ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G7021283 · 1984-01-23 00:00:00 — m. fl. Befolkningen på har framställt önskemål om en broförbindelse för att förbättra sin trafiksituation. Man har aktualiserat frågan genom motioner till och på annat sätt. Förbindelserna mellan gotländska fastlandet och , belägna norr om huvudön, upprätthålls med avgiftsfria färjor. I regel fungerar denna förbindelse tillfredsställande, men vissa olägenheter förtjänas att påpekas. I samband med sommartidens turistström uppstår ofta besvärande köbildning vid färjelägena, men även under andra årstider finns vissa problem. Genom besvärande vindar och strömbildningar uppstår ibland störningar i trafiken vilket medför förseningar och andra svårigheter för många Fåröbor som arbetar i samhälle eller går i skola på huvudön. Normalt förekommer givetvis också vissa problem för t. ex. ambulans, brandkår osv. att vid behov snabbt komma Fåröborna till hjälp. Vid nattrafik från och till tillämpas tidsbeställning. på har gjort vissa utredningar, som omfattar bottenundersökningar i sundet, och skissförslag har upprättats för tre olika broaltemativ. Dessa förslag avses utgöra underlag för vidare konstruktionsritningar. Vissa kostnadsberäkningar har också utförts. Kostnaderna varierar beroende på var i sundet ett brobygge sker, men kostnadsberäkningarna tyder på en summa runt 80 å 90 milj. kr. Byggnadstiden beräknas till . Av den trafikräkning som kontinuerligt genomförs framgår att under såväl som 1983 transporterade färjorna ca 660 fordon och omkring 120 cyklar över sundet. Trafikflödet är givetvis inte jämnt fördelat över året. Om man begränsar statistiken till sommarmånaderna så var dygnsmedeltalet 1500 fordon och 370 cyklar. Under de årtionden som brodiskussionen förts har tiden arbetat för en bro över beroende dels på den ökande trafiken, dels på de snabbt stigande driftkostnaderna. En stigande kostnadspost är drivmedel till färjorna. Vid behandling av flerårsplan för tiden för byggande av länsvägar beslöt styrelsen att följande synpunkter skulle framföras i skrivelse till . kan dock konstatera att det tillgängliga utrymmet ej medger byggande av bro till . Eftersom sysselsättningsläget på är mycket allvarligt hemställer att medel till ytterligare utredning och projektering ställs till förfogande så att planarbetet med bron kan slutföras. Avsikten är närmast att ge en helhetsbild av förutsättningar, genomförandemöjligheter och samhällseffekter. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utredning och projektering av en bro över i .
mot · G7021284 · 1984-01-23 00:00:00 — m. fl. När vi norrlänningar reser med tåg i noterar vi att vagnarnas standard ofta är betydligt högre än i . På nya vagnar är första trappsteget i jämnhöjd med perrongen och dessutom inbyggt vilket underlättar på- och avstigning för äldre och handikappade. Vi har förståelse för att höga resefrekvenser ger utrymme för högre standard vad gäller komfort och utrustning och att antalet resenärer är fler på exempelvis sträckan än eller Stockholm-Härnösand-Långsele. Bra vagnstandard ökar tågens konkurrenskraft, särskilt på långa reseavstånd. God komfort ökar de resandes trivsel och bör tillföra tågen resande som använder andra transportmedel. För bättre komfort, och det är många äldre som använder sig av tåg i , vill vi föreslå att minst en ny eller ombyggd vagn medföljer tågsätten i . Med stöd av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om Norrlandstågens standard. () PER ()
mot · G7021286 · 1984-01-24 00:00:00 — information om tillåtet innehåll i försändelser till öststater Vid upprepade tillfällen har påtalats från svenska medborgare, som har släktingar eller andra vänkontakter i , att försändelser av julgåvor återkommer till . Ifrågakommande försändelse får lösas ut av avsändaren. Anledning till att inte postverket i ifrågavarande land sett till att försändelsen kommit fram till adressaten anges oftast vara att innehållet inte är godkänt för införsel i landet. Vad kan nu ett paket med julgåvor innehålla som i mottagarens hemland kan anses farligt eller motbjudande att vidarebefordra? I relaterade fall har det rört sig om klädesplagg och livsmedel i former och förpackningar som är lämpliga att sändas relativt lång väg och under okänt antal dygn. Det lär vara så att varje stat förser postverket i med förteckningar på godkända/icke godkända varor att postförsända. Av redovisade erfarenheter att döma föreligger det inte någon skyldighet från postpersonalens sida att upplysa en kund om vilka regler som gäller i det land kunden avser sända paketet till. Det borde vara möjligt att förbättra redovisade förhållanden genom att postverket i vårt land bearbetar problemen i bilaterala förhandlingar med särskilt . Vad gäller försändelser av typ julgåvor synes det inte föreligga några större problem för adressater i västorienterade länder. För det andra kan säkert informationen från postverket förbättras med avseende på vilka varor/varugrupper som kan godkännas som innehåll i julpaket till släktingar och vänner i . Särskilt bör julpostinformationen utökas så att risken för returnering av paket med julgåvor elimineras. Julpostinformationen har förbättrats . Ytterligare förbättringar i ovan berörda avseenden bör vara möjliga att genomföra. Med hänvisning till vad som anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen sägs om förbättringar av postverkets informationsverksamhet vid försändelser till , 2. att begär att regeringen verkar för en harmonisering av internationella regler vid postförsändelser. () ()
mot · G7021287 · 1984-01-23 00:00:00 — och och ombyggnad av ånglok Elavbrottet vid nyårshelgen 1983/84 och senare mindre avbrott och tillbud har på ett övertygande sätt visat på sårbarheten i samhället. Det gäller inte minst inom transportområdet och då framför allt järnvägstransporterna. På kort sikt lamslår ett stort elavbrott så gott som hela järnvägsnätet. Det är allvarligt i fredstid, men normalt sett får man då i gång elproduktionen igen och tågen kan fortsätta att rulla. Under fredliga förhållanden finns också kortsiktigt landsvägstrafiken både för persontransport och gods. Helt annorlunda ställer det sig under kris- och krigsförhållanden. Det är realistiskt att utgå ifrån att stora delar av elnätet och därmed eldistributionen kommer att vara ur funktion i ett sådant läge. Också under enbart en avspärrningssituation kan en omfattande störning av eldistributionen få mycket allvarliga följder. Det går då inte lika enkelt som under fredstid att bara överföra transporter till landsvägstrafiken. Ransonering och knapphet kommer att gälla för bensin och motorbrännolja, något som drabbar både person- och lastbilstrafiken och också järnvägstransporterna i den mån man litar till reserver i form av diesellok. I ett sådant läge kunde järnvägen bli det uthålliga och långsiktiga transportalternativet, under förutsättning att det finns tillgång till lok oberoende av elström. Eftersom det inte är realistiskt att räkna med diesellok återstår ånglok. Det kan ifrågasättas om upprätthåller en tillräcklig kapacitet av ånglok . Hur många finns kvar av de sista årgångarna? I vilket skick befinner de sig? Hur mycket resurser satsar samhället genom SJ för att vidmakthålla denna viktiga transportreserv? Beklagligtvis kan det nog konstateras att åtgärderna långtifrån svarar mot behoven. En jämförelse med vårt grannland visar att de på ett helt annat sätt håller sin beredskap uppe på det här området. Det borde också göra. I den nya energipolitik som långsamt tar form kommer kol och koks att på nytt spela en större roll i energiförsörjningen. Det är inte problemfritt på grund av miljöförstöringen. Men det kommer att fordra att en kolhantering och beredskapslagring av större omfattning på nytt byggs upp i vårt land. Det ger också underlag för en mera bestämd satsning på ånglok i transportberedskapen. Möjligheterna att elda ångloken med inhemska bränslen i olika form måste också beaktas. beredskapsår kom både torv och ved till användning i stor skala. Den modema tekniken med pellets, som introduceras på bred front kan bli ett ännu bättre bränsle som också medger långt driven maskinell hantering. De ånglok som finns kvar bör rustas upp och renoveras. Viss ombyggnad för en rationell hantering med fasta bränslen bör också ske. Säkert kan också effekthöjningar och andra förbättringar åstadkommas. Indirekt blir lönsamheten för samhället stor genom att ett sådant program skapar arbetstillfällen och industribeställningar. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen hemställer om att ett program för renovering och ombyggnad av ånglok igångsätts. (vpk) (vpk)
mot · G7021288 · 1984-01-23 00:00:00 — m. fl. Tanken på ett kanalbygge i förtjänar att hållas vid liv. Den inrikes sjöfarten är satt på undantag i , annars vore ett projekt sorn kanal för länge sedan genomfört. Det skulle ge ett stort uppsving för hela regionen, från till . Arbeten och industribeställningar skulle skapas, underlaget för framtida tunga industrier förbättras och ytterligare en turisattraktion tillkomma. Projekt som detta avvisas ofta som orealistiska och alltför dyrbara. Men det är inte mera märkvärdigt att bygga en kanal utefter än att bygga ut vattenkraften i älv, eller någon annan av stora älvar. Vattenkraftarbeten i Stora och Lilla Lule älv som pågick intensivt och som ännu inte är avslutade är arbeten av mycket större omfattning. Det samhällsekonomiska värdet av ett kanalbygge är minst lika stort, kanske större, och kostnaderna är också jämförbara. I dagens penningvärde skulle ett kanalbygge av den omfattning som det här är frågan om kosta . Det är inte någon avskräckande hög investering med tanke på andra projekt som riksdag och regering fattat beslut om att utan att tveka. Det räcker med att påminna om det påbörjade arbetet med ett nytt stridsflygplan, . Det är uppe i en kostnad på , dvs. tio gånger så mycket som kanalbygget i skulle kosta. Vilket är mest nationalekonomiskt lönsamt? FN har lagt fram en rapport om de skilda samhällsekonomiska effekterna av investeringar i militär och civil produktion, dvs. skillnaderna mellan rustningar och samhällsbyggnad, den s. k. Thorssonrapporten. Den visar övertygande att varje satsning i det civila samhället ger mera arbeten, mera långsiktiga positiva effekter och bättre utnyttjande av resurserna, än varje lika stor satsning i militär produktion. behövs det säkert inga utredningar för att människor i , och skall förstå att ett kanalbygge i betyder mycket mer för dem än ett hundratal nya plan till flygvapnet. Men det är ändå bra att det sunda förnuftet också redovisas i utredningar. har , som gett sitt namn åt , eftersom hon var dess ordförande, fått den uppdrag att utreda problemet militär-civil produktion i . Om hon skulle titta på de skilda verkningarna av JAS-bygget och byggandet av kanal för industrierna i Bergslagen skulle det kunna bli en intressant jämförelse. Jämförelserna på lång sikt behöver inte utredas. stridsflygplan är ungefär . Kanaler är odödliga om de hålls i stånd. Med hänvisning till det framförda yrkas 1.att uttalar att ett kanalbygge i bör igångsättas, 2. att , om yrkandet under 1 inte bifalls, hos regeringen hemställer om att åtgärder för projektering av kanalbygget startas. (vpk) (vpk) HANS (vpk) i
mot · G7021289 · 1984-01-24 00:00:00 — har vid upprepade tillfällen uttalat att spårbunden persontrafik bör prioriteras och främjas. Denna inställning kan knappast vara förenlig med att höga och helt omotiverade parkeringsavgifter tas ut av tågresenärerna. I har en av SJ ägd grusad plan använts för parkering. För att tillgodose det ökade antalet pendlare har kommunen iordningställt en avgiftsfri parkeringsplats. Någon risk för att någondera av parkeringsplatserna skall utnyttjas av andra än tågresenärer finns inte, eftersom järnvägsstationen ligger på avsevärt avstånd från centrum. Det har alltid funnits lediga parkeringsplatser för tågresenärerna. Systemet har fungerat bra. Trots detta har SJ nu infört parkeringsavgifter av en storleksordning, som torde öka bilägarnas benägenhet att använda bilen hela vägen till arbetet i stället för att utnyttja SJ:s tjänster. I sitt svar på en fråga om SJ:s nya politik att avgiftsbelägga alla parkeringar på SJ :s mark hävdade kommunikationsministern att det skulle vara nödvändigt att ha en enhetlig princip gällande alla stationer av någon betydelse i landet. Det är självfallet rimligt att SJ måste ta avgift för parkering på sin mark i större orter där järnvägsstationernas parkering kan locka också andra parkerare än SJ:s kunder. På dessa orter har också kommunerna avgift för parkering på gatumark i järnvägsstationens närhet. På mindre orter, särskilt sådana där järnvägsstationen ligger långt från stadskärnan, finns enligt vår mening ingen anledning att följa samma regler som i storstäderna. Följden av att SJ där avgiftsbelägger sin mark kommer att bli att gatumarksparkeringarna inom gångavstånd från stationen kommer att fyllas av SJ:s kunder innan SJ:s egen parkering utnyttjas. Också närbelägna kundparkeringar som kunnat stå öppna för allmänheten kommer att fyllas och följden blir att kommuner och företag kan tvingas reservera eller avgiftsbelägga parkeringar som enligt gängse principer bör vara fria. Vi är medvetna om att SJ är ett affärsdrivande verk och att i så liten utsträckning som möjligt bör ingripa i dess verksamhet. Det som sker vid många mindre stationer ute i landet skapar emellertid onödig irritation bland SJ:s kunder och får negativa följdverkningar för många kommuner. Därför anser vi att SJ skall göra en trafikteknisk prövning av varje enskilt fall. Det är bättre än att följa en storstadsprincip över hela landet som 1 1983/84.3 sami. visserligen kan komma att öka SJ:s intäkter något men på bekostnad av ökade utgifter för berörda kommuner. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att hos regeringen begär en översyn av principerna för avgiftsbeläggning av SJ:s parkeringsplatser.
mot · G7021291 · 1984-01-23 00:00:00 — Motion 1983/84:1291 service till vissa abonnenter Sveige är nu det telefontätaste landet i världen räknat per invånare. Telefonen är för de flesta människor en självklarhet. Den ger möjlighet till kontakt med vänner och bekanta runt om i vårt land. Dock är det viktigaste att det från beredskaps- och säkerhetssynpunkter snabbt går att få telefonkontakt med t. ex. brandkår, ambulans, doktor, veterinär eller giftinformation. Telefonens betydelse för sådana angelägna och brådskande kontaktbehov kan icke nog understrykas. På landsbygden och speciellt i glesbygden är telefonen i sådana sammanhang av en helt annan betydelse än i tätorterna, där vid fel på telefonnätet oftast möjligheter finns att genom direkt personlig kontakt med kanske korta resvägar snabbt ordna det aktuella kontaktbehovet. Reaparationsservicen är enligt min erfarenhet mycket långsam och utdragen inom många teledistrikt på landsbygden. Det kan, enligt många fall jag upplevt, ta innan en abonnent fått sin telefonlinje reparerad. Det måste vara ett rättvisekrav att glesbygdens angelägna kontaktbehov beaktas vid organiserandet av reparations- och underhållsservice på landsbygden. När det gäller debiteringen av jourverksamhet finns anledning till översyn. Vid avbrott och fel på telekabel sker reparation endast på ordinarie arbetstid och bara i undantagsfall på övertid. Vid fel får den abonnent som begär åtgärd på icke ordinarie arbetstid betala en utryckningsavgift, f. n. , fastän felet kanske berör 10 eller 100 andra abonnenter. Denna praxis synes otillfredställande. regler för detta bör ändras så till vida att reparationer och iordningställande av telekablarna på landsbygden även kommer att ske på icke ordinarie arbetstid och utan extra kostnad. Abonnemangsavgiften är till för att täcka kostnaderna för underhåll av ledningar och apparater. Alla teleabonnenter får betala full abonnemangsavgift, oavsett om telefonen fungerar eller inte. Om icke kostnadstäckning skulle kunna uppnås för denna ökade avgiftsfria jourtjänst, borde en rimlig höjning av abonnemangsavgiften kunna ske. Mot bakgrund av att visat en god vinst, är det dock troligt att denna service kan rymmas inom kostnadsram. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär en översyn av service i enlighet med de förslag som angivits i motionen.
mot · G7021292 · 1984-01-24 00:00:00 — och av lån till vattenbruk Vattenbruket har successivt ökat i betydelse i bl. Speciellt gäller detta musselodlingen. Även inom fiskodlingen finns stora utvecklingsmöjligheter, liksom inom andra former av vattenbruk som t. ex. algodling. Kring odlingen har också växt fram förädlingsverksamhet. Den tekniska utvecklingen i anslutning till vattenbruket är också betydelsefull. Vattenbruket är en framtidsnäring som kommer att få stor betydelse för att skapa nya jobb i framför allt glesbygder. För del har redan näringen fått positiv betydelse för sysselsättningen i länets glesbygds- och kustområden. I dessa områden där arbetslösheten är hög och det är ont om nya jobb ställs stora förhoppningar på vattenbruket. I finns f. n. 52 odlingstillstånd för musslor med en produktion på våtvikt. Eftersom musslorna skördas handlar alltså tillstånden om . Samtliga tillstånd utnyttjas inte fullt ut ännu, utan endast till . Redan denna omfattning på musselodlingen ger ca 50 årsarbetstillfällen i Bohusläns kust- och glesbygder. Enligt utvecklingsfondens prognoser kommer ca 100 personer att vara sysselsatta i denna näring 1985/86. Länsstyrelse, landsting och utvecklingsfond har gemensamt engagerat sig för att främja utvecklingen av vattenbruket. a. har särskilda medel ställts till utvecklingsfondens förfogande. Fonden har f. n. engagemang i ett större antal företag, främst på musselområdet. Det gäller främst odlingsföretag, men även förädlingsverksamhet. Även flera kommuner i har engagerat sig i vattenbrukets utveckling, både vad gäller planering av vattenområden och engagemang i konkreta projekt. Skall en fortsatt positiv utveckling kunna ske, krävs en ökad satsning från statsmakternas sida. Det intresse och den etableringsvilja som finns för vattenbruk måste i ökad grad understödjas av samhället för att näringen skall kunna utvecklas och bli internationellt konkurrenskraftig. Ett viktig led i samhällets stöd till vattenbruket är att ökade ekonomiska resurser ställs till förfogande genom att utvecklingsfonderna ges ökade möjligheter att lämna s. k. vattenbrukslån med ränte- och amorteringsfria. Dessa vattenbrukslån skall också kunna utgå till förädlingsindustrin. Med anledning av det ovan anförda hemställer vi att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts angående inrättande av s. k. vattenbrukslån.
mot · G7021293 · 1984-01-24 00:00:00 — och anslag för lån till fiskerinäringen En stor del av den svenska fiskeflottan är föråldrad och behöver bytas ut. Likaså finns ett stort behov av modernisering av gamla båtar, med bl. a. nya motorer, vinschar etc. Dessa åtgärder är viktiga från såväl arbetsmiljösynpunkt som säkerhetssynpunkt. En successiv upprustning av fiskeflottan är en nödvändighet för att ett rationellt svenskt fiske skall kunna bedrivas. I budgetpropositionen föreslås ett anslag på 25 milj. kr. Detta är en frysning av föregående års anslag, vilket redan då var alldeles för litet. Det årliga behovet är ca 50 milj. kr. Dessutom finns ett uppdämt behov på minst lika mycket på grund av otillräckliga anslag tidigare. Fisket är en viktig basnäring i vårt land. F. n. finns det en viss optimism och framtidstro bland fiskarna och en tilltro till näringen. Det är då av största vikt att staten understödjer denna framtidstro så att en för näringen positiv utveckling kan ske. Ett sätt att medverka till detta är att ställa mer lånemedel till fiskerinäringens förfogande. Med anledning av det ovan anförda hemställer vi att beslutar anslå 50 milj. kr. till fiskerilån för /85. () . ()
mot · G7021297 · 1984-01-23 00:00:00 — Motion 1983/84:1297 Jägarna har beroende på historiska omständigheter en dominerande ställning vad gäller jakttids- och jaktlagsfrågor. har zoologisk-ekologisk expertis liksom lekmän inom ornitolog- och naturvårdsorganisationer skaffat sig en betydande kunskap om vår fauna, som måste anses såväl allsidig, kunskapsrik som för samhället intressantare än den som jägarna har. har den naturintresserade allmänheten vuxit så i antal att den tveklöst omfattar flertalet av vår befolkning. Jägarna kan infe längre anses vara de enda som kan göra anspråk på att förstå och ha kunskap om vår fauna. Inte heller kan jägarna i denna deras egenskap längre anses vara experter på natur- och faunavård vid en jämförelse med professionella ekologer och kunniga lekmän. Dessa faktiska kompetensförskjutningar borde föranleda en förändring av vår faunaadministration så att jägarnas intressen inte fortsätter att vara så helt dominerande. Jakt- och faunavårdslagar måste baseras på modernt ekologiskt kunnande hos zoologer och naturvårdare och ta hänsyn till berättigade krav på en art- och individrik fauna. () har av staten utsetts att förbereda de bestämmelser som rör vilka djurarter som skall få jagas och jakttider för dessa. I , 19 §, står det att jakttidsberedningens ledamöter skall utses av förbundets överstyrelse och bestå av femton ledamöter. Av dessa ledamöter skall fem vara självskrivna och representanter för SJF (riksjaktvårdskonsulenten, förbundets vetenskapliga konsult, viltforskningskonsulent och två av förbundets anställda viltforskare). Av de tio övriga ledamöterna skall tre representera jägarna och de övriga sju skall komma från följande institutioner: , , , , veterinärmedicinska fakulteten, och ornitologiska förening. Denna fördelning ger alltid jägarna en majoritet med minst åtta mot sju. Dessutom skall jakttidsberedningens beslut godkännas av och överstyrelsen innan ärendena går till () och vidare till regering och riksdag. Detta förhållande garanterar SJF att dess åsikter och meningar alltid blir gällande trots att det endast måste betraktas som en intresseorganisation bland flera andra. Det är därför mer än rimligt att beredningsarbetet förläggs direkt under SNV helt oberoende av SJF. Sammansättningen av jakttidsberedningen bör förändras så att jägarna inte har majoritet utan ingår som en likvärdig och lika stor part bland flera intressenter. De parter som bör vara representerade är framför allt fler oberoende forskare (ekologer), naturvårdare och naturintresserad allmänhet. Med hänvisning till vad som sagts hemställs 1. att hos regeringen begär att bestämmelser utarbetas så att en allsidigt sammansatt jakttidsberedning ersätter den nuvarande varvid jägarnas organisationer skall ingå som en likvärdig part tillsammans med representation från naturvårdsorganisationer, allmänhet och ekologisk oberoende expertis, 2. att hos regeringen begär att därvid den nya jakttidsberedningen skall vara fristående från och sortera direkt under .