ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G702518 · 1984-01-17 00:00:00 — Motion 1983/84:518 m. fl. Reglerna för produktionsbidrag till tidningsutgivare Den s. k. femte pressutredningen har bl. a. i uppdrag att undersöka om tidningsföretag som ger ut annonsblad skall kunna erhålla statligt presstöd. Utredningen är ännu inte färdig med sitt arbete. Trots detta föreslår regeringen i budgetpropositionen (prop. 1983/84:100 bil. 10) att reglerna för produktionsbidrag redan nu skall ändras. Således skall enligt propositionen reducerat produktionsbidrag enligt 11 § stödförordningen i fortsättningen inte kunna utgå till storstadstidningar med ett täckningstal som är lägst 41 och högst 50 och som har en upplaga på mer än 10 000 exemplar. Den underliggande motiveringen för regeländringen är utgivningen av annonsblad. I praktiken kommer endast en tidning, , att drabbas av den föreslagna ändringen av nu gällande regler. För den ordinära pressen skapar utgivningen av annonsblad många problem, som kan vara av betydelse också för utformningen av presstödet. Det är således viktigt att hela frågan blir ordentligt belyst. Regeringens förslag att nu göra deländringar i regelsystemet utan att invänta utredningens samlade förslag och de övriga överväganden som måste göras, kan vi inte biträda. Regeringsförslaget har inte remissbehandlats. Några andra kontakter utanför kanslihuset redovisas inte heller i propositionen. Presstödet är ett mycket viktigt led i strävandena att vidmakthålla ett rikhaltigt och differentierat tidningsutbud. Det är av stor vikt att reglerna för presstödet är omsorgsfullt övervägda och att ändringar inte genomförs i stor hast utan noggrann analys och beredning. Av särskild betydelse är det att pressens olika organisationer får tillfälle att yttra sig innan regeländringar genomförs och att partierna kan ta ställning på grundval av ett fullödigt utrednings- och beredningsunderlag. Dessa krav är inte tillgodosedda vad gäller det nu aktuella förslaget. Det bör således avvisas av . Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar avslå förslaget om ändring av reglerna för reducerat produktionsbidrag. () () () () () ()
mot · G702519 · 1984-01-17 00:00:00 — Videomarknaden har ökat alltmer och undersökningar visar att barn och ungdomar är de största konsumenterna. Utbudet av videofilmer är av varierande kvalitet. Tyvärr förekommer i stor utsträckning filmer präglade av våld, sadism, råhet och pornografiska inslag. Det är stor risk att barn påverkas av filmerna. Enligt vissa forskare påverkas såväl deras förmåga till fantasi som skapande. Man kan heller inte bortse från risken att barn genom olämpliga filmer får värderingar som är andra än dem som hem, skola och samhälle eftersträvar att ge det uppväxande släktet. Fostran till solidaritet, hänsyn och en positiv syn på jämställdhetssträvanden kan motverkas av påverkan av olämpliga videofilmer, liksom filmer med pornografiska inslag kan ge barnen en felaktig syn på sexualiteten. En risk med videofilmerna är även att barnen ser dem utan föräldrarnas närvaro och möjlighet att förklara förhållandena. Det uppges att barn ofta går till kamrater med video för att se filmer och att man t. o. m. skolkar från skolan för att hemma eller hos kamrater se videofilmer. Enligt vår mening måste samhället aktivt ingripa för att få en sanering av videofilmsutbudet. Förhandsgranskning enligt samma normer som gäller för biograffilmer skulle förlunda att videofilmer präglade av exempelvis våld, sadism och pornografi får säljas eller hyras ut i vårt land. Eftersom andra åtgärder inte synes kunna ge avsedda effekter får inte samhället avstå från att införa förhandsgranskning. Det är enligt vår uppfattning inte försvarbart att kommersiella intressen i skydd av tryckfrihet m. m. får verka nedbrytande i vårt samhälle, särskilt då för barn och ungdom. Motioner med motsvarande yrkanden under fjolårets förklarades besvarade med hänvisning till yttrandefrihetsutredningens arbete. I denna utrednings avgivna betänkande (SOU 1983:70) framläggs tyvärr inte något förslag om förhandsgranskning av videofilm. Tvärtom föreslås den nuvarande filmcensuren gällande film för offentlig visning för vuxna att omvandlas så att granskningen inte skall ge biografbyrån rätt att förbjuda visning. Beträffande förhandsgranskning av biograffilm som skall visas för underårig publik behålls de nuvarande reglerna enligt utredningsförslaget. Videofilm ses till stor del av unga människor. Då det i vart fall är omöjligt att undvika att underåriga ser de filmer som får säljas, bör enligt vår uppfattning videofilmer vad gäller förhandsgranskning likställas med biograffilm som får visas för underåriga. All videofilm bör alltså underkastas förhandsgranskning förenad med möjlighet att utfärda förbud för försäljning, uthyrning och annan eventuell spridning. Sedan det visat sig att andra åtgärder inte leder till en erforderlig sanering av videofilmsmarknaden får vi inte tveka att införa förhandsgranskning. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till lagstiftning om förhandsgranskning av videofilmer, som skall säljas eller hyras ut i vårt land.
mot · G702520 · 1984-01-18 00:00:00 — Motion 1983/84:520 m. fl. Lokalisering av löntagarfondskansli till Sedan nu fattat beslut om införande av löntagarfonder kommer frågan upp om var fondernas kanslier skall placeras. Vi vill då förorda som lokaliseringsort för det norra löntagarfondskansliet. Skälen är många för en sådan lokalisering. Vi vill framföra några. är en av största industrikommuner med tyngdpunkt på mekanisk verkstadsindustri och skogsindustri. Eftersom kommunen inte fått del av utlokaliseringen av statlig verksamhet har kommunen underskott på arbetstillfällen inom den administrativa sektorn. ligger kommunikationsmässigt från (resa från till ). Förbindelserna med Norrlandskommunerna är också bra. Kontorslokaler och bostäder kan omgående anvisas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om lokaliseringen av det norra löntagarfondskansliet till . BO () () ()
mot · G702521 · 1984-01-17 00:00:00 — m. fl. Bättre utnyttjande av statliga inventarier Med hänsyn till vikten av att spara inom den statliga verksamheten är det väsentligt att försöka finna olika åtgärder för att pressa ned kostnaderna. I budget- och tilläggspropositioner finner man ofta anslag eller tilläggsanslag för anskaffande av nya inventarier, särskilt vid flyttningar och ombyggnader som det läggs ned eller bantas inom statliga verksamheter. Utan tvivel borde det vid många tillfällen finnas förutsättningar att begränsa kostnaderna genom att flytta inventarier från nedlagda verksamheter till dem som har behov av ytterligare, alltså en form av återanvändning, i högre grad än . Flyttningen av från till är ett gott exempel på hur främst möbler som använts under flyttats med så att ny anskaffning kunnat undvikas. FFV handhar försäljning av s. k. överskott från statliga verksamheter. Gjorda iakttagelser talar för att därvid även sälja en hel del inventarier av olika slag som i stället borde ha kunnat utnyttjas i annan statlig verksamhet. Att inte heller anslag för inventarieköp alltid synes disponeras på ekonomiskt optimalt sätt påpekas i Statsanställd nr 1 1984 under rubriken möblerar: Soffa för , sedan var pengarna slut. Trots kostnaden var varken personalen eller de barn som skall bo på den åsyftade skolan tillfredsställda, eftersom möbelns lämplighet ifrågasattes. Några skriftliga bestämmelser om återanvändning av statliga inventarier i samband med att statliga myndigheter flyttar eller när ombyggnad sker finns inte. Enligt vår uppfattning är det viktigt att före varje beslut om inventarieinköp noggrant pröva förutsättningarna för att överföra icke utnyttjade inventarier i samma eller andra statliga verksamheter till den aktuella verksamhet som har behov av inventarier. Att inom en och samma verksamhet göra sådana överföringar bör vara helt självklart. Men även mellan olika förvaltningar och verksamheter bör det vara möjligt ur kostnadsbesparingssynpunkt. Det bör ankomma på regeringen att utfästa riktlinjer härom för berörda myndigheter. Den nödvändiga åtstramningen drabbar alla i vårt land. Både av ekonomiska och psykologiska skäl bör staten - liksom så många enskilda måste göra - försöka utnyttja vad man har innan man köper nytt. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om vikten av att före beslut om inköp av nya inventarier noggrant pröva förutsättningarna för att använda icke längre utnyttjade inventarier i samma eller andra statliga verksamheter. () () () () () () () minab/gotab 1984
mot · G702522 · 1984-01-17 00:00:00 — m. fl. Skatten på el från vattenkraft Fr. o. m. utgår en särskild skatt på elkraft som produceras i vattenkraftverk. Den nya skatten sägs av regeringen utgöra en övervinstskatt men är i verkligheten en ren produktionsskatt, som lagt ytterligare bördor på industrin. Skatten motverkar bl. a. effekten av de stödåtgärder som samhället genom oljeersättningsfonden har satt in för att öka elproduktionen i vattenkraftverk med en effekt av 1500 kW eller mindre. besannades farhågor när skatten infördes, att vatten skulle spillas förbi kraftverken, därför att det från företagsekonomisk synpunkt var bättre att importera elenergi från . Vattenkraftsskattens negativa verkningar har visat sig tydligt i många glesbygdslän med sysselsättningsproblem, t. ex. . Inte mindre än 40 milj. kr. tvingas de värmländska vattenkraftsföretagen betala i en extra pålaga. betalade exempelvis ca 28 milj. kr. Det finns anledning att betona att många av de aktuella kraftstationerna - liksom i detta fall - ingår i koncerner där eventuella vinster från kraftverksrörelsen utnyttjats för att täcka förluster inom industriverksamheten. I en frågedebatt i aviserade finansministern en begränsad teknisk justering av den lag, som reglerar uttaget av vattenkraftsskatten, bl. a. med erfarenheter från den gångna sommarens elimport från . För att komma till rätta med problemet att vatten spills bort på grund av låga priser på importerad elkraft bör vattenkraftsskatten t. v. . F. ö. bör en utvärdering göras rörande vattenkraftsskattens negativa verkningar på svenskt näringsliv. Med stöd av ovanstående hemställer vi 1. att hos regeringen begär att vattenkraftsskatten , 1 1983184.3 sami. 2. att hos regeringen begär att en utvärdering görs beträffande vattenkraftsskattens verkningar på svenskt näringsliv. () ()
mot · G702524 · 1984-01-13 00:00:00 — m. fl. Regeringen har enligt regeringsformen rätt att besluta om föreskrifter beträffande verkställighet av lag. Enligt denna rätt får regeringen överlåta åt underordnad myndighet att utfärda sådana föreskrifter. Något särskilt bemyndigande från erfordras sålunda ej i fråga om att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får besluta om verkställighetsföreskrifter behövs eller inte. Det har dock ansetts önskvärt att genom en bestämmelse som har formen av ett bemyndigande klargöra att en lagregel inte är avsedd att tillämpas direkt utan kräver utfyllnad av regeringen och, om regeringen så bestämmer, av en myndighet. Så är fallet i fastighetstaxeringslagen, där det föreskrivs att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer skall besluta om närmare föreskrifter om indelningen av värdeområden m.m. har utfärdat anvisningar för fastighetstaxeringen. Dessa anvisningar är inte bindande för fastighetstaxeringsinstanserna utan skall anses som en utfyllnad av fastighetstaxeringslagen och fastighetstaxeringsförordningen. Fastighetstaxeringsinstanserna kan därför i varje särskilt ärende eller mål pröva riktigheten av anvisningen och avgöra om den skall tillämpas eller frångås. konstitutionsutskott har bl. a. i granskningsbetänkande 1980/81:25 behandlat frågan om anvisningarna till fastighetstaxeringslagen. Likaså har skatteutskott i betänkande 1982/83:45 klargjort att anvisningar, t. ex. i fråga om värdering av bostadsförmån i jordbruk, har karaktär av rekommendationer och inte utgör bindande föreskrifter. Vid den praktiska tillämpningen i enskilda fall har det emellertid hävdats från enskilda ledamöter i läns- och kammarrätter, att anvisningar är helt bindande för dem och att det således icke ges utrymme för individuella prövningar av taxeringsvärdet annat än i tekniskt hänseende. Ett särskilt problem i sammanhanget är den diskrepans som råder mellan lagstiftningens regel om av marknadsvärdet och anvisningar i anslutning härtill. Som ovan framhållits kan anvisningar ingalunda anses som fullständigt bindande. Detta har också understrukits i (1980:5). Frågan om en anpassning av taxeringsvärdet till av marknadsvärdet har emellertid en väsentlig betydelse. Enligt aktiebolagslagen kan genom uppskrivning till taxeringsvärdet av fastigheters balansvärde åstadkommas en aktiekapitalökning i ett företag. taxeringsvärdet stor betydelse vid fåmansbolags transaktioner och vid gåvobeskattning. Rättsinstansernas uppfattning om bundenheten till anvisningar är därför av principiell betydelse för utgången av framtida rättstvister då enskilda näringsidkare vill få till stånd en överprövning av beslut i första instans. Det föreligger sålunda ett behov av att till ledning härför gör ett förnyat uttalande om att anvisningar har karaktären av rekommendationer och icke utgör bindande föreskrifter. Med anledning av vad som ovan anförts hemställer vi att beslutar att hos regeringen hemställa om direktiv till taxeringsinstanserna med innebörd att ifrågavarande anvisningar har karaktär av rekommendationer och att dessa icke utgör bindande föreskrifter. . HÖGMARK (m) () () ()
mot · G702525 · 1984-01-18 00:00:00 — Motion 1983/84:525 Reglerna om rättshjälp i skadeståndsmål rörande miljöskador Utredningen för miljöskador (SOU 1983:7) konstaterar bl. a. att rättshjälpen borde stå för miljöoffers tekniska bevisning, men avstår från att föreslå detta. I direktiven till utredningen ingick nämligen att den inte fick komma med förslag som innebär merkostnader för staten. I sitt betänkande konstaterar utredningen att situationen är otillfredsställande beträffande skadelidandes möjligheter till rättshjälp. De som följt de stora miljöprocesserna BT Kemi, Erstorpsfallet m.fl. har också förvånats över de stora belopp som åtgått för att skaffa bevisunderlag i komplicerade mål. Ofta rör det sig om . Detta skall då jämföras med att den skadelidandes biträde enligt rättshjälpslagen har rätt att besluta om utredning av mindre omfattning på allmänna medel dvs. ett halvt basbelopp på ca . Dyrare utredningar prövas av rättshjälpsnämnd, som i sådana fall genomgående är mycket restriktiv att bevilja medel. Utredningen poängterar dock att både justitieutskottet och har understrukit, att reglerna om rättshjälp och rättegångskostnader i mål om miljöskador får anses mindre tillfredsställande från den skadelidandes synpunkt. Utredningen konstaterar också att ett halvt basbelopp ibland kan te sig alldeles otillräckligt för att skaffa sådan utredning om ett samband mellan en miljöfarlig verksamhet och en skada att man kan bedöma utsikterna i en process (s. 206). Utredningen föreslår inte att reglerna enligt rättshjälpslagen ändras till skadelidandes förmån - detta beroende på besparingsskäl. 1 stället föreslår man en lagtext som markerar att rättshjälpsnämnderna, vid utomprocessuell utredning av tekniskt eller medicinskt slag, skall beslutas i skadeståndstvister, skall ha rätt att visa generositet. Enligt det allmänna rättsmedvetandet är det en demokratisk anständighetsfråga att den skadelidande, om det rör sig om en enskild person som saknar ekonomiska resurser, via rättshjälpen skall få ekonomiska möjligheter att genomföra utomprocessuella tekniska eller medicinska utredningar, som är nödvändiga för en skadeståndstalan. I dagens situation är en enskild medborgare chanslös i skadeståndstvist mot en mäktig motståndare, t. ex. ett privat företag, stat eller kommun. Det finns gott om exempel på personer som på grund av inträffade miljöskador från olika verksamheter fått både sin hälsa och ekonomi förstörd. Av ekonomiska skäl tvingas de att avstå från att få sin rätt prövad på grund av den nuvarande utformningen av rättshjälpslagen. En ändring i något hänseende är alltså motiverad antingen det skall ske genom prövning hos rättshjälpsnämnd som skall åläggas att visa generositet eller en ändring som i klartext ger miljöoffer rätt att få sina kostnader för tekniska utredningar täckta av rättshjälpen. Med stöd av det anförda hemställer jag att hos regeringen begär förslag till ändringar i rättshjälpslagen som bättre tillgodoser miljöoffers möjligheter att driva process vid inträffade skador.
mot · G702528 · 1984-01-18 00:00:00 — Rätten för utländska medborgare att förvärva fast egendom Allt fler sommarbostäder, markområden och jordbruk försäljs till icke svenska medborgare. Vi är på väg att stycke för stycke sälja till andra länders medborgare. Det är en olycklig utveckling som bör hejdas. bör ägas av svenskar. Det krävs visserligen tillstånd från i resp. län för att få förvärva och erhålla lagfart på svensk egendom. Men att döma av de många försäljningar som skett förefaller reglerna mycket generösa. En skärpning av nu gällande regler är nödvändig om svenska medborgare skall äga de fasta egendomar som finns inom landets gränser. Med anledning härav hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att det bör krävas en betydligt hårdare prövning vid utländska medborgares förvärv av fast egendom i .
mot · G702530 · 1984-01-18 00:00:00 — och rörande de tropiska regnskogarna Civilisationen skulle utan tvivel kunna överleva, fast elefanter och orkidéer utrotats, skriver den internationelle miljöforskaren . Eckholm. Men världen skulle bli fattigare av det - andligen, inte bara ekonomiskt. Vi har samma val på svensk nivå också. Vill vi ha de fyra stora älvarna kvar? Vill vi ha kvar våra nationalparker och utöka deras antal? Vill vi ha vatten i som vi kan bada i och t. o. m. hämta dicksvatten ur på sina håll? Naturligtvis kunde vi till nöds leva utan detta, liksom utan falkar och orkidéer. Men vad vore detta för liv? I är miljön ännu mera bokstavligt en fråga om liv och död. Elefanter och orkidéer är där bara den yttersta spetsen av en ekologisk helhet, där människan är lika utsatt som de. Allra tydligast kommer detta fram när man ser på härjningarna av de tropiska regnskogarna, av ytterligt ensidiga och kortsiktiga skäl. Där utrotas indianer och växt- och djurarter i snabb takt och oåterkalleligt. Värdefulla genresurser försvinner för alltid. Jorden blir aldrig fruktbar igen. Planetens syrekällor utarmas. Detta är ett internationellt problem och det angår alltså även . Alla länder, i varje fall de som har råd till det (och dit hör faktiskt fortfarande ), måste hjälpas åt att skapa ett sätt att använda de tropiska regnskogarna, som är miljömässigt tillåtligt och som innebär att vi tillgodogör oss räntan utan att förslösa kapitalet. Vår kunskap om dessa skogar är visserligen ofullständig. Den måste förbättras. Men vi vet alldeles tillräckligt för att kunna handla . Vad det gäller är att ge större tyngd och inflytande åt ekologiska hänsyn när det gäller skogshanteringen i tropikerna. Skulle vi vänta tills vår kunskap är komplett, vore skogarna döda innan vi var färdiga. Det finns redan nu internationella riktlinjer för det tropiska skogsbruket, antagna t. ex. av den andra expertkonferensen om tropiska skogar i . Dessa bör ligga till grund för det nödvändiga arbetet med att lägga om kursen i riktning mot ett uthålligt utnyttjande av de tropiska skogarna. En viktig roll i samordningen och ledningen av de internationella åtgärderna för att rädda tropikskogarna bör spelas av FAO och . Det är också viktigt att de internationella vetenskapliga organisationerna IUCN och ICRAF ger sina mycket värdefulla bidrag. Under jordbrukshuvudtiteln utgår ett allmänt bidrag till . 1 1983/84. Därutöver har tidigare fått bidrag från biståndsbudgetens miljöanslag för insatser i . Med hänvisning till ovanstående hemställer vi 1.att återinför miljöanslaget som en särskild del av biståndsbudgeten, 2. att beslutar att 15 milj. kr. av miljöanslaget skall anslås till åtgärder för att bevara de tropiska skogarna.
mot · G702531 · 1984-01-18 00:00:00 — möter vi bilder av skildringar om människor som svälter och far illa. De gör det trots att vi i i-länderna har ett sådant överflöd att vårt stora problem består i att vi får för mycket näring. De svälter trots att det inom räckhåll finns mat och möjligheter att producera. Men de saknar förmåga och möjligheter att kunna bärga vad havet och jorden kan ge. Vi vet inte vad vi skall göra av vårt överflöd. Fisken som vi inte kan förbruka till människoföda föder vi upp broiler och ädelfisk med, och vi bryr oss inte om att en så stor del av proteinet går förlorat när vi framställer lyxmat. Det är likadant med spannmål och kött. De som svälter får det inte. För många framstår enprocentsmålet som det viktigaste och allt överskuggande. Den som inte delar deras uppfattning att av bruttonationalprodukten skall gå till u-hjälp är omänsklig. Men föga frågar man efter vad man får för mer än . Det är inte särskilt mycket. Åtminstone inte till de svältande människorna. Vi är medvetna om att det inte löser problemet att endast skicka mat, men i katastroffallen borde man kunna göra det. Vår sill, som vi har svårt att avsätta, är en ypperlig proteinrik föda som kan rädda många från svält, och förekom en produktion av sådan sill för SIDA:s räkning. Men det höll inte på så . Att hjälpa svältande människor i katastrofsituationer är tydligen inte alltför angeläget. är det säkert viktigare att hjälpa dem att utnyttja sina resurser, att ge dem redskap och båtar och lära dem att tillvarata, sköta och distribuera sin fisk. Utanför kusterna i många finns det gott om fisk men den är ändå utom räckhåll då man ej kan fånga den. besitter de kunskaper som krävs för att utveckla och serva fiskeprojekt i . Det fanns tidigare ett avtal mellan SIDA och SFR, men efter det att man upprättat ett sekretariat inom har inget meningsfullt avtal kunnat ingås. som är ett statligt verk saknar praktiska kunskaper inom fisket för att klara de uppgifter som tidigare SFR hade. Det är angeläget att avtal på nytt kommer till stånd och att fisket i planeras och utvecklas. Det råder inget tvivel om att det krävs ett visst mått av idealitet för att genomföra och bygga upp fiskeprojekt i u-land. En del sådana projekt finns som handhas av religiösa organisationer. De gör ett gott arbete till låga kostnader. De är oftast besjälade av en vilja att göra en insats och bortser från lönsamhet och ordnad arbetstid. SIDA bör därför sträva mot att överlåta och låta sådana ideella organisationer ta hand om fiskeprojekten. 1* 1983/84.3 sami. Mot bakgrund av det anförda yrkar vi 1. att hos regeringen anhåller att SIDA får i uppdrag att om möjligt träffa avtal med om samarbete i biståndsfrågor som rör fiskeprojekt, 2. att hos regeringen anhåller att SIDA får i uppdrag att utreda frågan om användande av fisk vid katastrofhjälp i det bundna biståndet, 3. att hos regeringen anhåller att SIDA undersöker möjligheterna att träffa avtal om fiskeprojekt med ideella organisationer.