskande ämbets- eller tjänstemän, som självfallet till punkt och pricka och ibland kanske mer - utför förbudslagstiftningens intentioner. Mycket skulle kunna ordas om dessa generella aspekter på förbudssamhället och svenskens villighet att böja sig för fogdar och överhet. fortsättningsvis skall en enda och mycket speciell aspekt, nämligen den s. k. alkoholpolitiken eller delar därav tas upp. Förutom , , och vissa delstater i finns det inte många delar av världen, där människor accepterar speciella restriktioner, som t.o.m. dirigerar folks smak och tycke. Vin och öl är en del av den mänskliga civilisationenns vardagstillbehör. Till den mänskliga kulturens yttringar hör även destillerade drycker, t. ex. , och brännvin. Som så mycket gott i den mäskliga civilisationen har även denna del av kulturen väl kända avigsidor. Ett måttligt bruk hör i större delen av världen till vardagslivet och inte sällan till den positiva delen av detta - ett omättligt bruk å andra sidan har förorsakat stort lidande och tragedier. Detta är trots allt inte något märkligt, utan som det mesta i människans liv är det fråga om de motsatser som vi ständigt ställs inför. Att hålla måttan gäller på livets alla områden. För mycket och för litet skämmer allt, heter det i ett engelskt ordspråk. På svenska heter det lagom, ett av de få svenska ord som veterligen inte kan översättas direkt till något annat språk. I det överväldigande flertalet av jordens länder har man överlämnat åt den enskilde att själv ta ansvar för dryckeskonsumtionen. Självfallet är också försäljningen i regel fri. Det gäller för den enskilde försäljaren att kunna tillhandahålla viner, öl, eller , som har en i förhållande till andra försäljare bättre kvalitet och lägre pris. Här gäller med andra ord för konsumenten en i hög grad positiv konkurrens. åter hör till de få länder, där försäljningen och konkurrensen inte är fri. Vi har i stället drabbats av statsmonopol. Då Systembolaget som en relativt stor köpare går ut på vinmarknaden, borde förutsättningar finnas för att goda och prisbilliga viner skulle kunna saluföras. Så är dess värre inte fallet. Det går knappast att i kunna köpa ett gott vin till ett rimligt pris, jämfört med vad som måste betalas i vinlandet i fråga. Detta har sin förklaring i de orimliga beskattningsreglerna, som inte tar hänsyn tili kvaliteten. Det kan på goda grunder ifrågasättas, om Systembolaget eller Vin- & Spritcentralen som monopol har något egentligt berättigande. Från konsumentsynpunkt vore det sannolikt önskvärt att båda avskaffades. Då skulle en hälsosam konkurrens uppstå i både produktions- och försäljningsledet. skulle också komma i samklang med flertalet andra länder. Det skulle vara fråga om en reform, som sannolikt skulle hälsas med glädje av flertalet svenskar. Det är dock föga realistiskt att hoppas, att skulle överge den monopolistiska vägen. Men om nu Systembolaget har ett försäljningsmonopol, finns det starka skäl att ställa krav på att monopolbolaget också ger en så god service som möjligt, vilket i sin tur i hög grad är beroende av statsmakternas beslut. Då systembutikerna stängdes , skedde det efter en alltför kort försöksperiod och utan någon egentlig utvärdering. Det var ett uttryck för den beskäftiga förmyndarmentalitet, som tyvärr är alltför vanlig. åberopades nykterhetspolitiska syften. Några sådana har dock knappast uppnåtts. Däremot har servicen till medborgarna alvarligt försämrasts genom den godtyckliga omotiverade åtgärden. För heltidsarbetande och för människor på landsbygden med långa avstånd till systembutikerna har särskilda olägenheter skapats. Dessa missförhållanden bör med det snaraste rättas till. Det naturligaste är, att systembutikerna åter hålls öppna . Ett alternativ är möjligen att den försämrade servicen genom lördagsstängningen kompenseras genom att butikerna hålls öppna på kvällstid åtminstone , förslagsvis då på fredagskvällarna. Till orimligheterna i Förbudssverige på alkoholpolitikens område hör också restriktionerna kring beviljandet av utskänkningstillstånd för restaurangerna. Alltför ofta ges exempel på hur sociala nämnder eller kommunstyrelser i missriktad nykterhetspolitisk iver vill förbjuda en restaurangägare att servera öl, vin och sprit till sina gäster. En ofta hörd klyscha är, att det redan finns tillräckligt många restauranger på orten med utskänkningstillstånd. På det sättet kan politiker fullständigt stjälpa en näringsidkare. Den lika konkurrensen mellan olika företagare sätts ur spel, som valmöjligheterna för medborgarna minskar. Som också framhållits i en partimotion från moderata samlingspartiet skall endast alkoholpolitiska hänsyn få tillåtas påverka prövningen av utskänkningstillstånd. Det kan också ifrågasättas, om inte restaurangidkare på nytt borde kunna få köpa vin och sprit till billigare priser från Systembolaget. De tvingas nu att ta ut så högra priser, att få människor på egen bekostnad har råd att gå ut på restaurang i längre. borde det från nykterhetspolitisk synpunkt vara angeläget, att en civiliserad dryckeskultur kunde upprätthållas också på svenska restauranger, vilket dock förutsätter att drycker kan serveras till rimliga priser. Med nuvarande orimliga restaurangpriser frestas alltför många gäster vid t. ex. danskvällar att själva medföra drycker, som förtärs i lönndom. Det skall erinras om att av de alkoholhaltiga drycker, som förtärs i , faller nu på restaurangerna. I detta sammanhang skall förbigås de oftast löjeväckande detaljerade bestämmelser, som finns beträffande utformningen av lokaler, tider, etc. Detta är återigen exempel på en helt missriktad lagstiftning, som inte har någon vettig funktion att fylla men som i hög grad verkar irriterande på medborgarna, som drabbas. Öl är en av många uppskattad vardagsdryck. Då mellanölet infördes befann sig plötsligt vårt beträffande dryckeskultur annars så isolerade land i samklang med ölkulturen i resten av den civiliserade världen. En Hof eller en Grön är för många svenskar en självklarhet, då de reser till . Ett gott öl, en sällskapsdryck! Det är för många den första kontakten med den europeiska civilisationen. I , liksom i flertalet andra länder, är det givetvis inte fråga om att varken ange eller diskutera alkoholhalten på det öl Detta är bryggarens hemligheter. Konsumenten avgör vad han finner vara bäst. k. mellanölet är överallt favoriten. Orsaken är lätt att finna. Alkoholhalten är rimlig i förhållande till andra ingredienser. Det blir ett gott öl. I Förbudssverige förbjöds mellanölet . fjärmade sig på nytt från . Vad som erbjuds konsumenten är lättöl, folköl och starköl. Lättöl - alla konferensers och sammanträdens fasa eller favorit - är förvisso knappast öl men helt säkert så lätt och flyktigt, att det likt vatten ändå förmår släcka törsten. Folkölet, egentligen inte något gott öl, har antagligen fått sitt namn av att det inte är önskvärt av folket men är det enda för folket lätta åtkomliga - utom , då plasten av folknykterhetsskäl täcker över den så hett åtrådda drycken i butikerna. Åter ett exempel på absurditeter i lagstiftningen. Starkölet uppfattas av många som alltför alkoholhaltigt för att vara gott. Egentligen borde konsumentombudsmannen ingripa. Mellanölet, det bästa och mest eftertraktade ölet, har förbjutdits i Förbudssverige. Men finns det då inte ett skäl för detta? Jo, naturligtvis sker allt för samhällsnyttan, ehuru den exakta definitionen på begreppet torde vara svår att finna. Det stora skälet för förbudet var att ungdomen i alltför stor utsträckning drack mellanöl eller förmodades göra det. Till detta kan möjligen parentetiskt sägas, att ungdomen självfallet är en avbild av de äldre. Om man - som i vårt land - så länge haft ett speciellt hysch-hysch kring allt som rör alkoholhaltiga drycker, måste självfallet en sådan även kring den svagaste av drycker, ölet, väcka ett speciellt intresse hos ungdomen. Men å andra sidan skiljer sig svensk ungdom knappast mycket från vare sig dansk, tysk eller engelsk ungdom. Om än mellanölet hade nyhetens behag för ungdomen, säger dock ingenting att effekterna skulle ha blivit särskilt sensationella. I detta sammanhang uppstår två frågor. Den första är, om det är rimligt att med hänsyn till förmodade reaktioner hos en speciell åldersgrupp förbjuda vad som i övrigt befinns vara rimligt av svenska folkets majoritet. Den andra frågan är, om skillnaden i nykterhetsläget blivit så speciellt annorlunda efter mellanölsförbudet. Svaret på den första frågan blir med all säkerhet, att det måste till utomordentliga stora vinster för att den vuxna delen av svenska folket, som förvisso uppskattar mellanölet, skall vara beredd att avstå från detta. Mellanölsförbudet infördes mot svenska folkets önskan. Men har då nykterhetsläget och speciellt det bland ungdomen förändrats efter mellanölsförbudet. Vi rör oss på osäkra marker, men en viss förändring kan möjligen skönjas. Av de regelbundna undersökningar som görs av skolungdomars alkohol-, tobak- och narkotikabruk i årskurserna 6 och 9 framgår, att en viss minskning av alkoholkonsumtionen förefaller sig ha skett i årskurs 9 jämfört med slutet (Rapport, , nov. Men även narkotikabruket och rökningen tycks ha minskat något Det tycks över huvud taget vara fråga om ett större ansvarstagande bland ungdomen. Den som hoppats på drastiska förändring i samband med mellanölsförbudet blir besviken. Några sådana har det inte varit fråga om. Med förbud löser man förvisso sällan några problem. Då det gäller ungdomens alkoholvanor torde upplysning betyda mer. Det gäller också att inte underskatta viljan och förmågan hos den enskilde att själv ta ansvar för sin situation. Ungdomarnas egna och föräldrarnas ansvar är alltid utslagsgivande. Under alla omständigheter kan konstateras, att mellanölsförbudet knappast gav några positiva effekter av den storleksordning, att förbudet kan sägas vara motiverat. Medborgarna har rätt att kräva tillgång till ett öl av samma goda kvalitet och must som tillhandahålles praktiskt taget överallt utanför gränser och utan nämnvärda restriktioner. Det är dags att återinföra mellanölet. Det finns få områden, där fanatismen och intoleransen så ofta breder ut sig, som på det alkoholpolitiska. En förbudsivrande minoritet använder lätt varje tillhygg i argumentationen för att förvandla svenska folket till det puritanska renlevnadsfolk som det inte vill vara eller skulle stå ut med att vara. Detta är ett historiskt arv, men tiderna har förändrats. 1 , då umgänget över gränserna ständigt ökar och då stora ansträngningar görs för att locka utländska turister att besöka , finns det anledning att ge avkall på en provinsiell lagstiftning och i stället anpassa våra regelsystem till vad som är internationellt brukligt. Den just inledda kommer att sätta vårt land i fokus för massmedia i världen på ett sätt som kanske . Våra många besynnerliga och för utländska besökare helt obegripliga restriktioner på det alkoholpolitiska området kommer sannolikt i många fall att alltför mycket dominera den bild av som förmedlas till omvärlden. Desto större anledning finns det att på allvar sanera i en lagstiftning som överlevt sig själv. Med hänvisning till vad som anförts hemställs 1. att beslutar fastställa den övre alkoholgränsen för öl som försäljs i den allmänna handeln till 3,6 viktprocent, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om öppethållande , alternativt kvällsöppet, i systembutikerna, 3. att hos regeringen anhåller om en utredning och förslag i syfte att avskaffa resp. minska restriktionerna på det alkoholpolitiska området.