mot · G7022128 · 1984-01-25 00:00:00 — En mera samordnad och samlad information om statens, landstingens och kommunernas grundläggande service till allmänheten är angelägen. finns det ett mycket splittrat utbud av information om den service som samhället har byggt upp för de enskilda människorna och som i första hand skall vara till för den enskildes trygghet. Skall den tryggheten vara verklig för var och en krävs det också att alla har samma kännedom om vilka trygghetslagar och annat som finns. Dagens stora informationsutbud tenderar att ständigt öka och mångfalden av olika statliga och kommunala kontaktpunkter kan medföra svårigheter för den enskilde att överblicka informationsutbudet, att finna de rätta kontaktpunkterna och att få den information som behövs vid visst tillfälle. Den ökade komplexiteten i förvaltningen, inte minst genom ökad integration mellan verksamhetsformer på olika nivåer - centrala myndigheter, landsting och kommuner - förstärker informationsproblemet. Med den splittring som råder beträffande informationsgivningen såväl från den statliga sidan, från landstingen och från kommunerna som den bristande samordningen dem emellan är risken stor att många aldrig får den information som de har rätt till för att på rätt sätt kunna ta del av det gemensamma allmänna. En samordning av de statliga myndigheternas, landstingens och kommunernas informationsverksamhet framstår därför som en synnerligen väsentlig uppgift. Det gäller främst en samlad information om samhällets sociala service, den basinformation som de olika människorna behöver för sin grundtrygghet. Regeringen bör därför ta initiativ till att en sådan samlad information kommer till stånd. Därvid bör man överväga möjligheterna att åstadkomma en enda kommunvis uppställd servicekatalog där stat-landsting-kommun gemensamt presenterar sin sociala service. Regeringen bör också överväga möjligheten att inordna denna samlade informationsskrift i telefonkatalogen som är ett allmänt grunddokument som finns lätt tillgänglig för alla. Informationen måste utgå från medborgarnas behov av information i olika situationer. Den bör därför inte utgå från t. ex. olika huvudmäns organisatoriska förhållanden utan bör vara utformad på ett sätt som gör det möjligt för den enskilde att snabbt finna den information som han/hon behöver i en viss situation. Den sålunda gemensamma informationsgivningen bör sedan kompletteras med olika former av uppsökande verksamhet för dem som ändå på grund av en eller annan orsak inte får del av eller kan tillgodogöra sig den allmänna informationen. Den uppsökande verksamhetens omfattning torde väsentligt kunna begränsas i ett läge då en samlad informationsgivning finns tillgänglig. Det gemensamma informationsdokumentet måste i första hand innehålla en information om gällande rättigheter och förmåner. Men en informationsgivning som endast innehåller en sådan information uppfyller inte kraven som utifrån ett primär- och landstingskommunalt perspektiv måste ställas på en s. k. servicekatalog. En samlad informationsskrift måste också tillvarata kommunernas behov av att informera om sin service på t. ex. fritids-, kultur och utbildningsområdet. En kommunalt anpassad informationskatalog utgör en ekonomiskt fördelaktigare metod än att regionala statliga myndigheter, landsting och kommuner var för sig skall producera egna kataloger på länsplanet. En större del av de resurser primärkommuner och landsting disponerar för informationsinsatser skulle därvid kunna utnyttjas för en målinriktad information till s. k. informationssvaga grupper. En sådan samlad och förbättrad informationsgivning ligger väl i linje med strävandena mot att nå en bättre och fördjupad demokrati. En sådan kommunbaserad samlad informationsgivning förutsätter för att bli ändamålsenlig också ett direkt inflytande över utformningen från den primär- och landstingskommunala sidan. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs om samordnad samhällsinformation.