mot · G80252 · 1984-10-17 00:00:00 — Motion 1984/85:52 m. fl. Basenheten vid taxering (prop. 1984/85:9) Skattepolitiken är av avgörande betydelse för att vi skall kunna återvinna balans i vår ekonomi. nåddes den övre gränsen för skatteuttaget. Det höga skattetrycket är nu ett hinder för att vi skall få tillbaka en uthållig växtkraft i näringslivet. Det samlade skatteuttaget måste sänkas. har det högsta skattetrycket bland industriländerna. Skatter och obligatoriska avgifter utgör av BNP. Inräknas vissa andra statliga inkomster blir andelen . Men den verkliga skattebördan bestäms från utgiftssidan - det som inte betalas direkt med skatter får täckas genom upplåning, som måste betalas på något sätt . Det totala skattetrycket bör således egentligen avläsas i de offentliga utgifternas andel av BNP, som i nu är . Det avgörande motivet för att sänka skattetrycket är att stimulera arbete, sparande och företagande. En neddragning av skattetrycket måste därför sättas i centrum för det skattepolitiska reformarbetet. Sänkta skatter hindrar dessutom den totala åtstramningen från att bli alltför stor när de offentliga utgifterna skärs ned. Det stora budgetunderskottet utgör naturligtvis en restriktion för den skattepolitiska handlingsfriheten. Därför är det nödvändigt att utgiftsminskningarna görs så stora att det också blir ett utrymme för sänkningar av skatteuttaget. Såväl budgetunderskott som utgiftsandel och skatteandel, allt mätt i förhållande till BNP, måste successivt sänkas. Eftersom nuvarande statsfinanser endast tillåter begränsade skattesänkningar, måste dessa utformas så att de gör mesta möjliga nytta för den ekonomiska tillväxten. Med hänsyn till nödvändigheten att stimulera arbete. sparande och företagande bör i första hand de skatter minskas som träffar inkomster och produktion. Regeringen förefaller omedveten om att det höga skattetrycket är en av huvudanledningarna till de enskilda människornas likaväl som till landets ekonomiska svårigheter . I stället fullföljs den traditionella socialdemokratiska linjen att ständigt höja skatterna. Sedan regeringsskiftet har 63 skatter höjts eller införts till en sammanlagd summa av över 26 miljarder Detta motsvarar ett ökat skatteuttag på i genomsnitt . Regeringens alla skattehöjningar har slagit igenom i ett ökat realt skatteuttag. ökade skatteinkomsterna realt . är prognosen i den reviderade nationalbudgeten . Detta skall jämföras med då skatterna steg med i genomsnitt . Att skattetrycket bara har stigit med en procentenhet från 50,5 till beror på att reallönen, som är den helt dominerande skattebasen, har minskat. Om förhållandet mellan vinstandel och löneandel hade varit oförändrat skulle skattetrycket uppgå till av BNP. För regeringen tycks skattepolitiken motiveras av kortsiktiga fördelningshänsyn. Utlovade marginalskattesänkningar har återtagits och inflationen har tillåtits urholka marginalskattesänkningarna med bl. a. fördel- , ningspolitisk motivering. Det är dock väl belagt att skattehöjningar är ett mycket trubbigt instrument för att fördela om inkomster mellan hushållen. Skatte- och bidragssystemen skapar i stället drivkrafter hos människorna att ägna sig åt illegala transaktioner, tjänstebyten och svartjobb, vilket gör att inkomstfördelningen blir en annan än den eftersträvade. Skattehöjningarna - i synnerhet marginalskattehöjningar driver dessutom på inflationen. En snabb inflation leder i sin tur till godtycklig omfördelning av inkomster och förmögenhet. Moderata samlingspartiet har under en följd av år varnat för konsekvenserna av att inte genomföra en varaktig skattereform. Vi har framhållit att högskattepolitiken driver på inflationen och hämmar den ekonomiska tillväxten. Utvecklingen har givit oss rätt i dessa hänseenden. Få kan längre blunda för de problem som skattesystemet skapar. Allt fler människor har kommit till den uppfattningen att det inte lönar sig att arbeta och göra extra arbetsinsatser. Vi har fått en växande dold sektor i den svenska ekonomin med arbetsbyten och transaktioner utan kvitton. Djupt oroande är den uppluckring av skattemoralen som blivit alltmer påtaglig. I stället för den naturliga lösningen på detta problem sänkta skatter - har det genonförts och ställts fler och fler krav på kontroller och bevakning. Inkomstskatten och det urholkade inflationsskyddet ökade den samlade inkomstskattebelastningen kraftigt. Detta skedde bl.a. genom en kombination av en hög inflationstakt och en ej inflationsskyddad statlig skatteskala. I böljan av tvingades regeringen att så gott som genomföra skatteomläggningar. Dessa utformades ofta så att skattesatserna i de lägre inkomstlägena sänktes, medan de höjdes för vanliga inkomsttagare och i högre inkomstlägen. Därmed skärptes marginalskatterna ytterligare. 1966 fick en industriarbetare med en genomsnittlig lön behålla 2/3 av en inkomstökning efter skatt. blev behållningen av en inkomstökning bara 1/3 efter skatt (marginalskatten uppgick ). Den ständiga stegringen av marginalskatterna bromsades upp i och med den borgerliga valsegern 1976. Vissa marginalskattesänkningar genomfördes . infördes ett inflationsskydd av den statliga skatteskalan. Det innebära» prisstegringen mellan augusti år 1 och augusti år 2 skulle bestämma skatteskalan för år 3. Justeringen skedde genom att basenheten, som anger skiktgränserna inom skatteskalan, ökade med inflationstalet. mellan mittenpartierna och socialdemokraterna innebar att "inflationsskyddet , 1984 och 1985 fastställdes i förväg så att hänsyn endast skulle tas till en prisstegring upp till . Genom att prisutvecklingen sedan uppgörelsen i realiteten legat långt över 5,5 Vc har skattetrycket tillåtits öka automatiskt. Stegen i marginalskattesänkningarna har urholkats. vidtog den socialdemokratiska regeringen vissa förändringar i den beslutade skatteomläggningen. Skattesatserna höjdes i några inkomstskikt och inflationsskyddet urholkades ytterligare . begränsades skyddet till en inflation på och för en inflation på knappt 2,65 Vc. I tabell I åskådliggörs effekterna av det urholkade inflationsskyddet. Tabellen visar basenheten enligt tidigare regler för inflationsskyddet, enligt den ursprungliga skatteuppgörelsen mellan mittenpartierna och socialdemokraterna och enligt den av den socialdemokratiska regeringen reviderade skatteuppgörelsen. Basenhet 1982 och 1985 regler för inflationsskyddet 6900 8 600 Ursprunglig skatteuppgörelse 6900 8 100 Reviderad skatteuppgörelse 6900 7800 Med bibehållet inflationsskydd skulle basenheten ha skrivits upp med 24 Vc , dvs. (Basbeloppsindex mellan ökade med 24 Vc.) Den socialdemokratiska regeringen har dock bara ökat basenheten med 13 Vc - från . skulle "brytpunkten (gränsen för 50 Vc marginalskatt och den inkomst där avdragsbegränsningen sätter in) vara . enligt den ursprungliga skatteuppgörelsen. Vid ett inflationsskydd enligt tidigare gällande regler skulle brytpunkten ha varit . Regeringen har i stället beslutat att brytpunkten skall sättas till . Genom det alltmer urholkade inflationsskyddet kommer fler och fler inkomsttagare över brytpunkten och drabbas därmed av avdragsbegränsningen. Färre och färre får högst marginalskatt. Om lönerna stiger (i enlighet med antaganden) och , kommer ca 600000 inkomsttagare att hamna över brytpunkten . Tillsammans med makar och barn torde det innebära att ca 1,5 miljoner människor berörs. De som har underskottsavdrag drabbas dessutom betydligt hårdare än vad som förespeglades, dels genom att inkomstskatten blir avsevärt högre för alla, dels genom att avdragsbegränsningen i sig kommer att slå hårdare. Nedanstående tablå visar marginalskatterna vid några olika inkomstlägen. I den vänstra kolumnen har 1981/beslut antagits behålla sitt realvärde. Med fullt inflationsskydd /beslut Enligt nu gällande regler Skärpningen av marginalskatterna i förhållande till vad som skulle bli fallet med fullständigt inflationsskydd är i själva verket störst, , vid en inkomst av . De lägre inkomsttagarna får den största skärpningen. I övriga inkomstlägen höjs marginalskatten för heltidsarbetande i allmänhet utom intervallet kr. där ingen skärpning ännu sker. Genom det otillräckliga inflationsskyddet blir den statliga inkomstskatten dessutom ca . högre vid en inkomst på . inkomst utan underskottsavdrag jämfört med vad som förespeglades. Urholkningen av skatteuppgörelsen slår således hårt både i kronor räknat och i fråga om marginalskattens höjd också i lägre inkomstlägen. Skattetrycket ökar än mer. Den genomförda sänkningen av basenheten innebär i förhållande till skatteuppgörelsen en skatteskärpning 1984 på 670 milj. kr. och 1985 på . Vid en jämförelse med de regler om inflationsskydd som tidigare gällde skärps skattetrycket 1983 med , 1984 med och 1985 med ca . Detta innebär att det urholkade inflationsskyddet (5,2 miljarder) och avdragsbegränsningen (som i realiteten kommer att ge ca 2 miljarder) äter upp hela det första och det andra steget av marginalskattesänkningarna (6,7 miljarder). Tredje steget i skatteomläggningen 1985 omfattar nu endast marginalskattesänkningar på i stället för ursprungligen beslutade som en följd av de genomförda förändring arna av basenhet och skattesatser. Totalt sett blir hela reformen mycket kraftigt överfinansierad genom de redan genomförda höjningarna av löneskatten och energiskatterna som inbringar även om ingen ytterligare skattehöjning skulle ske . I den nu aktuella propositionen föreslås att indexregleringen av skatteskalan fullständigt skall avskaffas fr. o. m. Basenheten för (.) föreslås gälla även för . 1 propositionen beskrivs detta som en teknisk förändring i syfte att undvika retroaktivitetsförbudet. Även om regeringen kan föreslå en ny basenhet senare innebär förslaget i själva verket att vi nu är tillbaka där vi började, när de borgerliga tog över 1976. De kraftiga skärpningar av progressiviteten i den statliga skatteskalan som skedde berodde till stor del på att inflationen tilläts öka marginalskatterna. Inflationen leder till högre skatt vilket leder till högre lönekrav och högre inflationstakt, som skärper skatten osv. På kort sikt förlorar alla utom staten på ett uteblivet inflationsskydd. På lång sikt förlorar även staten till följd av marginalskatternas effekter på tillväxten. Utvecklingen visar att det förhåller sig så. Enda möjligheten att undvika en upprepning av denna utveckling är att återinföra det automatiskt verkande inflationsskyddet. Förändring av basenheten efter överläggningar med arbetsmarknadens parter är inget skydd mot skärpta marginalskatter. 1 nedanstående tabell visas hur stor skärpningen av den statliga inkomstskatten blir 1986 till följd av avskaffandet av indexregleringen. Skärpning av den statliga inkomstskatten 1986 till följd av utebliven indexreglering Inkomst löre underskottsavdrag kr. statlig skatt b.e. statlig skatt1 b.e. UK) (HK) 160 (KK) 1 Vid 5.1 7c inflation aug. 1985 hade basenheten med inflationsskydd blivit . Även om regeringens egen prognos för inflationen håller, kommer ett borttaget inflationsskydd att ge . i skattehöjning 1986 för människor med normala inkomster. Den totala skatteskärpningen kommer att uppgå till under förutsättning att basenheten förblir oförändrad. Detta sker utan att något annat riksdagsbeslut än det som regeringen nu föreslår fattas. Om inflationen i stället skulle bli 6.5 7c. vilket är långt ifrån osannolikt, ökar skatteskärpningen med ca 25 7c. Moderata samlingspartiet har länge hävdat att skattetrycket och skattesystemet måste utformas så att inte drivkrafterna bakom företagande, arbete och sparsamhet bryts. Det är ytterst angeläget att sänka den direkta statliga inkomstskatten. En bestående sänkning av marginalskatterna är av avgörande betydelse för att bringa ordning i vår ekonomi. 4.1 Långsiktig inriktning av inkomstskatterna Det samlade skattetrycket måste planmässigt sänkas. En viktig åtgärd är därvid att reducera inkomstskatten. Det långsiktiga målet bör vara att den statliga inkomstskatten, som med tiden fått en allt mindre statsfinansiell betydelse, avskaffas utom för höga inkomster. bör statsbidragen till kommunerna, som uppgår till betydligt högre belopp än hela den statliga inkomstskatten, successivt avvecklas med undantag för en skatteutjämning mellan kommunerna. Det skattepolitiska reformarbetet måste påbörjas och på detta område inriktas på att göra inkomstskatten i stort sett proportionell i låga och vanliga inkomstlägen. måste marginalskattesänkningarna fortsätta så att de långsiktiga skattepolitiska målen kan uppnås. Som ett etappmål vill vi 1988 sänka marginalskatten för flertalet heltidsarbetande till högst med ett tak vid för de högsta inkomstklasserna. Kostnaden för detta uppgår till ca . av denna skattesänkning tillfaller inkomsttagare i normala inkomstlägen (). Hela skattebortfallet skall finansieras med nedskärningar i statsutgifterna och slopad skattereduktion för fackföreningsavgifter. Ett centralt inslag i vår skattepolitik är att vi återinför den inflationsskyddade skatteskalan. En förutsättning för en varaktig marginalskattesänkning är att inflationen inte höjer skattetrycket. Endast vid ett fullgott inflationsskydd kommer skattesatserna att vara oförändrade vid en oförändrad real inkomstnivå. Förändringar i det reala skatteuttaget bör endast kunna beslutas på politisk väg. De får inte bli en konsekvens av inflationstakten. måste därför ett fullt inflationsskydd återinföras. Detta innebär att vi föreslår att basenheten blir . i stället för den tidigare fastställda på . Det av oss föreslagna inflationsskyddet medför en utebliven skattehöjning på ca . Förutom inflationsskyddet vill vi även föreslå ytterligare marginalskattesänkningar i enlighet med den modell som trepartiregeringen var Det innebär att gränsen för marginalskatt skall gå vid 18 basenheter och att den högsta marginalskattesatsen skall vara . Marginalskattetaket skall därmed sänkas till och begränsningsregeln få motsvarande utformning. Moderata samlingspartiet föreslår alltså en skatteskala som framgår av tabell 3. I tabellen redovisas också skillnaden i skatteuttag i de olika inkomstskikten mellan regeringens skatteskala och den av oss föreslagna skalan. Vidare redovisas skillnaden i skatteintäkter. Statliga skattesatser 1985 (Underskottsavdrag = 0) 1 Till detta kommer de skatteförändringar som följer av inflationsskyddet. I enlighet med våra tidigare ställningstaganden föreslår vi också att den genomförda underskottsavdragsbegränsningen, som särskilt drabbar småhusägare och företagare, rivs upp. Avdragsbegränsningen är ett brott mot de principer som tidigare burit upp vårt skattesystem. Begränsningen kritiserades också mycket hårt av så gott som samtliga remissinstanser vid behandlingen av förslaget. De farhågor som moderata samlingspartiet hyste vad beträffar avdragsbegränsningens effekter på småhusmarknaden har bekräftats. Realprisfallet har varit stort och fortsätter av allt att döma. Om den föreslagna fastighetsskatten införs förvärras situationen ytterligare. Avdragsbegränsningens konstruktion leder dessutom till ett betydligt ökat krångel vid deklarationer och i taxeringsarbetet. Underlag för tilläggsbelopp skall således fastställas för alla skattskyldiga. Genom att avdragsbegränsningen slår olika för olika inkomsttagare beroende på den privatekonomiska situationen försämras möjligheterna för arbetsmarknadens parter att ta hänsyn till sänkta marginalskatter i avtalssammanhang. Förutom att underskottsbegränsningen rivs upp förordar vi att det utredningsarbete som tidigare pågick om hur man skall motverka otillbörliga underskottsavdrag återupptas. Ju mer marginalskatterna sänks, desto mindre blir problemet med avdragsbegränsningen - det försvinner uppenbarligen helt om marginalskatterna inte överstiger . 4.5 Grundavdrag för barn Vid inkomstbeskattningen måste i fortsättningen hänsyn tas till familjernas försörjningsbörda. Därför förordar vi att ett grundavdrag för barn genomförs i tre steg i enlighet med vad vi har föreslagit i motion 1983/84:747. Avdraget bör efter sista steget uppgå till . per barn t. o. m. Ett skattebortfall på sammanlagt som blir följden av att grundavdrag för barn införs måste kompenseras fullt ut. Det bör ske genom att det allmänna grundavdraget på . För att undvika en skatteskärpning för familjer utan barn har vi föreslagit en sänkning av skattesatserna i inkomstskikten 912 basenheter när första steget i införandet av grundavdrag tas. Med hänsyn till att den statliga inkomstskatten bör avskaffas för flertalet inkomsttagare bör grundavdraget för barn endast medges vid taxeringen till inkomstskatt. Genom att kommunalskatten är proportionell blir värdet av avdraget inte beroende av inkomstens storlek. Fördelningen av avdraget mellan föräldrarna får därmed ingen ekonomisk betydelse. Vi vidhåller vår tidigare uppfattning om att regeringen skyndsamt bör framlägga förslag om ett grundavdrag med den av oss föreslagna inriktningen. Grundavdrag för barn med denna utformning kommer att medföra förhållandevis störst skattelindring i familjer med låga inkomster och flera barn. Förändring av disponibel inkomst för olika familjetyper efter steg 3 till följd av infört grundavdrag för barn och minskat allmänt grundavdrag vid den kommunala beskattningen. Kommunalskatten antas vara . En förälder med in komst, ett barn + . + 3 150kr. Två föräldrar med in komst, ett barn + . Två föräldrar med in komst, två barn + . Två föräldrar, endast en inkomst, tre barn +t3500kr. Till detta kommer effekterna av inflationsskyddet, sänkta marginalskatter och borttagande av avdragsbegränsningen. Med hänsyn till gällande praxis vid tillämpningen av reglerna om motionsrätt i anslutning till propositioner är vi nödsakade att i detta sammanhang begränsa våra yrkanden till avslag på propositionen och ett uttalande om inriktningen av skattepolitiken. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi 1. att avslår proposition 1984/85:9, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om inriktningen av skattepolitiken. L. () i () () () (m) () () ()