mot · G7021699 · 1984-01-24 00:00:00 — Motion 1983/84:1699 m. fl. Kommuns skyldighet att anordna hemspråksundervisning I en motion , 1982/83:951, framhölls att det råder vissa oklarheter beträffande kommunernas skyldighet att anordna hemspråksundervisning för invandrarbarn. Det är dels fråga om hur många barn, som måste ingå i en grupp för att undervisning skall anordnas, dels vilken instans som skall avgöra, om undervisning skall ges eller inte. I propositionen om hemspråksundervisning för invandrarbarn, 1975/ 76:118, betonades att vissa avgränsningar måste göras beträffande kommunernas skyldigheter. 1 propositionen förutsattes uppenbarligen, att hemspråksundervisning skulle bedrivas i grupper, som inte hade färre än fyra elever (jämför prop. s. 92 ff.). Detta upprepades i en avgörande formulering, där dock vissa villkor för inskränkningar uppställdes. Sålunda anförde föredragande statsrådet : Kommun bör inte vara skyldig att erbjuda hemspråksundervisning för grupp med färre antal barn än fyra, om stora svårigheter föreligger och lärare inte finns tillgänglig utan stora extra kostnader t. ex. på grund av långa och tidsödande resor (prop. s. 79). Avsikten var uppenbarligen att ge kommunerna själva möjlighet att avgöra, om hemspråksundervisning skulle bedrivas eller inte, om det rörde sig om färre barn än fyra. 1 skolförordningens 5 kap. 10a § har det emellertid hänskjutits till länsskolnämnderna att fatta det avgörande beslutet. Det heter: Kommun som ej kan anordna verksamhet enligt detta stycke får av länsskolnämnden befrias från skyldighet att anordna verksamheten. En oklarhet vidlåder begreppet "grupp. Enligt normalt svenskt språkbruk kan en grupp aldrig omfatta färre än tre personer. Om endast en eller två elever önskar undervisning i ett visst hemspråk, föreligger enligt propositionen knappast någon skyldighet för en kommun att anordna sådan undervisning. Emellertid har kommunerna känt sig tvingade att anordna hemspråksundervisning också för enstaka barn, då skolförordningen till skillnad från propositionen över huvud taget inte nämner något krav på gruppstorlek eller något om grunderna för att befria en kommun från den ålagda skyldigheten. Skolförordningen rimmar alltså dåligt i detta hänseende med beslut. 1 propositionen förutsätts inte heller, som skolförordningen gör, att länsskolnämnden skall ge sitt medgivande till befrielse från skyldigheten att anordna hemspråksundervisning. Tvärtom synes det i propositionen vara underförstått, att kommunerna skall ha avgörandet i sin hand. Det är endast skolstyrelserna, som har möjlighet att utföra en reell sakprövning i de olika fallen. I nuvarande oklara rättsläge finns det exempel på orimliga fall, där skolstyrelsen inte har kunnat säga nej. Det rör sig om adoptivbarn utan någon som helst förbindelse med det gamla hemlandet, och där ingen av adoptivföräldrarna talar hemspråket i fråga. I andra fall har en förälder engagerats som hemspråkslärare för sitt eget barn. Trots att det endast rört sig om ett enstaka barn eller möjligen ett par har kommunernas skolstyrelser inte ansett sig kunna vägra att anordna den begärda hemspråksundervisningen. Många faktorer kan vara avgörande, om hemspråksundervisning skall medges i de fall, då det endast rör sig om ett eller ett par barn. Det behöver inte vara fråga om stora svårigheter, omöjlighet att skaffa lärare, stora extra kostnader eller långa och tidsödande resor. Det kan också vara fråga om vad som är lämpligt för barnet eller om vad som från allmän synpunkt uppfattas som rätt och billigt. Det kan med fullt förtroende överlämnas till kommunens skolstyrelse att fatta det slutgiltiga beslutet utan inblandning av länsskolnämnden. Då en motion av likartat innehåll presenterades för utbildningsutskottet vid förra årets riksdag, avstyrktes den med hänvisning till att språk- och kulturarvsutredningen (SKU) ännu inte hade framlagt sitt huvudbetänkande. Detta har sedermera skett. Utredningen tar inte upp den här berörda oklarheten av begreppet grupp. Inte heller tar den upp den roll, som i de angivna fallen tilldelats länsskolnämnderna. Men utredningens slutsatser ger ändå ett direkt stöd för de synpunkter, som framförts i motionen. Det sägs sålunda av utredningen (SOU 1983:57, s. 31 f.): "SKU anser att regeringen bör utfärda förtydligande riktlinjer beträffande rätten till hemspråksundervisning m.m. till stöd för kommunerna." Vidare understryker utredningen, att rätten till hemspråksundervisning hör grundas på barnets behov av språkstöd. Utredningen konstaterar också: Det finns exempel på många och skilda förutsättningar att ta hänsyn till för att på bästa möjliga sätt tillgodose olika elevers behov av att utveckla sina respektive egna språk och egna kulturer. SKU anser att det är inom den lokala kommunens förvaltningar, förskolor och skolor som de kunskaper finns samlade eller kan samlas som behövs för att möta ovannämnda behov." Ett starkare stöd för de i motionen anförda synpunkterna kunde knappast erhållas. Regeringen bör följaktligen göra slut på oklarheterna och klart deklarera, att en kommun inte har skyldighet att erbjuda hemspråksundervisning, om en språkgrupp har färre antal barn än fyra, och att det bör ankomma på skolstyrelsen i en kommun och inte på länsskolnämnden att fatta beslut om avgränsningar. Med stöd av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande undantagen från en kommuns skyldighet att erbjuda hemspråksundervisning. () ()