mot · G802125 · 1984-11-12 00:00:00 — 1984/85:125 m. fl. Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. 1984/85:45) Socialdemokraterna lanserade efter återkomsten i regeringsställning begreppet den tredje vägen, som sades kunna förena låg inflation med låg arbetslöshet. Det första steget var devalveringen efter valet. När konsumentpriserna som en följd av devalveringen bötjade stiga, angav regeringen kamp mot inflationen som det andra steget på den tredje vägen. Prisstegringen skulle ned till samma nivå som i våra viktigaste konkurrentländer, dvs. Men i stället för att sätta in konkreta åtgärder valde regeringen att försöka prata ned inflationen. När det stod klart att 4-procentsmålet inte skulle uppnås, lade regeringen fram det s. k. panikpaketet, som bl. a. omfattade pris-, hyres- och utdelningsstopp. Sådana åtgärder är naturligtvis verkningslösa, men de syftade närmast till att visa handlingskraft. För att hålla tillbaka löneutvecklingen har regeringen bedrivit överläggningar i med arbetsmarknadens parter. Dessa har inte lett till ekonomiska resultat. Årets avtalsröra visar att en regering aldrig kan överlåta inflationsbekämpningen på andra. Efter en rad misslyckade ingripanden i avtalsrörelsen bär regeringen huvudansvaret för den olyckliga utvecklingen. I stället skulle det ha behövts politiskt mod att genomföra kraftiga besparingar samt att staten i egenskap av arbetsgivare genomdrivit mycket låga löneökningar på offentligsidan. Genom att regeringen inte har bekämpat inflationen med utgiftsnedskärningar, skattesänkningar och avregleringar har våra möjligheter att få balans i ekonomin ytterligare försämrats. Obalanserna består och problemen framträder tydligare när konjunkturen nu böljat vända nedåt. Enligt och flera andra ekonomiska bedömare kommer 1985 exportökningen att bromsas upp, tillväxten att avta, bytesbalansproblemen att åter öka och den trendmässiga ökningen av arbetslösheten att fortsätta. Bakgrunden till det föreslagna skattepaketet är enligt regeringen prognos om ökad köpkraft för hushållen och försämrad bytesbalans. Vad gäller den ökade inhemska efterfrågan baseras dock prognosen på antagandet om en mycket kraftig nedgång i inflationstakten i böljan av . Inflationstakten på årsbasis antas falla från 7,till in och därefter I 1984/85. ligga kvar på denna nivå . En sådan utveckling är inte sannolik såvida inte oljepriserna eller det internationella ränteläget faller rejält. Ett mer realistiskt inflationsavtagande hade inneburit en betydligt blygsammare ökning av den inhemska efterfrågan. Det gångna årets ekonomiska utveckling har på flera punkter sett ljus ut. Export och industriproduktion har ökat snabbt, vilket förbättrat vår bytesbalans. Moderata samlingspartiet har dock varnat för att förbättringen bara är en tillfällig följd av den internationella konjunkturuppgången parad med devalveringarna 1981 och 1982. Regeringen har inte velat lyssna på våra varningar. I stället har den försökt ta åt sig äran av det positiva i utvecklingen. Vi moderater har under hela uppgången sagt att förbättringen måste utnyttjas för att trygga en mer långsiktigt gynnsam utveckling. Därför föreslog vi både och så sent som nedskärningar i de offentliga utgifterna och skattesänkningar som sammantagna innebar en ekonomisk åtstramning under innevarande budgetår. Utvecklingen har givit oss rätt, men i stället för att skära ned de offentliga utgifterna föreslår regeringen återigen skattehöjningar. av den tredje vägens politik kan vi nu se facit. Denna politik skulle leda till inflation och låg arbetslöshet. var inflationstakten 1,på årsbasis, vilket innebär att den ligger på ungefär samma nivå som . Den genomsnittliga prisstegringen i OECD-området har fallit från . I våra viktigare konkurrentländer ligger den på . industriländerna är det nu bara som har högre inflationstakt än . Regeringen tror nu att inflationen blir under loppet av innevarande år. Det sammanlagda inflationsmålet på överskrids därmed . Regeringen har således redan i grunden misslyckats med den inflationsbekämpning som man givit hög prioritet. utmålas i stället målet på som realistiskt. Regeringen är dessutom så angelägen att komma i närheten av de att hyresstoppet hävts med blixtfart och posten får order att tidigarelägga portohöjningar. Dessa kostnadsökningar skall falla på det redan förlorade 1984. Av samma skäl föreslås de nu presenterade skattehöjningarna träda i kraft . Men det finns inga vattentäta skott mellan årets prisstegringar och nästa års. Ökar kostnaderna för el, bensin, hyror m. m. , blir självklart priserna höga även . Det kan vidare konstateras att den svenska lönekostnadstrenden pekar uppåt i stället för nedåt. Löneökningarna blir högre än 1983. Fortsätter denna utveckling även , innebär det att de sista resterna av devalveringsfördelarna äts upp som konjunkturen vänder neråt. Diagram 2 Den totala arbetslöshetens utveckling i och pen a rb t inom o t a esa a r b v e r i be t små gärder e r i ge Regeringen har trots högkonjunkturen misslyckats även med bekämpningen av arbetslösheten. Den totala arbetslösheten är rekordhög. Den öppna och den dolda arbetslösheten uppgick till 339000 personer, vilket utgjorde över 7,av arbetskraften. Den tredje vägens politik har således åstadkommit en ökning med 82000 personer . Dess värre tror och andra ekonomiska bedömare att arbetslösheten trots dagens rekordnivåer kommer att fortsätta att öka . Sysselsättningen på den reguljära arbetsmarknaden har inte förbättrats under socialdemokraternas vid makten. Tredje kvartalet sysselsattes 4 201 000 människor på den reguljära arbetsmarknaden jämfört med 4206000 . I stället för att inrikta den ekonomiska politiken på att få till stånd nya jobb på den reguljära arbetsmarknaden tycks sysselsättningspolitiken syfta till att skapa allt fler konstlade arbetstillfällen. Regeringen föreslår nu ytterligare till AMS-åtgärder och når därmed endast ungefär oförändrad öppen arbetslöshet . Särskilt allvarligt är att regeringen inte har förmått att bryta ökningen av den totala ungdomsarbetslösheten. Orsakerna är passivitet och brist på insikt i ungdomsarbetslöshetens orsaker. Löner, arbetsmarknadslagstiftning och formerna för yrkesutbildning tillåts fortsåtta att utestänga växande grupper av ungdomar från den reguljära arbetsmarknaden. Den framtida sysselsättningen för de nytillkommande grupperna på arbetsmarknaden kan inte tryggas genom en aldrig så ambitiös AMS-politik eller genom stödåtgärder från regeringen. 1.3 Skattepaketets ekonomiska effekter Regeringen föreslår åtstramning genom höjda skatter och stimulans genom ökade AMS-utgifter. Moderata samlingspartiet har under hela konjunkturuppgången förordat en stramare finanspolitik. Det avgörande för framgången med en sådan politik är dock att åtstramningen sker genom utgiftsminskningar. Resultatet av skattehöjningar blir enbart att de långsiktiga problemen förvärras utan att någonting förbättras på kort sikt. Efterfrågan på arbetskraft bör inte stimuleras genom AMS-åtgärder utan genom att sänka skatten på produktionen och avreglera näringslivet. De två senaste ekonomisk-politiska paketen från regeringen - panikpaketet med pris-, hyres- och utdelningsstopp och likviditetsindragningar samt de nu föreslagna skattehöjningarna och arbetsmarknadssubventionerna visar att regeringen inte har förmått frigöra sig från den ekonomiska politik som är en viktig orsak till ekonomiska kris. Att höja skatterna, dra in likviditet från näringslivet, öka de offentliga utgifterna och ge AMS nya miljarder innebär att regeringen föredrar konstlad sysselsättning framför riktiga arbetstillfällen i ett expanderande privat näringsliv. Effekterna av skattepaketet blir att den pågående avtalsrörelsen försvåras, inflationen ökar, konkurrenskraften försämras och sysselsättningen i den privata sektorn minskar. 1 det uppgivna syftet att dämpa pris- och kostnadsstegringarna höjer regeringen priserna med . Skattepolitiken strider därmed direkt mot regeringens uttalade målsättning att dämpa kostnadsstegringarna till den ökningstakt som råder i våra konkurrentländer. I stället för att underlätta avtalsrörelsen genom sänkta inkomstskatter väljer regeringen att försvåra den med skattehöjningar. Att höja de indirekta skatterna dämpar inte löneökningarna. Den motsägelsefulla politiken omfattar även sysselsättningen. De kraftiga skattehöjningar som föreslås för hushåll och företag minskar ytterligare efterfrågan och sysselsättningen i den privata sektorn. Enligt beräkningar gjorda av kommer förslagen till skattehöjningar att göra 15000 människor arbetslösa främst inom handeln och servicenäringar. Att en del av skattehöjningarna används för att ordna sysselsättning utanför den reguljära arbetsmarknaden kan inte dölja att den totala arbetsmarknadssituationen förvärras genom regeringens förslag. Enbart kommer de redan beslutade höjningarna av företagsbeskattningen att dra in från företagen. De rena likviditetsindragningarna omfattar ett lika stort belopp vilket framgår av tabell 1 nedan. Likviditetspåverkande åtgärder, effekter på näringslivet Slopat FoU- och investeringsavdrag Därtill kommer att inbetalningskvoten vid avsättning till allmän investeringsfond nu föreslås höjd från och att förnyelsefonder på av vinsten aviseras . Alla dessa skattehöjningar och likviditetsindragningar minskar växtkraften i det privata näringslivet. Uppläggningen av den ekonomiska politiken visar att regeringen saknar en ekonomisk-politisk strategi för att på skapa förutsättningar för full sysselsättning. Regeringen har inte ens under en uppåtgående konjunktur - när det är lättare att ta svåra beslut - förmått samla sig till insatser som förbättrar den långsiktiga sysselsättningsutvecklingen. De aktuella förslagen riskerar tvärtom att ytterligare förstärka vårt största strukturella problem: att sysselsättningen inte ökar i den enskilda sektorn. Att höja skatterna, öka sysselsättningen i kommunerna och bygga Folkets hus i förbättrar inte våra möjligheter att ordna arbete åt alla. lovade regeringen löntagarna standardökning. när anser att det finns en möjlighet till reallöneökning , slår regeringen till med en skattechock. Skattehöjningarna på sammanlagt kostar i genomsnitt varje hushåll . För hushåll med bil och genomsnittlig förbrukning av el, alkohol och tobak är kostnaden hela . Därtill har regeringen föreslagit en ny fastighetsskatt, som när den är fullt utbyggd kommer att kosta hushållen ungefär lika mycket. Tidpunkten för skattehöjningarna är vald så att nästa års inflationsmål inte påverkas som en höjning av nästa års pensioner undviks. Pensionerna fastställs med utgångspunkt från inflationen . Hade skattehöjningarna kommit före hade basbeloppet stigit med . Att så inte sker innebär att varje pensionär förlorar . beroende på tilläggspensionens storlek. Sammantaget blir förlusten för hela pensionärskollektivet 825 milj. kr. Regeringen har kalkylerat med att skattehöjningarna kommer att förbättra bytesbalansen med ca 1985. Detta förutsätter emellertid att den föreslagna höjningen av elskatten med per kilowatt inte får några som helst effekter på konverteringen från olja till el. Detta är inte sannolikt. För en äldre normalstor villa uppgår f. n. vinsten vid en övergång från olja till el till 1 000- I . Elskattehöjningen tar bort ca . av denna vinst. Det är inte lönsamt att betala ca . för en elkassett eller ca . för en elpanna, om besparingen på driften endast är . Förutsatt att hälften av den kalkylerade konverteringen bortfaller som en följd av den föreslagna skattehöjningen kommer bytesbalansen att påverkas negativt med . Bortfaller i stället två tredjedelar av konverteringen, försvinner hela den av regeringen beräknade effekten på bytesbalansen. Den föreslagna elskattehöjningen kan därmed leda till att kärnkraftverken inte utnyttjas i full utsträckning som sålunda bytesbalansen försämras. En höjd elskatt innebär att den rådande, i stort sett enhetliga skattebelastningen av el och olja rubbas. Så länge punktskatter bibehålls på energiområdet - och energin sålunda inte förts in under mervärdeskattesystemet, något som i princip vore att föredra - leder ensidiga skärpningar av skattebelastningen förr eller senare till krav på skattehöjningar för andra energislag, för att "återställa balansen. En höjning av oljeskatten är med andra ord en sannolik konsekvens om den nu aktuella betydande elskattehöjningen genomförs. Det är felaktigt att säga att bilismen i beskattas lägre än i andra länder. Många länder har bara bensinskatt, dvs. ingen fordonsskatt eller bilaccis. Den totala beskattningen av bilismen uppgår till nästan . Sedan regimskiftet har regeringen beslutat om skattehöjningar på för bilismen. Bilaccisen har höjts. En särskild avgift på bensin har införts. Bensinskatten har höjts tidigare och från den höjs fordonsskatten med . föreslås en bensinskattehöjning med hela vilket beräknas inbringa ca . Alla dessa skattehöjningar kommer att försämra arbetskraftens rörlighet i ett läge då den i stället behöver öka. Moderata samlingspartiet säger nej till de föreslagna höjningarna av bensin-, el- och charterskatterna, de aviserade förnyelsefonderna samt höjningen av inbetalningskvoten vid avsättning till allmän investeringsfond. 2.1 Inriktningen av den ekonomiska politiken Moderata samlingspartiet har länge hävdat att problemen i den svenska ekonomin är strukturella och därmed djupgående. De stora utgifterna i stat och kommun, det höga skattetrycket och den statliga upplåningen minskar de resurser som är tillgängliga för den privata sektorn. Skattesystemet minskar också motiven att arbeta och investera. Inkomster av nya investeringar och extra arbetsinsatser utsätts för mycket höga skatter. Våra svårigheter sammanhänger även med de alltför höga kostnadsökningarna och den stela lönestrukturen. Det har gått utan att regeringen ens har försökt ta sig an de egentliga problemen i vår ekonomi. På det enda område där regeringen visat handlingskraft, dvs. på skattesidan, har utvecklingen gått åt fel håll. Vårt problem är inte att vi har för få skatter och för lågt skattetryck. Problemet är i stället att de höga skatterna och den stora upplåningen dvs. det som motsvarar de totala offentliga utgifterna - lägger beslag på en alltför stor del av nationens samlade resurser. Vad som behövs är en politik som begränsar resursanvändningen i stat och kommun som den enskilda sektorn ges mer expansionsutrymme att öka sysselsättningen och inkomsterna. För att skapa möjligheter och motivation för den privata sektorn att växa måste för det första en kraftig bantning av utgifterna i stat och kommun genomföras. Utgiftsnedskärningarna minskar dessutom inflationstrycket i ekonomin som ekonomins funktionssätt förbättras. Nedskärningarna måste göras så omfattande att det förutom ett lägre budgetunderskott också skapas ett ordentligt utrymme för en sänkning av skatterna. För att öka möjligheterna och motiven för en tillväxt i den enskilda sektorn krävs för det andra en sänkning av främst de skatter som direkt eller indirekt träffar produktionen. Viktigast är det att sänka marginalskatterna. Därför har vi föreslagit (mot. 1984/85:52) att marginalskatten för flertalet heltidsarbetande skall sänkas till med ett tak vid i de högsta inkomstlägena samt att inflationsskyddet skall återinföras. I stort sett varje samhällsproblem går i större eller mindre utsträckning att härleda till våra höga skatter, i synnerhet de höga marginalskatterna. Den stora arbetslösheten, inflationen, de låga investeringarna, den låga tillväxten, den bristande skattemoralen, det låga hushållssparande!, avdragsjakten och den begränsade rörligheten på arbetsmarknaden beror i större eller mindre utsträckning på det höga skatteuttaget. Att lönebildningen inte fungerar och att vi har en stor utvandring av kreativa och välutbildade människor, att vi har svårt att rekrytera utländska forskare, att allt fler familjer sitter fast i fattigdomsfällan och inte kan förbättra sin levnadsstandard med eget beskattat arbete allt detta kan förklaras med skattesystemets utformning. Utöver att skära ned de offentliga utgifterna och sänka skatten måste vi för det tredje avreglera näringslivet och avskaffa flertalet kommunala och statliga monopol. Avreglering och privatisering innebär inte svångremspolitik utan skapandet av en livskraftig tjänstesektor som kan ge nya arbetstillfällen. Att ersätta delar av den offentliga verksamheten med privata marknadslösningar leder inte bara till lägre kostnader utan också till större variation i tjänsteutbudet, vilket ökar valfriheten i samhället. För det fjärde krävs det att löntagarfonderna avskaffas. Därmed ökar viljan och förmågan till investeringar, risktagande och nyetableringar hos både små och stora företag. 2.2 Inflation och arbetslöshet De fyra ovanstående punkterna innebär samtliga att både inflation och arbetslöshet bekämpas. För att komma till rätta med inflationsdrivande och arbetslöshetsskapande lönehöjningar förordar vi dessutom en politik, som innebär att arbetsmarknadens parter tar sin del av ansvaret för sysselsättningen. Regeringen måste före avtalsrörelsen deklarera att industristöd och devalveringar inte blir aktuella för att eliminera effekterna av alltför stora lönehöjningar. Den fria förhandlingsrätten är en frihet under ansvar. Det innebär ingen okänslighet inför arbetslöshetens följder. En regering har alltid ansvar för den som drabbas av arbetslöshet. Ekonomisk trygghet är en självklarhet för den som ställs utan arbete. Ingen regering kan dock garantera sysselsättningen oberoende av hur parterna på arbetsmarknaden beter sig. Regeringen skall i stället förebygga arbetslöshet med en riktig ekonomisk politik och fasta spelregler. Staten har dessutom i egenskap av arbetsgivare på den offentliga sidan ett direkt ansvar för att inte inflations- och arbetslöshetsskapande löneökningar accepteras. Den långtidsutredning som regeringen nu lagt proposition på (prop. 1984/85:40) visar att skattepolitiken är mycket väsentlig för att få bukt med pris- och löneökningarna. Enligt LU finns tre viktiga faktorer bakom lönekostnadsökningarna i . Inkomstskatten är den första. Den andra är höjda arbetsgivaravgifter och den tredje är flaskhalseffekter på arbetsmarknaden till följd av bl. a. marginalskatterna. Samtliga dessa faktorer hade regeringen kunnat påverka om den skurit ned de offentliga utgifterna så att skattesänkningar hade varit möjliga. För att förhindra en fortsatt ökad arbetslöshet är en minskning av inflationstakten av avgörande betydelse. Sysselsättningspolitiken kan inte ses isolerad från den allmänna ekonomiska politiken. Vår politik för att klara sysselsättningen bygger i första hand på en stimulans av enskilda företag. Den finansiella krisen i den offentliga sektorn gör det omöjligt att skapa full sysselsättning genom expansion i denna sektor. De framtida arbetstillfällena måste därför skapas i den privata sektorn. Detta kräver i sin tur ökade drivkrafter för människor och företag, bättre fungerande marknader samt avreglering och avmonopolisering av den offentliga sektorn. En effektiv sysselsättningspolitik måste grundas på en ekonomisk politik som helt och fullt satsar på tillväxten i det privata näringslivet. Utvecklingen i har understrukit att nyckeln till en positiv sysselsättningsutveckling ligger i en expanderande enskild sektor. Arbetsmarknadspolitiken kan aldrig utgöra annat än ett komplement till den allmänna ekonomiska politiken. Den skall vara ett stöd för näringslivets expansion. Uppgiften skall vara att skapa den nödvändiga flexibiliteten på arbetsmarknaden. Det kräver avmonopolisering av arbetsförmedlingen, marknadsmässig upphandling av arbetsmarknadsutbildningen, en ny utformning av ungdomslagens verksamhet, införandet av ett nytt lärlingssystem för praktisk yrkesutbildning, en realistisk lönesättning för ungdomar, ett flexibelt system för sysselsättningsskapande åtgärder som i huvudsak är inriktat på näringslivet, rörlighetsskapande åtgärder som hjälper enskilda arbetslösa att byta yrke och/eller bostadsort. Våra förslag angående arbetsmarknadspolitiken utvecklas i motion 1984/85: 127. I den långtidsbudget som regeringen presenterade i samband med kompletteringspropositionen kartlades konsekvenserna för budgetutvecklingen /89. Långtidsbudgeten visade att budgetunderskottet inte minskar ens vid en mycket god ekonomisk utveckling. och inflationstakt låg på resp. fr. o. m. 1985 och räntenivån desutom föll till , skulle ändå det kassamässiga budgetsaldot ligga kvar på 1988/89. Budgetunderskottet försvinner med andra ord inte av sig självt. Om löner och priser i stället stiger , dvs. i enlighet med nuvarande utvecklingstendenser, försämras budgetsaldot successivt för att slutåret uppgå till . Förutom att regeringen är oroad av prognos för importutveckling och bytesbalans är troligen budgetunderskottsutvecklingen enligt långtidsbudgeten en viktig bakgrund till regeringens ekonomisk-politiska handlande. Till bilden hör också att senaste budgetprognos pekar på ett växande budgetsaldo till följd av bl. a. ökande statsskuldsräntor. Moderata samlingspartiet har länge hävdat att en minskning av budgetunderskottet är nödvändig både av stabiliseringspolitiska och av strukturella skäl. Vi har hävdat att minskningen av budgetunderskottet måste ske genom utgiftsnedskärningar för att de strukturella balansproblemen inte skall förvärras. En minskning av utgiftsnivån är nödvändig för att trygga sysselsättningen . Det är en illusion att tro att vi kan komma till rätta med några problem genom att fortsätta att skärpa skattetrycket. I våra motioner med anledning av budgetpropositionen och kompletteringspropositionen föreslog vi besparingar på nästan för innevarande budgetår. Borträknas de tillfälliga utgiftsnedskärningarna och de föreslagna skattesänkningarna återstod en minskning av budgetunderskottet med . Vi står fast vid att detta hade varit en korrekt ekonomisk politik för det innevarande budgetåret. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs att med avslag på proposition 1984/85:45 godkänner de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som föreslås i motionen. () () () () PER () () () () () L. () i () ()