mot · G80293 · 1984-11-06 00:00:00 — Motion 1984/85:93 m. fl. Riktlinjer för det framtida arbetet mot ekonomisk brottslighet m. m. 1984/85:32) efter regeringsskiftet tillsatte regeringen två kommissioner, och . Kommissionernas sammansättning och arbetsmetoder skiljde sig avsevärt från vad som är brukligt inom svenskt utredningsväsende. Detta har medfört att resultatet av kommissionens arbete delvis har kommit att kritiseras mycket hårt. Särskilt gäller detta förslag till nya lagar. Beivrandet av ekonomisk brottslighet har av socialdemokraterna gjorts till partipolitisk fråga. Den socialdemokratiska politiken karaktäriserad som kamp mot den ekonomiska brottsligheten har på många sätt likhet med liknande kampanjer från konservativt håll vad gäller krav på lag och ordning. När kravet på härdare tag mot vissa kriminella beteenden blir till centrala valfrågor finns det alltid en risk att saklighet och eftertänksamhet kommer i skymundan på bekostnad av snabbt tillyxade lagar vilkas konsekvenser är svåra att förutse. Detta är vad som blivit fallet med centrala delar av förslag. Vi kommer i det följande att närmare behandla de riktlinjer som regeringen nu drar upp för det framtida arbetet mot ekonomisk brottslighet. Vi ämnar också redovisa våra värderingar i detta ämne. Vi vill dock lämna några synpunkter på och dess arbete. Vår kritik mot det sätt på vilket har arbetat och mot flera av dess förslag innebär inte att vi ifrågasätter målet att begränsa den ekonomiska brottsligheten. Det är medlen för att nå detta mål som vi ställer oss tveksamma till. Det har av företrädare för socialdemokraterna och framförts uppfattningen att om man kritiserar de föreslagna medlen för hur den ekonomiska brottsligheten skall beivras så är man därmed mer eller mindre att uppfatta som försvarare av sådan brottslighet. Dessa debattörer försöker alltså att få ett mål som omfattas av alla att bli identiskt med de medel som föreslagits av socialdemokraterna. Vi vill med skärpa ta avstånd från sådana resonemang. I propositionen redovisar regeringen nu riktlinjer för det framtida arbetet mot ekonomisk brottslighet. aviseras att regeringen avser att förelägga ett antal propositioner som innehåller konkreta förslag inom skilda områden i syfte att bekämpa ekonomisk brottslighet. Riktlinjerna i den nu föreliggande propositionen öppnar många tolkningsmöjligheter för regeringen i dess fortsatta arbete. Vi vill understryka att vi avser att helt förutsättningslöst behandla varje kommande proposi1 1984185. tion som berör den ekonomiska brottsligheten. Det förhållandet att vi inte motsätter oss vissa av de principer som regeringen nu avser att lägga till grund för det framtida arbetet innebär inte att vi avstär från att framföra synpunkter då vi senare har att bedöma konkreta förslag. De riktlinjer som presenteras är i liera fall så allmänna alt de kan täcka en mängd skiftande konkreta förslag. Det är därför svårt alt nu bedöma vad som mera precis avses med de föreslagna riktlinjerna. Det finns i detta sammanhang anledning att påminna om att regeringen i ett antal fall lagt förslag som enligt vår mening äventyrar rättssäkerheten. Det gäller t. ex. lagrådsremissen om ny fastighetsskatt, förslaget om åtalsunderlåtelse samt lagrådsremissen om preskriptionshinder vid skattebrott. I vissa fall har förslagen förbättrats efter lagrådets granskning och påpekanden, i andra fall inte. Vi anser emellertid att del är oroande att regeringen har en så föga utvecklad känsla för rättssäkerheten att så mänga påpekanden från lagrådet och den politiska oppositionen blivit nödvändiga. Innan vi behandlar de föreslagna riktlinjerna vill vi redovisa våra tidigare framförda synpunkter på och dess arbete. Inom presenterade kommissionen 30 olika förslag till skilda åtgärder för att motverka ekonomisk brottslighet. Flera av dessa förslag är mycket omfattande och innehåller fullständiga utkast till lagtext och motiv. Produktiviteten får sägas ha varit unikt hög för svenskt utredningsväsende, detta även om man beaktar att antalet sekreterare som var knutna till kommissionen också översteg vad som är vanligt. En grundläggande svaghet hos kommissionen är att den helt undvikit att diskutera och ta fram förslag på hur nu existerande lagstiftning skulle kunna utnyttjas mera effektivt. Man har helt negligerat det faktum all vad som kallas ekonomisk brottslighet definitionsmässigt redan är lagbrott. Det behövs därför inga nya lagar för att göra denna brottslighet kriminell. Det mest väsentliga är att se till att dessa lagar följs och att brotten beivras. Kommissionen skulle ha lagt tonvikten på sådant arbete snarare än att hitta på nya lagar av tvivelaktig natur. Regeringen hade aldrig för avsikt att ge kommissionen en sammansättning som kunde ge den en politisk förankring. Det hastiga tempo med vilket arbetet bedrevs möjliggjorde uppenbarligen inte heller att de experter och sakkunniga vilka var kopplade till arbetet hade möjlighet att i någon vidare utsträckning påverka arbetet. Dessa omständigheter innebar självfallet att remissomgången blev ovanligt betydelsefull. Det finns dock anledning att ifrågasätta om remissinstanserna har haft möjlighet att fylla angivet syfte. Även remissorganen har haft att under behandla många förslag. Det torde vara få av de remissinstanser som har yttrat sig som över huvud taget har haft eller beretts möjlighet att ta ställning till den samlade mängden förslag från kommissionen. Flera av kommissionens förslag remissbehandlades men delvis av olika instanser. Så tycks t. ex. ett urval ha skett beträffande vilka domstolar som skulle behandla olika förslag. Inte någon domstol förefaller ha behandlat alla. De omständigheter som vi här har anfört - kommissionens sammansättning, tidspressen för såväl kommissionen som remissinstanserna har inneburit att regeringen har haft att ta ställning till dåligt underbyggda och föga genomtänkta förslag på många centrala punkter. Kommissionen saknar i sina förslag vederhäftiga analyser av den brottslighet den har haft till uppgift att försöka bekämpa. Därför har det också blivit omöjligt för kommissionen att föreslå konkreta åtgärder för att försöka komma till rätta med brister i nuvarande lagstiftning. Ett studium av flera av kommissionens tunga förslag ger läsaren intrycket att lagtexten färdigställdes före motiven och bakomliggande analys av lagstiftningsbehov. Som har påpekats ofta i den offentliga debatten kring kommissionens förslag finns det vidare delar av kommissionens förslag som åsidosätter rättssäkerheten. De mest flagranta exemplen på detta finns i kommissionens förslag till ny Bulvanlag, där man föreslagit en omvänd bevisbörda och förslaget om Kontroll av rådgivare, där kommissionen åsidosätter kravet på att lagstiftningen skall vara förutsebar. Vi noterar att denna kritik mot väsentligen delas av flertalet remissinstanser. Som särskilt anmärkningsvärd måste den mycket kraftiga kritik uppfattas som har kommit från de juridiska instanserna. Efter att ha tagit del av dessa yttranden ställer vi oss tveksamma till att över huvud taget låta förslag ligga till grund för nya lagar. Redan under de icke-socialistiska regeringsåren vidtogs ett stort antal åtgärder och satsades omfattande resurser i arbetet på att beivra den ekonomiska brottsligheten. Polisens Ekorotlar inrättades och lagen om näringsförbud infördes. Självfallet kan alltid omfattningen av resursinsatserna diskuteras men viljan hos de icke-socialistiska regeringarna att beivra ekonomiska brott kan inte ifrågasättas. Det var först under 1970talet som problemet med den ekonomiska brottsligheten kom att uppfattas som betydande. Det är inte omöjligt att detta kan ha ett samband med de höjningar av arbetsgivaravgifter och andra skatter som då blivit avsevärda. Vår uppfattning efter att ha tagit del av regeringens riktlinjer för hur det framtida arbetet mot ekonomisk brottslighet skall bedrivas är att regeringen har tagit visst intryck av den kritik som framförts mot EKO-kommis Jämfört med kommissionens förslag förefaller regeringens aviserade åtgärder mera nyanserade. Vi beklagar emellertid att regeringen inte har tagit direkt avstånd från andra delar av eller motiv till kommissionens förslag. Även utredningsmaterial utgör sådana förarbeten som domstolar och andra myndigheter använder när de tillämpar lagar och regler. Att låta motivtexter ligga till grund för en framtida lagtolkning blir efter det att regeringen nu har presenterat sina förslag direkt olämpligt då de i centrala delar uppenbarligen inte överensstämmer med regeringens intentioner. Det är troligt att regeringen genom sitt agerande vill ta kommissionen i försvar men den kan därigenom bidra till att skapa en betydande osäkerhet kring vilka bedömningar som framöver skall gälla. Föredraganden utgår från att den ekonomiska brottsligheten är av mycket stor omfattning. Detta trots att han är medveten om att det inte finns några säkra beräkningar av omfattningen på denna brottslighet. Att påstå att den ekonomiska brottsligheten skulle innebära ett skattebortfall på är inte bara en mycket grov gissning utan dessutom en ologisk sådan. Mycket av den ekonomiska brottsligheten skulle självfallet aldrig bedrivas på hederliga" villkor. Skulle tillräckliga kontrollåtgärder kunna sättas in för att lagföra alla som exempelvis brister i sina skatteåligganden skulle resultatet inte bli att skatt motsvarande det tidigare bortfallet skulle komma in till staten. Däremot skulle förmodligen den illegala verksamheten upphöra. Om svartåkaren ertappas med att köra svart börjar han förmodligen inte att betala skatt utan slutar i stället att över huvud taget köra. Bättre förutsättningar att beivra ekonomisk brottslighet kan komma att medföra ökade intäkter till det allmänna men inte i den storleksordning som tycks föresväva regeringen. Förebyggande åtgärder på detta område får naturligen till konsekvens att det uppställs skilda former av hinder och restriktioner för att få utöva näringsverksamhet. Sådana hinder drabbar inte bara det fätal som eventuellt skulle komma att göra sig skyldiga till ekonomisk brottslighet utan också alla dem som oavsett alla förebyggande åtgärder skulle följa lagarna. Näringstillstånd, enligt kommissionens förslag, skulle innebära allvarlig inskränkning i näringsfriheten. Det skulle vidare innebära risker för ett oanat godtycke eftersom bl. a. byråkrater och företrädare för fackliga organisationer och branschorgan skulle göra en bedömning över presumtiva företagares vandel och förutsättningar att driva företag. Vi har starkt motsatt oss kommissionens förslag om införande av näringstillstånd inom vissa branscher. Efter det att även regeringen har redovisat sin tveksamhet till förebyggande kontrollåtgärder borde detta rimligen leda till att regeringen avstår från att presentera något förslag till näringstillstånd. bör redan nu uttala att den tar avstånd från tankarna på att införa regler om näringstillstånd. En väsentlig åtgärd för att förebygga brott är att avskaffa lagar och regler vilka "gör" människor till brottslingar. Ju Iler restriktioner som införs desto fler tillfällen blir det att människor blir lagbrytare. I arbetet med att förhindra uppkomsten av ekonomisk brottslighet måste därför en ambition vara att förenkla gällande regelsystem samt att avskaffa lagar och regler som inte fyller sitt syfte. Exempel på en sådan lag är yrkestrafiklagen som bl. a. RRV har konstaterat inte har inneburit att den åsyftade saneringen i branschen har uppnåtts. Vi har därför i motioner till krävt att yrkestrafiklagen skall avskaffas. Vi delar föredragandens åsikt att för att nå målet med att begränsa ekonomisk brottslighet måste ytterligare resurser tillföras polis, åklagare och domstolar. Resurser i detta sammanhang mäste också innefatta utbildning av de personer som ansvarar för brottens beivrande. Detta är ett långsiktigt arbete som påbörjades , och som börjar ge resultat. Det är viktigt att detta arbete fullföljs. kommer det att bli nödvändigt att göra en prioritering av vilka brott som i första hand skall beivras. Det är därvid naturligt att grova brott får en större uppmärksamhet. Det är dock vår uppfattning att även den brottslighet som kan karaktäriseras som "småfiffel" måste beivras. Skattemoral och affärsmoral kan inte återupprättas/bibehållas om inte allmänheten har en uppfattning att alla brott beivras. I propositionen ägnas en betydande uppmärksamhet åt rättssäkerhetsaspekten. Vad föredraganden här anför är att se som ett svar på den rättssäkerhetsdebatt som kommissionens ståndpunkter föranledde. Vi noterar med stor tillfredsställelse att regeringen intar en betydligt mer nyanserad attityd än kommissionen. Vi vill dock göra en komplettering till den beskrivning av begreppet rättssäkerhet som föredraganden gör. Han skriver (s. 24): Det kan inte heller accepteras att frågan om rättssäkerhet begränsas till att gälla skyddet för de enskilda lagöverträdarna .. . Men att människor och samhället bereds skydd mot att utsättas för brott kan också ses som en fråga om rättssäkerhet. I denna beskrivning av vad som skall innefattas i begreppet rättssäkerhet har föredraganden enligt vår uppfattning "glömt" något mycket centralt: rättssäkerhet innebär också att den enskilde skyddas från övergrepp och trakasserier från myndigheterna. Många människor upplever att rättssäkerheten i detta avseende brister. Massvisitation av tullen, flyg spaning från en kronofogde, frågor till människor var de sover , en mycket extensiv tolkning av bevissäkringslagen etc. är exempel på uppmärksammade företeelser som får enskilda individer att känna sig hotade av myndigheterna. Rättssäkerhet måste också innebära att myndigheterna erinrar sig att deras uppgift är att hjälpa allmänheten, inte tvärtom. Samhällets ansträngningar att beivra ekonomiska brott får aldrig leda till att personer mot vilka inte kan riktas några misstankar för oegentligheter skall bli föremål för särskilda mot vederbörande riktade kontrollåtgärder. Ytterligare en kommentar till det avsnitt i propositionen som behandlar rättssäkerheten förtjänar att göras. Till belysning av de problem som uppkommer med hänsyn till den avvägning som måste göras mellan legalitetshänsyn och andra beaktansvärda intressen vid strafflagstiftning anförs den lagstiftningsteknik som används i med dess allmänna anseende som en framstående lagstiftningsprodukt". Denna s.k. syntetiska lagstiftningsteknik, utmärkt av att vissa huvudfall anges i lagtexten medan uppkommande oförutsedda frågor och gränsfall lämnas att tolkningsvis lösas med ledning av det uttryck för lagens anda och mening som lagtextens exempel anger, anges av justitieministern som otillfredsställande ur rättssäkerhetssynpunkt. Ambitionen nu sägs vara att det straffbara området skall avgränsas på ett klarare sätt. och mycken annan nutida lagstiftningsteknik är att använda obestämda uttryck ofta med en innebörd som förutsätter en hög grad av värdering. I motivuttalanden anförs att en rimlig räckvidd skall ges bestämmelsen i tillämpningen. Med den metoden ger man. enligt vår mening, betydligt sämre ledning till domstolar och andra rättstillämpare än med den syntetiska metoden. Den senare gav en anvisning om en grundläggande uppfattning om vad som skulle omfattas av regeln. Dagens metod förlitar sig på att rättstillämparna skall förmå göra den rätta avgränsningen på grundval enbart av princip- och viljeförklaringar i lagmotiv. Den kommer, fruktar vi, att medföra betydligt större rättsosäkerhet och betydligt mindre rättslighet än brottsbalksmetoden har visat sig göra. I propositionen talas mycket om behovet av enkla regler. Förutom de aspekter som vi ovan anförde på detta är vi angelägna att betona att omfattningen och föränderligheten i lagstiftningen är i sig en rättssäkerhetsfråga. samlade ansträngningar, med förslag om såväl näringsförbud som näringstillstånd och med större delen av förslagen syftande till ett och detsamma, nämligen att effektivisera skatteuppbörden, ter sig som ett hot mot konformitets- och förutsebarhetsprinciperna. Medborgarna bör med andra ord ha en rätt att kräva att lagar och regler utformas på sådant sätt att man kan förutse tolkningen av lagar och så att godtycke i tillämpningen undviks. Annars kan lagarna visa sig utgöra ett hot mot just det man vill uppnå: effektiviteten i brottsbekämpningen kanske skulle vara högre med en enklare och klarare reglering än den som kommissionens alla förslag skulle innebära. När vi talar om enkla regler menar vi inte detsamma som föredraganden i det inledande avsnittet i riktlinjepropositionen. Att det fortsatta reformarbetet bör sikta på att åstadkomma regler som är enkla och rättvisa torde för honom innebära att detaljregler bör undvikas och att således generalklausuler bör användas i större utsträckning. Detta tankesätt kan vi inte ställa oss bakom. Med anledning av vad vi ovan anfört hemställer vi 1. att beslutar uttala att ta avstånd från införandet av ett system med näringstillstånd. 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att vad i motionen anförts angående rättssäkerheten skall ligga till grund fördel fortsatta propositionsarbetct. 3. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i övrigt anförts i motionen. () () () ()