mot · G7022125 · 1984-01-25 00:00:00 — m. fl. Förbud mot kollektivanslutning till politiskt parti När LO bildades fastställdes i stadgarna att medlemskap i också innebär medlemskap i det socialdemokratiska partiet. Denna tvångsanslutning mötte stark kritik inom arbetarrörelsen, och många fackföreningar vägrade att ansluta sig. Redan vid upphävdes bestämmelsen och ersattes med stadgande att LO skulle verka för att fackföreningarna anslöt sig till resp. orts arbetarkommun och därmed till det socialdemokratiska partiet. Även detta mötte emellertid starkt motstånd och vid 1909 togs detta krav bort. Inom det socialdemokratiska partiet var man emellertid angelägen om att vidmakthålla möjligheterna att erhålla lättvunna medlemmar. Vid den socialdemokratiska partikongressen 1908 antogs därför en ändring av stadgarna för arbetarkommunerna av följande innehåll: Föreningar å den plats arbetarkommunen är bildad, som erkänna socialdemokratiska partiets program och enligt här stadgade grunder önska ansluta sig till densamma, äga rätt att inträda i arbetarkommunen, genom vilken de skola tillhöra partiet. Sådan anslutning skall ske med hela det medlemstal föreningen äger, frånräknat dem som hos föreningens styrelse skriftligt reserverat sig mot medlemskap i partiet. som LO alltså befriade sig från den belastning i stadgarna, som kollektivanslutningen till det socialdemokratiska partiet utgjorde för organisationen såg partiet till att ordningen upprätthölls och att tvångsanslutningen kunde fortsätta. Besluten härom skulle i fortsättningen fattas av en pålitlig socialdemokratisk majoritet i fackföreningarna. För att söka hålla skenet av demokrati i sammanhanget uppe infördes rätten för den enskilde att reservera sig mot beslutet. Den som använde sig av denna möjlighet skulle befrias från partiavgiften på så sätt att denna del av den fackliga avgiften reserverades för något annat ändamål. Genom detta illusionsnummer skulle talet om tvångsanslutning kunna avfärdas. Det socialdemokratiska partiet har alltsedan 1908 års kongressbeslut tillämpat detta föga hedervärda sätt att skaffa sig medlemmar. Man har nonchalerat den berättigade starka kritiken mot kollektivanslutningen. Man har visat förakt för gjorda uttalanden mot denna form att ansluta medlemmar till ett politiskt parti. Det är skrämmande att tvingas konstatera, att landets största parti åsidosätter ett av den valda i demokratisk ordning fattat beslut rörande ett icke-demokratiskt förfaringssätt. I sina försök att rättfärdiga tvångsanslutningen använder sig socialdemokraterna främst av två huvudargument. Det ena är att kollektivanslutningen är en intern angelägenhet för fackföreningarna och arbetarkommunerna, som utomstående inte har att befatta sig med. Det andra är att reservationsrätten befriar dem som så önskar från medlemskap. Båda argumenten år ohållbara. Det ankommer uteslutande på den enskilde själv att avgöra om hon/han vill vara medlem i ett politiskt parti. Kollektivanslutningen står i strid med principen om rätten för var och en att fritt och självständigt välja åskådning och parti. Därmed är den inte en rent socialdemokratisk angelägenhet. Reservationsförfarandet ändrar på intet sätt de grundläggande felaktigheterna i systemet, så mycker mer som den enskilde ofta inte ens vet om att andra beslutat att han/hon skall vara medlem i det socialdemokratiska partiet. Reservationen tvingar vederbörande att avslöja sin politiska uppfattning, vilket klart strider mot grundläggande demokratiska principer. Eftersom det socialdemokratiska partiet ej respekterar den enskildes demokratiska rättighet att själv avgöra partitillhörighet och därmed också klart åsidosätter tidigare uttalanden måste frågan om att avskaffa kollektivanslutningen lösas lagstiftningsvägen. Detta bör ske . Det bör ankomma på utskottet att utforma erforderlig lagtext. Med anledning av vad vi ovan anfört hemställs att i lag beslutar att medlemskap i ett politiskt parti endast kan beviljas med anledning av personlig ansökan från den enskilde. () () HANS NYHAGE (m) () () () ()