mot · G7021552 · 1984-01-19 00:00:00 — Miljövård i det svenska u-landsbiståndet Ett grundläggande mål för utvecklingshjälp skall vara att en sådan medverkar till att bygga upp en bättre framtid. Detta innebär att mottagarlandets egna resurser tas i bruk så att de uthålligt bidrar till ökad ekonomisk och social välfärd för kommande generationer. Ett nödvändigt instrument härför är en utvecklingsplanering som är medveten, planmässig och målsökande. Underordnade den fastställda utvecklingsplanen samverkar sedan utvecklingsprogram och -projekt. Otåligheten att nå snabba resultat har medfört att u-hjälpen präglas av betydande brister vad gäller främst långsiktig planering och koordinering av insatserna. I hög grad drabbar detta området för rehabilitering, bevarande och utveckling av naturresurserna. I motion 1978/79:1213 påtalar att de stora internationella utvecklingsorganen inte har några fastställda rutiner för bedömning av de miljömässiga resultaten av sina program. Dessa uppvisar en brist på fastlagda rutiner, brist på accepterade principer för bedömning av miljöpåverkan, likaså en avsaknad av metoder för beräkning av miljökostnader och/eller -fördelar. Bland områden som påverkas av detta bristande miljömedvetande nämns bl. a. vatten- och skogsutvecklingen. Närstående problem tas upp i min motion 1979/80:357. I denna belyses bandet mellan sänkt transpiration på grund av vegetationsbältenas antropiskt förändrade utredningsbild och sänkta nederbördstal samt ökenspridning. Motionen påtalar behovet av en internationell samverkan på såväl forskningens område som vad gäller samordnade åtgärdsprogram. Tankegångar som generellt vann godkännande. Varje utvecklingsplan bör innehålla en utvecklingsstrategi vilken redan i planeringsfasen blir uppbyggd på såväl kortfristig, mellanfristig som långfristig planering. Den sistnämnda är väsentlig, och därigenom styrande för tidsmässigt kortare planering, för tillskapandet av framtida rikare naturresurser. Svenskt bistånd har i betydande grad inriktats på vattenförsörjning och landsbygdsutveckling. Inom Sahelområdet och andra av torkkatastrofer drabbade länder har svensk borrteknik gjort uppskattade insatser. Akuta behov får sin lokalt begränsade lösning genom utnyttjande av befintliga grundvattentillgångar. Framtidsovissheten kvarstår dock, då kännedomen om grundvattenkällornas storlek och återfyllnadshastighet är alltför bristfällig, i vissa fall rent av obefintlig. Grundvattenstäkt av detta slag kan innebära en betydande framtidsrisk. Tar vattnet plötsligt slut blir katastrofen än värre och mera definitiv än den som hotade då man i brunnsborrningen fann en tillfällig lösning. Endast genom kontinuerliga mätningar av grundvattennivåns förändringar och/eller fastställande av vattenkällans volym kan det undvikas att en akut hjälpinsats blir orsak till en än större katastrof längre fram i tiden. Ökad tillgång till färskvatten är en livsviktig nödvändighet i flertalet . För att möta detta behov krävs dels en långsiktig utvecklingsplan dels ett i denna integrerat program för återställande av ett förött vegetationstäcke. Genom det senares transpirationsfuktighet återvinns balansen i den hygriska cykeln (vattnets cirkulationsbana). Nederbördens mängd och tillförlitlighet ökar. Genom ett konsekvent utnyttjande av vindsystemens banor kan ökad fuktighet ledas allt djupare in mot de arida områdena. Plantering av skog, ävensom återställande av annan vegetation, har betydelse även för energiförsörjning, som jordförbättringsmedel och som erosionsskydd. Vegetation hindrar vidare en snabb ytavrinning, ger stegrad infiltration och därmed förhöjd markfuktighet. För att leda utvecklingen mot en bättre framtid bör svenskt u-landsbistånd få en starkare inriktning mot plantering av träd, skog och annan vegetation. Vår medverkan i vattenförsörjningsprojekt bör grundas på kunskap om vattentillgångarnas storlek och förnyelsehastighet. Målsättningen måste vara att bidra till en uthållig vattenförsörjning. En utvecklingsplan med målsättningar att vända en pågående naturförstörelse till ett arbete på att återställa markens naturliga produktionsförutsättningar förutsätter en bred internationell samverkan. bör verka för att skapa en internationell konvention för bevarande och återställande av vegetationsbältenas naturliga utbredningsområden inom speciellt de arida (torra) och semiarida (halvtorra) delarna av vår jord. Till stöd för konventionens syfte krävs ökad satsning på en internationellt samordnad forskning rörande vegetationens inverkan på nederbördsklimatet. En samordnande forskningsinstitution bör inrättas med uppgift att förutom egen forskning även sammanfatta forskningsresultaten så att de blir praktiskt tillämpbara. Institutionen får därmed en central ställning som konsultorgan vid upprättandet av utvecklingsplaner och genomförandeprogram. Genom redan etablerade verksamhet i kan vissa samarbetsvinster uppnås genom att lokalisera institutionen till denna stad. Betydelsen av vegetationens förändrade utbredningsbild för nederbördsklimatet kan åskådliggöras genom att följa utvecklingen i . Den nuvarande, ungefärliga, utbredningen av vegetationsbälten i fördelar sig på följande sätt: Med hjälp av en vetenskaplig metod att definiera de klimatiska gränserna för de olika vegetationsbältenas utbredning i kombination med fältundersök a. , , , Brynmore och Fairbairn erhålls följande värden på vegetationsbältenas areella utbredning: Dessa två stadier av areell utbredning är ett mått på den förändring som skett genom påverkan i huvudsak av människan och hennes husdjur. Förändringen har emellertid även haft effekter på nederbördsklimatet genom vegetationens sänkta transpirationskapacitet. Genom olika forskares insatser kan en grov uppskattning göras av transpirationens storlek från de skilda växtbältena. Följande värden fås då för de båda utbredningsstadierna redovisade i tab. 1 och 2 (transpirationen är uttryckt i mm nederbörd ): Transpiration Total transpiration (miljarder m3 enl. tab. 1 enl. tab. 2 2-1 9 285 15 408 6 133 Tabell 3 visar att vegetationens förändring i har minskat transpirationsmängden med . Denna reducering är emellertid olika fördelad på resp. vegetationsbälten. Påtalat bortfall av fuktighet innebär även en påverkan på vattencykeln. Genom vegetationens transpiration återförs eller mer av nederbörden till atmosfären och bidrar till ny nederbörd så snart mättningspunkten är nådd. Var det nya nederbördsfallet sker är beroende av vattenångans residenstid, vindriktning och vindhastighet. Vidare måste beaktas huruvida nederbördens matarområde utgörs av hav och/eller land (maritim resp. kontinental pluviogen). En kritisk gräns mellan nederbörd av maritimt resp. av kontinentalt ursprung går mellan den fuktiga och torra savannen. Denna gränszon är av stor betydelse emedan all nederbörd härifrån och djupare in i kontinenten i huvudsak bildas från transpirationsfuktighet. Varje påverkan av transpirationskapaciteten inom denna gränszon får omfattande effekter på humiditeten i innanför belägna områden. Det är just inom detta känsliga område som en långvarig omvandling av vegetationen skett genom människans medverkan. Denna påverkan har rubbat hela det hygriska cirkulationsmönstret, vilket inneburit att systemet brutits där nederbörden matas av såväl maritim som kontinental fuktighet. Följderna har blivit katastrofala för innanför belägna områden. Under förutsättning av ett intakt matarsystem kan följande värden på arealer och transpirationsmängder från de olika vegetationsbältena beräknas: Areal (km2) Transpiration (miljarder m3) Redovisade fyra tabeller belyser den katastrofala omfattning som utarmningen av vegetationsbälten fått. Öknen har mer än fördubblats och stäppen nära tredubblats. Mer än halva mängden transpirationsfuktighet har försvunnit ur den atmosfäriska cirkulationen. Konsekvenserna av detta fuktighetsbortfall har på grund av förhärskande vindriktningar främst drabbat länderna från i väster till i öster, vidare över till i söder. Det är först som dessa länder kommit i sin mest farliga och snabba degenerationsfas. För att hejda denna utveckling måste tillkomma ett aktivt kontinentplane ringsprogram, vilande på multilaterala överenskommelser om dess konsekventa genomförande. Den centrala uppgiften i detta program blir att återföra vegetationens transpirationsmängd till en sådan nivå, att vatten återigen pumpas in i kontinenten. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att hos regeringen anhåller att denna verkar för att skapa en internationell konvention för bevarande och ökning av vegetationsbältenas transpirationskapacitet i , 2. att hos regeringen begär initiativ i syfte att i internationell samverkan skapa en inom området vegetationens betydelse för klimatet, 3. att beslutar uttala sig för att SIDA planerar sin hjälpverksamhet så att en ökad vikt ges åt träd- och skogsplantering samt rehabilitering av vegetation, 4. att hos regeringen begär förslag om en utvecklingsplan för miljöfrågor i SIDA:s verksamhet till vars målsättning utvecklingsprogram och utvecklingsprojekt samverkar i enlighet med vad som i motionen anförts.