mot · G702364 · 1984-01-12 00:00:00 — Motion 1983/84:364 Införande av en trygghetsförsäkring för kollektivanställda Lagen om anställningsskydd (LAS) infördes i sin nuvarande utformning. Bakgrunden till lagen var den snabba strukturomvandlingen som bl. a. ledde till svåra problem för äldre arbetskraft. Regeln om långa uppsägningstider för äldre personer i LAS och förtursregler syftar till att trygga de äldre arbetstagarnas rätt i situationen då sysselsättningen sviktar i ett företag. I den miljö där lagen stiftades med en förhållandevis flexibel arbetsmarknad med återkommande hög- och långkonjunkturer och där tillgången på jobb var betydligt bättre än den varit , var lagen klart berättigad. Det var betydligt mindre problematiskt då att finna nya jobb för yngre arbetskraft, som blev arbetslös vid företagsnedläggelser eller inskränkningar. har emellertid arbetsmarknaden varit utomordentligt svag. Bortfallet av lediga jobb inom arbetsmarknaden i allmänhet och industrin i synnerhet har nått en omfattning som vi knappast kunde föreställa oss när lagen om anställningsskydd skrevs. har den öppna arbetslösheten ökat mycket dramatiskt. Ett specifikt fenomen på arbetsmarknaden har dykt upp , och det är utförsäkringar från arbetslöshetsförsäkringen. Detta var något utomordentligt sällsynt . skedde mycket stora personalreduceringar inom den konkurrensutsatta industrin. De förhandlingar som på olika ställen fördes mellan fack och arbetsgivare om turordningsregler ledde efter hand fram till att man på väldigt många orter gick ifrån LAS-reglerna och träffade uppgörelser om att de äldre i företagen skulle erbjudas att lämna företagen. Man utgick ifrån att personer som fyllt skulle kunna uppbära ersättning från arbetslöshetskassa och därefter söka pension av arbetsmarknadsskäl. Den ekonomiska förlust som de äldre därvid riskerat har man i förhandlingarna fått arbetsgivarna att gå in och täcka. Det här beskrivna systemet som efter hand döpts till svarta pensioner har nått en mycket stor omfattning och ökar fortfarande snabbt. I dessa förhandlingar har de lokala fackliga organisationerna försatts i en mycket svår situation. Man har varit medveten om att man gått in i överläggningar och avtal med arbetsgivaren som står i strid med en lagstiftning som genomförts av en socialdemokratisk regering och efter en stark press från fackföreningsrörelsen. En strikt tillämpning av LAS-reglerna skulle emellertid ha lett till att yngre anställda skulle ha slagits ut på en arbetsmarknad, där utförsäkring från A-kassan är en bister realitet. Det skulle ha drabbat människor som varit i starten av en familjebildning med försörjningsansvar för familj och barn, människor som åsamkat sig skulder för hem och boende. När man då slutligen gått med på svart pension har utslagningen drabbat äldre personer som i de flesta fall klarat av väsentliga kostnader i livet och skaffat sig en ekonomisk grundtrygghet. En annan omständighet som de fackliga organisationerna haft att väga in är att uppgörelsen om svarta pensioner har varit den enda till buds stående möjligheten att få företagen ofta vinstrika - att tillskjuta några medel till de anställda i en uppgörelse. En strikt tillämpning av LAS-reglerna skulle ju ha inneburit att man inte fått någon ekonomisk kompensation från företaget. Man kan enligt mitt förmenande konstatera att LAS klarade inte konfrontationen med 1980-talets arbetsmarknad. Pension för 58,3-åringar framstår enligt min mening som den bästa möjliga lösningen i en mycket svår situation. Mot den bakgrunden anser jag att systemet med att kunna erbjuda pensionsavgång för kollektivanställda vid 58,3 års ålder bör göras permanent i situationer då företagen tvingas till nedskärningar. Däremot kan jag inte acceptera att arbetslöshetskassorna skall utnyttjas av företagen i den här situationen. Genom att utnyttja A-kassorna och förtidspensioneringen vältrar företagen över kostnader för sina åtgärder på samhället i en omfattning som betecknas som stötande. Jag anser därför att en utredning bör tillsättas med uppdrag att pröva förutsättningarna för att införa en trygghetsförsäkring för kollektivanställd personal, som skulle kunna tillgripas i lägen då man avser att skära ned sin personalstyrka. Genom att ha tecknat en trygghetsförsäkring skulle företaget då kunna välja mellan att säga upp personer som fyllt eller gå strikt på LAS-turordningen. Om 58,3-åringen sägs upp skulle alltså försäkringen träda i stället för förtidspensionering av arbetsmarknadsskäl. Likaså bör utredningen pröva om systemet är tillämpligt på offentliga arbetsgivare som har anställda som tvingas av åldersstrecket att lämna sin anställning och ej har full pensionsrätt. Dessa personer måste nämligen också fylla ut sin pension med ersättning av varierande storlek från arbetslöshetskassan. Utredningen bör även pröva i vad mån konsekvensändringar måste göras i lagen om anställningsskydd. Om det skulle visa sig möjligt att föra över de ovan redovisade pensioneringarna till en arbetsgivarbekostad försäkring, så slipper man också att redovisa pensionärer i arbetslöshetsstatistiken, som sker i mycket stor omfattning. För att upphöra ersättning från arbetslöshetskassan måste man nämligen registrera sig som arbetslös och då hamnar man i redovisningen över arbetslösa personer, vilket leder till en snedvridning av statistiken. En utredning bör utreda förutsättningarna för en arbetsgivarbekostad trygghetsförsäkring för kollektivanställd personal hos privata och offentliga arbetsgivare, som skulle kunna användas vid situationer då företagen tvingas varsla om uppsägning. Utredningen bör också pröva om försäkringen kan göras så omfattande att den även kan träda i stället för förtidspensionering av arbetsmarknadsskäl. Vidare bör man pröva vilka konsekvensändringar som eventuellt kan behöva göras i LAS, om en trygghetsförsäkring införs. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en utredning om införande av en arbetsgivarbekostad trygghetsförsäkring för kollektivanställda i enlighet med de riktlinjer som anges i motionen.