mot · G7021337 · 1984-01-24 00:00:00 — För ett hushåll där mannen arbetar heltid och kvinnan exempelvis sextimmarsdag (motsvarar av heltid) behövs en lönekompensation på för att hushållsinkomsten före skatt skall vara densamma. Om arbetstiden kortas till innebär det att timlönerna höjs . Det innebär att mannen i familjen får en månadslöneminskning på - kvinnans månadslön ökar . Av detta kan man också dra slutsatsen att för många hushåll innebär en full lönekompensation (dvs. timlöneökningar på vid förkortning till ) att hushållsinkomsten ökar betydligt före skatt. Hushållet där kvinnan arbetar av heltid skulle få en inkomstökning före skatt på om full lönekompensation gavs vid arbetstidsförkortning till . Man kan konstatera att det är nödvändigt att ge lönekompensation för att hushållen skall behålla sin ekonomiska standard - men i familjer med två förvärvsarbetande kan hushållsinkomsten hållas på samma nivå även med en lägre lönekompensation. Orsaken till detta är det faktum att deltidsanställda som kan behålla sin arbetstid i timmar räknat efter arbetstidsförkortningen får en högre månadslön, när timlönerna ökar till följd av lönekompensationen. Detta faktum gynnar i första hand kvinnor, eftersom det är kvinnor som till största delen arbetar deltid. Men det är troligt att det finns familjer som inte har en sådan gynnsam sammansättning av familjeinkomsterna. Det är t. ex. känt att i familjer med många barn är det i många fall en försörjare som arbetar heltid. I dessa fall kommer en lönekompensation som inte är fullständig att innebära ytterligare ekonomisk press. Det är också dessa familjer som har den lägsta levnadsstandarden, vilket också framgår av tabell 1. Kompensation för bortfall av inkomst behöver inte enbart göras genom att timlönerna ökas. En annan väg är att öka vissa typer av transfereringar till hushållen. I dagens läge med stora underskott i den samlade offentliga sektorns budget måste sådana ökade transfereringar betalas med ökade inkomster eller minskade utgifter. Ett sätt att betala ökade transfereringar vore att använda besparingar som stat och kommun gör genom att arbetslösheten minskar. Enligt Bigsten skulle sysselsättningen till viss del öka om arbetstidsförkortningen gjordes utan (full) lönekompensation. En högre sysselsättningsnivå skulle i alla fall delvis kunna innebära att statens och kommunernas utgifter för arbeslöshetsunderstöd, beredskapsarbeten, omskolning och socialbidrag skulle kunna minskas. Denna besparing skulle sedan kunna användas till att öka transfereringar till sådana hushåll som har en ekonomiskt kärv situation och som därför kunde antas få det ännu svårare vid en arbetstidsförkortning utan fullständig lönekompensation. Man kan tänka sig olika sätt att ge denna transferering och det finns givetvis problem med att finna urvalskriterier som innebär att rätt människor får en förbättrad situation, att så få som möjligt av dessa hamnar utanför och att transfereringarna i så liten grad som möjligt når sådana som inte tillhör målgruppen. På grund av de definitioner som skattemässigt råder av inkomst (och möjligheterna att skattemässigt deklarera en låg inkomst trots hög konsumtion) är det olämpligt att utgå från inkomstbegreppet vid en kompensation för inkomstbortfall vid arbetstidsförkortning. Därför måste man söka andra och indirekta vägar. En möjlighet är att öka transfereringarna till barnfamiljerna. Detta för att det är känt att just barnfamiljerna har den sämsta ekonomiska situationen och att särskilt flerbarnsfamiljer i stor utsträckning har en mycket kärv ekonomisk situation (se tabell 1! Enligt långtidsbudgeten 1982/83 (proposition 1982/83:150, bilaga 1.3, s. 107) finns 1,7 miljoner barn . Kostnaden för barnbidrag beräknas till . Enligt samma källa är statens kostnader för arbetslösheten . Om man således skulle kunna anta att arbetstidsförkortningen skulle minska statens arbetsmarknadskostnader med en tredjedel så skulle en fördubbling av barnbidraget kunna finansieras. En fördubbling av barnbidragen motsvarar en löneökning på . före skatt för varje barn familjen har. Det skulle inte kunna kompensera hela inkomstbortfallet vid en förkortning av arbetsdagen utan lönekompensation annat än för de mest barnrika familjerna. Men metoden - eventuellt kombinerad med viss lönekompensation - skulle kunna ge åtminstone barnfamiljer en full kompensation för inkomstbortfallet utan att statsbudgetunderskottet förvärrades. Sammanfattningsvis kan man konstatera att frågan om lönekompensation har en central betydelse för utfallet av arbetstidsförkortning. På samhällsekonomisk nivå innebär en högre lönekompensation en större risk för att exportföretagen förlorar konkurrenskraft, vilket i sin tur dels minskar sysselsättningen i dessa branscher, dels ökar underskottet i bytesbalansen (dvs. i affärerna med utlandet). En högre lönekompensation ökar också importen så bytesbalansen försämras från två håll. På hushållsnivå innebär en lägre lönekompensation oerhörda problem för stora grupper inkomsttagare. Men en lägre lönekompensation är tillräcklig för att upprätthålla samma familjeinkomst före skatt i många hushåll där det finns deltidsarbetande försörjare. Slutligen kan man konstatera att vissa typer av transfereringar till hushållen kan kompensera för en lägre lönekompensation och sådana kan antas finansieras med en lägre offentlig kostnad för arbetslöshet. Det förefaller som en mycket väsentlig avvägning måste göras just vad det gäller lönekompensationen, där kostnader av olika slag måste vägas samman och en optimal lönekompensation kunna räknas fram. Dessa resonemang återkommer vi till i nästa avsnitt. Investeringar och offentlig konsumtion (pil 10) I diagram 1 har vi därmed behandlat alla de angivna pilarna, utom pil 10. Denna påverkan skall mycket kortfattat behandlas här. En kortare arbetstid innebär för den offentliga sektorn att lönekostnaderna ökar högst betydligt. I vpk:s utredning (Delrapport från vpk:s arbetsgrupp kring sex timmars arbetsdag, stencil ) visar att sysselsättningen i den offentliga sektorn totalt skulle ökas vid en arbetstidsförkortning från 40 till . Lönekostnaderna skulle öka med inte mindre än . I grunden ligger här ett antagande om att den offentliga sektorn inte kan (eller får) kompensera förlorad arbetstid genom ökad produktivitet vad det gäller de offentliga tjänsterna, dvs. främst vård, omsorg och utbildning. Dessa beräkningar är troligen relevanta även för det perspektiv vi har här. Men de ökade lönekostnaderna är den enda egentliga ökningen av den offentliga konsumtionen som är en direkt och omedelbar följd av en arbetstidsförkortning. skulle också den offentliga sektorn kunna få ökade inkomster - genom att underlaget för inkomstskatt blir högre (under förutsättning att någon form av lönekompensation ges). Dessutom kan den offentliga sektorn troligen göra besparingar på arbetsmarknads- och socialbudgeter. Den svenska modellen har historiskt sett inneburit en vinstpress på företagen för att åstadkomma rationaliseringar. I dagens läge, där det finns stora tekniska möjligheter att förändra produktionen genom att införa olika tillämpningar av elektronik, kan en ökad kostnadspress på företagen orsakad av en kortare arbetsdag för alla verka så att investeringar i ny teknik påskyndas. Detta skulle innebära en press till modernisering av den svenska industrin som kunde innebära att industrin hade en bättre konkurrensförmåga (4). Kommer arbetstidsförkortningen att åtföljas av en större andel skiftarbete (främst införande av tvåskift) så kommer kapitalkostnaderna att minska för företagen och därmed får lönsamheten en ökande tendens. Detta skulle delvis kunna motverka tendensen till lägre lönsamhet på grund av ökade timlöner. Men ökat skiftarbete är verkligen ingen positiv effekt av arbetstidsförkortning. De överväganden som gjorts beträffande möjligheten att med kortare arbetsdag lösa en del av sysselsättningsproblemen har utgått från modellen i diagram 1. Frågan är om denna förenklade modell ger en god bild av hur sambanden är i verkligheten. En undersökning som tycks peka på motsatsen är studier till delegationen för arbetstidsfrågor (nya DELFA) som finns refererad i () och i stencil (Arbetslöshet och arbetstid, stencil ). Enligt denna undersökning som omfattar hela näringslivet (dvs. allt utom den offentliga sektorn) och , har arbetstiden inte påverkat sysselsättningen alls. I stället har två varandra motverkande faktorer haft betydelse för sysselsättningsutvecklingen. Det är teknikutvecklingen (som verkat i minskande riktning) och efterfrågeutvecklingen (som verkat i höjande riktning). De förklaringar som ger till att det teoretiska sambandet mellan kortare arbetstid och fler jobb inte håller är de följande: 1) Arbetstidsförkortningarna har alltid åtföljts av ökad produktivitet. Den ökade produktiviteten gör att alla förlorade arbetstimmar inte behöver ersättas med ny arbetskraft. 2) Det kan finnas brist på den typ av arbetskraft som behövs och därför sker ingen ökning av sysselsättningen. De arbetslösa passar inte till de jobb som blir lediga. 3) Den totala efterfrågan kan minska på grund av arbetstidsförkortningen. Speciellt ökar efterfrågan långsammare än om motsvarande löneutrymme hade använts för ökade löner. Det är sant att produktiviteten stiger när arbetstiden kortas - detta har vi behandlat ovan. Enligt Åbergs egna undersökningar steg produktiviteten i tillverkningsindustrin för varje procents arbetstidsförkortning. Hela arbetstidsförkortningen kunde emellertid inte kompenseras med höjd produktivitet ens i tillverkningsindustrin. Det är troligt att det fanns brist på arbetskraft av olika slag under slutet av 1960- och början av 1970-talen då de stora arbetstidsförkortningarna gjordes. Detta kan givetvis vara en delförklaring till att inte hittar några sysselsättningseffekter (eller enbart svaga sådana). Men detta gäller inte längre. Även klassiska bristyrken som läkare håller nu på att få närmare full behovstäckning. Många fackförbund rapporterar större arbetslöshet. Risken för att punkten 2) skulle vara giltig också förefaller inte stor. Arbetstidsförkortningens effekt på efterfrågan kan slutligen ha ett visst förklaringsvärde. Men detta har också sammanhang med i vad mån man ger lönekompensation. Dessutom hänger efterfrågeutvecklingen samman med om det blir några sysselsättningseffekter. Okar sysselsättningen så ökar också efterfrågan. Sambandet här är mer komplicerat och inte heller denna modell för förklaring erbjuder någon verklig förståelse för varför Åbergs mätresultat är som de är. Tvivlet understryks av att den metod använder inte är okontroversiell. Ett problem som diskuterats livligt internationellt bland ekonomer är att det är svårt att på ett meningsfullt sätt mäta kapital i de produktionsfunktioner som används (5). Åbergs undersökning (aa, 1976) visar på ett annat resultat när det gäller tillverkningsindustrin. Då beräknade (för ) att varje procents arbetstidsförkortning skulle ge 0,ökad sysselsättning. Om Åbergs resultat för hela näringslivet och hans resultat angående tillverkningsindustrin skall båda vara giltiga betyder det att arbetstidsförkortningen gav viss ökad sysselsättning i tillverkningsindustrin men denna kompenserades av lägre sysselsättning i andra sektorer. Det förefaller som resultaten är svåra att förklara ekonomiskt och förnuftsmässigt. Det leder till att man kan tvivla på deras värde - eller också får man acceptera att resultaten är riktiga men varför det blivit på detta sätt kan man inte säga. Och i så fall kan man inte heller säga om man skulle få helt andra effekter om man kortade arbetstiden , då förhållandena är andra. Åbergs resultat har tolkats på ett annat sätt av (). Han menar att arbetstidsförkortningen harö kat sysselsättningen men att effekten har varit betydligt mindre än den rationaliseringseffekt och den kompensationseffekt som investeringarna fört med sig. Han menar också att om man använder långtidsutredningens beräkningar så kan man konstatera att 470 000 nya jobb har skapats av arbetstidsförkortningarna i näringslivet som undersöker. Åbergs undersökning är, enligt , också missvisande eftersom den inte omfattar den offentliga sektorn. Slutligen - om det skulle vara så att Åbergs undersökningar är riktiga och att det således inte finns något samband mellan sysselsättning och kortare arbetsdag - så är det ett mycket bra argument för att genomföra en kortare arbetsdag. Om man enbart ser till kostnaderna för en kortare arbetsdag beror dessa - som vi ovan visat - av de ökade lönekostnaderna. Dessa ökade kostnader tenderar att försämra bytesbalansen och orsaka försämrad sysselsättning i exportindustrin. Om Åbergs undersökningar är riktiga så påverkas inte sysselsättningen. Därmed ökar inte lönekostnaderna för företagen trots att man ger full lönekompensation. Därmed undviks många av de kostnader för en arbetstidsförkortning som här diskuterats. Men intäkterna i form av sociala förbättringar och förbättrade möjligheter för jämlikhet mellan könen finns kvar. Det finns anledning att helt kort beröra två andra argument som förekommit i debatten om kortare arbetsdag, nämligen om den ökade produktiviteten kommer att leda till större stress i jobbet och om inte den kortare arbetsdagen kommer att leda till ännu större social misär för dem som är socialt isolerade. Beträffande det högre arbetstempot och den större stressen i jobbet är det en risk i vissa fall - särskilt om man har en svag facklig organisation i en bransch med liten teknisk utveckling. Men om man ser stressen i arbetet som det absolut väsentligaste borde man med tanke på den stora risken för ökad stress kräva längre arbetsdag för att på så sätt minska stressen i arbetet. Eller är det kanske så att just dagens arbetsdag är den som ger minst stress i förhållande till mest ledig tid? Försöken att intensifiera arbetet är f. ö. inte isolerade till de tillfällen då arbetstiden kortas. Det finns dessutom de som hävdar att en kortare arbetstid är nödvändig just för att kompensera för den intensifiering av arbetet som redan skett. Beträffande risken för social isolering (ofta ledsagad av målande beskrivningar av den ökande alkoholismen eller det ökande knarkandet i spåren av kortare arbetsdag) så härrör dylika uppfattningar i grunden från en lutheransk ojämlikhetstes som säger att folk mår bäst då de inte är lediga. Den som arbetar syndar inte - i alla fall om det är fråga om underställd personal. Denna typ av argument tillhör skamgreppsarsenalen mot arbetstidsförkortning och skulle därför inte förtjäna något seriöst bemötande. Det är emellertid orimligt att social isolering - som i mycket beror på andra faktorer än arbetstidens längd - skall tvinga en stor majoritet av människor att avstå från en ur deras synpunkt förnuftig reform enbart för att ett mindretal inte kan tillgodogöra sig reformen. (1) Det finns uppgifter om att tvåskiftarbete skulle vara sämre vad det gäller de arbetandes möjligheter att hålla kontakt med sina barn. Svårigheterna gäller speciellt barn som går i skolan, eftersom barnet då har en utifrån given bortovarotid från hemmet, som inte kan anpassas till föräldrarnas skift (se m.fl.: Föräldrars arbete och barns villkor - en kunskapsöversikt, (2) Man kan visa att en produktivitetshöjning i den privatkapitalistiska sektorn får till följd en kombination av följande effekter: 1) ett växande skattetryck; 2)en växande arbetslöshet och 3)en växande disproportion mellan offentlig och privatkapitalistisk produktion till den förras nackdel (: Skiss till en dualekonomisk lösning av blandekonomins kris, opubl. (3) Existensminimum definieras inte vare sig i eller i m. fl. Förmodligen har definition använts. Denna räknas fram och publiceras i broschyren Hushållets kostnader . (4) Drambo (aa, s. 139) hävdar att det faktum att arbetstidsförkortningar redan genomförts i flera av viktigaste konkurrentländer kan innebära att hamnar på efterkälken vad det gäller konkurrenskraft. (5) Bland de ekonomer som förkastar tanken på existensen av en produktionsfunktion på samhällelig nivå är och . I detta avsnitt skall några konkreta beräkningar redovisas. För att göra sådana beräkningar måste man ha en modell för hur sambandet i ekonomin ser ut. Här skall kortfattat beskrivas hur den beräkningsmodell som här använts är konstruerad, varefter simuleringsresultaten kommer att redovisas. Det har tydligt framgått i det föregående avsnittet - både i resonemangen, redogörelserna för olika artiklar och av diagram 1 i föregående avsnitt - att lönekompensationen och löneutvecklingen har en central och motstridig roll när det gäller att utvärdera effekterna av en arbetstidsförkortning. Förändringen av lönekostnaden påverkar den inhemska efterfrågan och exporten, fast åt olika håll. Lönekostnaden påverkas dels av hur stor lönekompensation som skall ges, dels av vilken produktivitetseffekt arbetstidsförkortningen leder till. Är produktivitetsökningen stor blir det färre nyanställda och alltså en mindre lönekostnadsökning. Men antalet anställda påverkas också av den inhemska och utländska efterfrågans utveckling. Det finns alltså "cirkelpåverkan" på några ställen. För att analytiskt komma åt dessa har den ekonomiska beräkningsmodellen konstruerats enligt följande: Modellen särskiljer en direkt sysselsättnings- och lönekostnadseffekt av arbetstidsförkortningen från en indirekt. Den direkta är den effekt man hade fått om efterfrågan inte alls hade påverkats av arbetstidsförkortningen, således varken den inhemska eller exportefterfrågan. Om efterfrågan hade hållit samma nivå så är det rimligt att anta att sysselsättningen i näringslivet skulle vara så stor att samma produktion som före arbetstidsförkortningen Det innebär att antalet utförda arbetstimmar minskar eftersom arbetstidsförkortningen torligen leder till en ökad produktivitet. Den indirekta påverkan är den sysselsättningseffekt som kommer av att efterfrågan förändras i och med arbetstidsförkortningen. Den inhemska marknaden och importen stimuleras (om det ges lönekompensation) och Struktur för den ekonometriska effektmodellen Diagram 2 Indirekt sysselsättning och lönekostnadsförändring -tecknet viur an här sker en enkel summering av effekter, f -tecknet betyder an värdena mates in i en funktion som ger resultatet. exportmarknaden minskar sin efterfrågan på svenska produkter till följd utav att löneökningarna har pressat upp priserna. Den direkta sysselsättningseffekten och lönekostnadsökningseffekten kan bestämmas om man vet hur stor arbetstidsförkortningen är, vilken lönekompensation som ges, produktivitetsökningen i samband med arbetstidsförkortningen och hur många heltidssysselsatta det finns. Ur den direkta lönekostnadsökningen kan man bestämma den indirekta påverkan via lönekostnadernas påverkan på inhemsk efterfågan och på priserna i exportsektorn. I diagram 2 finns översiktlig skiss över modellens sammanhang. För diagram 2 kan behövas en mycket kortfattad förklaring av symbolerna: I små cirklar är det angivet antingen + , vilket skall uttydas att här skeren enkel summering av effekter, eller f'. Det senare betyder att här matas värden in i en funktion som ger ett resultat, vilket används i fortsättningen. De olika konstanter och parametrar som används i modellen har hämtats från olika källor. Flera av dem har räknats fram med någon enkel metod. Det kan givetvis finnas felaktigheter i dem. Felaktigheterna kan man i viss mån undkomma genom att försöka bestämma de intervall vari de väsentligaste parametrarna kan ligga. Genom att först försöksvis testa olika värden på olika konstanter och parametrar kan man få en uppfattning om vilka konstanter och parametrar som har betydelse för målvariablerna, t. ex. sysselsättning och bytesbalans. (i föregående avsnitt) har vi konstaterat att det är väsentligt att undersöka hur arbetstidsförkortningen verkar på 1) sysselsättning, 2) bytesbalans/export och 3) den privata ekonomin hos löntagarna. Genom tester av konstanterna och beräkning av elasticiteter för konstanter och målvariabler kan man se att modellen ger kraftiga utslag för målvariablerna vad det gäller följande konstanter: 1) Sysselsättning: Produktivitetsökning (negativt) Lönekostnadens övervältring på exportpriserna (negativt) Exportpriselasticiteten (negativt) 2) Bytesbalans/export: Produktivitetsökning (positivt) Exportpriselasticitet (negativt) Lönernas övervältringsandel på exportpriser (negativt) Exportens importandel (positivt) 3) Privatekonomi: Produktivitetsökning (negativt) Marginalskattesatsen (negativt) Andel deltidssysselsatta (positivt) Det skall observeras att vi här enbart studerat de olika modellkonstanternas påverkan på målvariablerna. Villkoren för arbetstidsförkortningen, dvs. hur stor förkortning man gör och vilken lönekompensation som ges, har inte testats. En sådan test är nästa steg. I tabellen ovan har också angivits hur konstanten påverkar målvariabeln i fråga. En positiv påverkan innebär att en större ger ett högre värde på målvariabeln. En negativ påverkan av ett högre konstantvärde ger ett lägre värde på målvariabeln. Med utgångspunkt från dessa beräkningar kan man konstruera ett låg-alternativ, ett mellan-alternativ och ett hög-alternativ för effekterna av arbetstidsförkortningen. Dessa tre alternativ konstrueras så att låg-alternativet ger låga positiva effekter (dvs. låg sysselsättningseffekt, dålig inkomstutveckling i genomsnitt) och stora kostnader (stort underskott på bytesbalans och offentlig sektor), mellan-alternativet är beräkningar på grundval av de skattningar som gjorts av konstanterna och hög-alternativet är det som är mest positivt för anhängare av arbetstidsförkortning. För vart och ett av dessa alternativ har en rad beräkningar beträffande arbetstidsförkortningens villkor gjorts. Beräkningar av olika villkor för arbetstidsförkortning Vid beräkningarna med modellen har flera olika varianter av arbetstidsförkortning prövats. De olika varianterna har prövats fram i en dialog med en dator på vilken modellen är placerad. De är således inga optimala lösningar i någon mening utan snarare försök att illustrera effekter på de olika målvariablerna. Osäkerheten i modellen gör att det knappast är meningsfullt att söka optimala lösningar. Dels är ekvationssystem och konstanter osäkra, dels är det svårt att bestämma gränsvärden för de målvariabler som skall tjäna som bivillkor. I samtliga fall har arbetstidsförkortningen antagits vara (från normalt till ). Anledningen till att simuelring inte gjorts för sextimmarsdag (dvs. ) är att den offentliga statistiken enbart skiljer på kort deltid (), lång deltid () och heltid (och mer ). I modellen måste andelen deltidsarbetande läggas in, vilket definierats som deltidsarbetande enligt statistiken. Detta gör att det inte är möjligt att beräkna förkortning till sextimmarsdag = andelen personer som arbetar mellan 30 och kan inte fås fram. Man kan se beräkningarna som skattningar av effekter av den första etappen i en arbetstidsförkortning till sextimmarsdag. Ofullständigheten i statistiken gör också att ett annat problem uppstår. Personer som arbetar mellan 35 och i yrken där normalarbetstiden är får, vid en arbetstidsförkortning , dels en arbetstidsförkortning (som i sin förlängning borde resultera i en tendens till ökad sysselsättning), dels en löneökning. Ingen av dessa effekter kan beräknas. Detta gör att beräkningarna underskattar sysselsättningsökningen och lönekostnadsökningen i någon mån. Sju timmars arbetsdag med bibehållen lön I samtliga av de här följande beräkningarna har fyra olika uppsättningar konstanter använts. Det är två lågalternativ som skiljer sig i effekterna på den offentliga sektorns samlade budget. Lågalternativen är konstruerade så att de ger låga sysselsättningseffekter till höga kostnader i form av underskott i bytesbalansen och i den privata ekonomin.