mot · G7022445 · 1984-01-24 00:00:00 — uppgår dessa bidrag till tillsammans , vid en hyra på . Det förtjänar att påpekas att familjen klarar existensminiminivån endast om hyran inte är högre än ca . Detta visar att den s. k. rundgången inte fungerar. Inte ens betydande barn- eller bostadsbidrag förmår ändra detta faktum. familjebeskattningen efter bärkraft kan fler barnfamiljer tvingas söka socialbidrag för att få ihop till skatten. Av levandsnivåundersökningar framgår att det är ungefär dubbelt så vanligt i enbarnsfamiljer som i familjer med tre eller flera barn att använda sig av den kommunala barnomsorgen. Det är vidare ungefär dubbelt så vanligt i förhållandevis välutbildade och välavlönade familjer - SACO-familjerna - att använda den kommunala barnomsorgen som i LO-familjerna. Denna tendens tycks förstärkas. Detta visar att flerbarnsfamiljer och familjer med låga och vanliga inkomster är särskilt drabbade av den förda familjepolitiken. I debatten påtalas ofta och med rätta den starka styrningen av familjerna mot förvärvsarbete för båda föräldrarna och barnomsorg för alla barn. Alla andra alternativ har i en förment jämlikhets namn successivt försämrats. Mer sällan anförs att familjer med tillgäng till den kommunala barnomsorgen också kan drabbas av den förda politiken. o Vad händer de familjer som trots barnomsorg och förvärvsarbete inte får inkomsten att räcka till - detta kan t. ex. gälla ensamföräldrar och andra med låga inkomster och flera barn i både förskoleåldern och därutöver - och inte har tid och ork för både förvärvsarbete, omsorgen om barnen och allt det arbete som krävs för att hålla hushållskostnaderna nere? o Vad händer den familj som vill eller måste flytta till en ort, där det är svårt för båda föräldrarna att få förvärvsarbete? o Vad händer över huvud taget de föräldrar som vill ha eller får kanske ett tredje barn, men anser att det blir för tungt att kombinera förvärvsarbetet med fortsatt barnomsorg? Vid förvärvsarbete på halvtid eller mindre mister de dessutom ofta sina daghemsplatser, något som förstärks av de nya statsbidragens diskriminering av barn inskrivna . o Vad händer de familjer som av andra skäl inte är nöjda med utformningen eller inriktningen av den kommunala barnomsorgen? Frånvaron av allt vad alternativ heter är ägnad att inge otrygghet för de flesta barnfamiljer, således också för dem med tillgäng till barnomsorg. Vi får inte heller glömma att dagens unga familjer är mer sårbara genom att sällan ha det stöd av hemarbetande mor- eller farföräldrar som äldre generationer ofta hade för sina barn. Förvärvsarbete på hel- eller deltid är inte heller alltid så personlighetsutvecklande eller stimulerande eller berikande arbeten och som kanske därigenom orkar med allt det arbete som måste av . Det är kanske inte heller att förvåna sig över att de flesta LO-familjer - enligt - föredrar vårdnadsbidrag framför utbyggd daghemsverksamhet. Stick i stäv med sina företrädares åsikter. Det är över huvud taget inte bara meningslöst utan direkt vilseledande att redovisa familjepolitiken som de belopp som betalas ut i barnbidrag, bostadsbidrag eller till barnomsorg så länge barnhushållen tvingas betala långt mer i skatt i förhållande till sin ekonomiska bärkraft än i något annat land. Denna situation skulle försvåras ytterligare om hemmamakereduktionen på , motsvarande avdrag i ensamförälderfamiljer samt dessutom förvärvsavdraget helt skulle tas bort enligt skatteförenklingskommitténs förslag. Familjepolitiken måste därför i grunden läggas om så att den ger trygghet, valfrihet och självkänsla, inte främst som ett instrument att tvinga barnfamiljerna att leva efter föråldrade riktlinjer, oavsett om det passar dem eller inte. De borgerliga regeringarnas politik I och med den första trepartiregeringens tillträde påbörjades en kursomläggning i familjepolitiken i syfte att skapa bättre förutsättningar för barnens trygghet. Rätt till ledighet för vård av barn infördes, innebärande rätt för föräldrar med barn att förkorta sin arbetstid till normalt , samt rätt till hel tjänstledighet från arbetet för föräldrar med barn under . Föräldraförsäkringen byggdes ut från , varav de första nio ersätts enligt inkomstbortfallsprincipen och de tre sista med ett garantibelopp (f. n. per dag). Moderata samlingspartiet motsatte sig inkomstbortfallsprincipen under den nionde månaden liksom rätten till 60 dagars betald föräldrapenning och barn för vård av sjukt barn och ville i stället använda pengarna till en påbörjad vårdnadsersättning och till bättre stöd till familjer med ofta sjuka eller handlikappade barn. Barnbidraget höjdes från . per barn och år. och bostadsbidragskommittén tillsattes, inte minst på grund av moderata framställningar, i syfte att få ett rättvisare utformat stöd till barnfamiljerna. beslöt - under motstånd från (s) och (vpk) - att hemarbetande föräldrar med barn skulle få räkna ATP-år. Utbyggnaden av barnomsorgen fortsatte. Fr. o. m. 1983 skulle statsbidrag utgå av kommunernas bruttokostnad för all barnomsorg som en rad tvingande normer för barnomsorgen avskaffades. Familjedaghemmen och deltidsförskolorna skulle därigenom inte längre missgynnas i statsbidragsgivningen. regeringstillträde har detta beslut rivits upp. Fr. o. m. 1984 gäller nya statsbidragsregler sorn missgynnar deltidsförskolan och alla alternativa bamomsorgsformer. Efter moderat initiativ () infördes flerbarnstillägg . Det utgick med ett fjärdedels barnbidrag i familjer med tre barn och med ytterligare ett halvt extra barnbidrag per barn fr. o. m. det fjärde barnet. Det är utmärkt att socialdemokraterna numera accepterar flerbarnstilläggen och t. o. m. genomfört en fördubbling. Tyvärr täcker denna förbättring mestadels inte ens de merkostnader för barnhushållen som uppstått till följd av devalveringen , momshöjningen och en rad ytterligare skattehöjningar. Det som gjordes under de borgerliga regeringarna är viktiga förbättringar men långt ifrån tillräckligt. Skatte- och barnomsorgspolitiken är alltjämt mer solidarisk med den målsättning för familjepolitiken som en gång lades fast i den socialdemokratiska jämlikhetsrapporten än med barnfamiljernas behov av valfrihet, rättvisa och trygghet. Moderata samlingspartiet har år arbetat för en rättvisare familjepolitik, där straffbeskattningen av barnfamiljerna upphör och familjerna ges bättre möjlighet att själva bestämma hur de skall ordna sin tillvaro under de viktiga år när barnen växer upp. Det är väl känt att föräldrar som är harmoniska och trivs med tillvaron har bäst förutsättningar att ge barnen den känslomässiga trygghet de behöver. Önskemål och behov varierar starkt från den ena familjen till den andra och ofta också mellan olika perioder i familjens liv. Förvärvsarbete och barnomsorg kan vara den bästa livsformen i många familjer när barnen är små. I åter andra passar den inte alls. I en del familjer går det bra med barnomsorg så länge de endast har ett barn eller normal arbetstid. Då familjen får fler barn eller kanske obekväma arbetstider kan andra former av barntillsyn vara att föredra. Detta gäller också många familjer med handikappade barn. Många småbarnsföräldrar har svårt att vara borta från sitt förvärvsarbete . Rätten till hel tjänstledighet från detta arbete varar t. ex. endast så länge barnet är under . Andra föräldrar kan vara mitt uppe i en karriär som de svårligen kan bryta. Åter andra menar att arbetet med och vården av barnen under deras viktiga och snabbt flyende småbarnsår är väl så stimulerande som förvärvsarbete. Befolkningsfrågan fortsätter att oroa. Vi vill understryka vad socialutskottet anförde i sitt av enhälligt antagna betänkande 1977/78:32, Befolkningsutvecklingen: Det måste också vara en självklar målsättning att människor inte på grund av brister i det svenska samhället skall behöva avstå från barn som de egentligen vill ha. Mot denna bakgrund anser utskottet att regeringen utan dröjsmål bör överväga vilka åtgärder som - utöver den planerade undersökningen av orsakerna till födelseminskningen - bör vidtas med anledning av den oroande befolkningsutvecklingen. Utskottet framhåller vidare: Om det skulle vara riktigt som framförts från flera håll, att det framför allt är problemen för flerbarnsfamiljerna som avspeglas i födelsestatistiken, är det angeläget att genom praktiska och ekonomiska åtgärder lösa dessa problem. Vår noggranna genomgång av inte minst flerbarnsfamiljernas situation visar att mycket återstår att göra om familjerna skall orka med fler barn, fysiskt och ekonomiskt. Familjepolitiken mäste därför utformas så att den kan tillgodose skilda familjers olika önskemål och behov. Familjerna skall ha möjlighet att välja mellan många skilda alternativ, så att de i olika stadier av sitt liv skall kunna välja den livsform, arbetsfördelning och barnomsorg som passar bäst just dä. Oavsett om föräldrarna förvärvsarbetar eller inte och oavsett om de har få eller mänga barn skall de kunna välja den lösning som passar barnen bäst och som ger föräldrarna trygghet för barnen. Riksdag och regering kan göra mycket för en sådan valfrihets- och trygghetsskapande familjepolitik. Det kan dock aldrig ske genom att som ensidigt gynna vissa alternativ som andra missgynnas. o Skall familjepolitiken verkligen innebära ett stöd, en trygghet och en bättre utjämning mellan en familjs olika åldrar - inte främst ett intrument att dirigera barnfamiljerna med - måste hänsyn vid beskattningen tas till barnfamiljernas sämre ekonomiska bärkraft. Beroendet av inkomstprövade bidrag eller existensminimiavdrag med dess hårda marginaleffekter och av socialbidrag med dess ofta allvarliga konsekvenser för självkänslan skulle starkt minska, o Vård av barn måste alltid betraktas som ett värdefullt arbete, oberoende av om det utförs av föräldrarna eller av en privat eller ersättare. Först när statsmakterna inser detta och är beredda att acceptera också vården av de egna barnen - inte bara vård av andra barn - som ett riktigt och viktigt arbete, kan vi räkna med att fäderna i större utsträckning kommer att kunna ta del i detta. Ekonomiska och psykologiska faktorer påverkar här varandra ömsesidigt. Det barnomsorgsstöd som bedöms erforderligt bör fördelas så att det ger familjerna trygghet och valfrihet, inte efter var barnen vårdas, o Föräldrarna måste myndigförklaras genom att betros med att själva kunna avgöra arbetsfördelningen sinsemellan. Detta kräver en mer proportionell skatt, som inte som styr föräldrarnas inbördes arbetsfördelning. Med en sådan grundläggande rättvisa i botten skulle stödet betydligt bättre kunna inriktas på dem som har störst behov av det allmännas insatser, inte till att tvinga familjerna att leva efter föråldrade jämlikhetsdoktriner eller under ett ofta förödmjudande bidragsberoende. I den redan väckta moderata partimotionen Reformerad inkomstbeskattning (motion 1983/84:747) konstateras sammanfattningsvis att familjebeskattningen lett till en föga rättvis fördelning av skattebördan mellan olika hushåll och mellan olika stadier i familjernas liv. Den styr dessutom ofta familjerna och deras möjligheter att själva bestämma om arbetsfördelning och barnomsorg. blir marginaleffekterna på en inkomstökning regelmässigt högre i familjer med låga eller vanliga inkomster ju fler som skall leva på inkomsten. För att ta hänsyn till försörjningsbörda förordas successivt införande av ett grundavdrag upp till ca . per barn vid den kommunala beskattningen. Storleken av detta grundavdrag bör utgå från att nödvändiga kostnader för barnets konsumtion - utöver dem som betalas medelst bidrag skall undantas från beskattningen. De som har för låg inkomst för att helt kunna utnyttja grundavdragen bör kunna få bidrag motsvarande kommunalskatten på det icke utnyttjade grundavdraget. Genom att finansieringen huvudsakligen skulle ske genom omfördelning av det kommunala grundavdraget kommer detta att differentieras efter försörjningsbörda. På så sätt åstadkoms en utjämning mellan familjer med barn och familjer utan barn. Förslag till ett sådant grundavdrag bör skyndsamt läggas fram. De orättvisor som uppstår beroende på om en eller två tjänar in familjeinkomsten motverkas bäst genom att den statliga inkomstskatten blir proportionell i låga och vanliga inkomstlägen. bör den statliga inkomstskatten avskaffas för flertalet inkomsttagare. Enligt skall föräldrarna utöva den uppsikt över barnet som är erforderlig med hänsyn till barnets ålder och övriga omständigheter. De har således ett vårdnadsansvar genemot barnet om de förvärvsarbetar. Trots detta betraktas barntillsynskostnader som privat levnadsomkostnad. Detta innebär att dessa, med undantag för ett schablonavdrag på högst , måste betalas med beskattade inkomster. Resultatet har blivit en omfattande svart marknad samt att allt färre föräldrar har möjlighet att själva betala sin barntillsyn eller att betala en mer marknadsmässig avgift vid den kommunala barnomsorgen. Detta kan åskådliggöras med ett exempel: En familj med två småbarn har en inkomst på . och en hyra på . Trots barn- och bostadsbidrag ligger deras disponibla inkomst ca . I syfte att förbättra familjens ekonomi tar även andra maken förvärvsarbete och tjänar . (lång deltid). Vid barnomsorg (verklig kostnad ca .) förbättras familjens ekonomi med ca . Skulle föräldrarna i stället ha använt en privat dagmamma kan de högst betala . samt sociala avgifter för att inte på nytt hamna under existensminiminivå. Ändå skulle det innebära en barntillsynskostnad som endast motsvarar ungefär en femtedel av vad den kommunala barnomsorgen kostar i verkligheten. Det borde i stället vara naturligt att betrakta nödvändiga barntillsynskostnader, som kan styrkas som en avdragsgill utgift för inkomstens förvärvande, på samma sätt som t. ex. utgifter för resor till och från arbetet. Avdrag skulle då medges upp till ett visst maximibelopp. Förvärvsarbetande föräldrar skulle med ett sådant system kunna betala mer än som är möjligt om de ordnar barnomsorgen själva eller en motsvarande högre avgift till den kommunala barnomsorgen. Detta skulle minska behovet av stöd till kommunala dag-, fritids- och familjedaghem. Eftersom barntillsynskostnaderna måste styrkas för att föräldrarna skall få göra avdrag vore det ett positivt sätt att göra den svarta barnomsorgen vit. Dessa dagmammor och barnflickor skulle då också få den sociala trygghet som de går miste om. Ett utvidgat förvärvsavdrag av detta slag skulle således i stor utsträckning motsvaras av ökad skatt och ökade socialavgifter för den privata barntillsynen, ökade föräldraavgifter vid den kommunala barnomsorgen samt minskat behov av dyra småbarnsplatser. Även utformningen och utbyggnaden av ett sådant förvärvsavdrag bör skyndsamt utredas i syfte att ge barnfamiljerna ökad valfrihet och rättvisa. Inte minst torde en sådan reform underlätta också för flerbarnsfamiljer att om de så önskar fortsätta sitt förvärvsarbete. I sammanhanget bör givetvis hänsyn tas till det föreslagna grundavdraget för barn. I avvaktan på att en sådan reform genomförs är det nödvändigt att snabbt förbättra situationen för familjer med barn . En skattefri vårdnadsersättning kommer därför att föreslås längre fram i motionen. Som vi tidigare visat får de som bäst behöver en inkomstökning ofta behålla minst. Detta gäller framför allt flerbarnsfamiljer och barnfamiljer med låga eller vanliga inkomster. Orsaken till detta är främst avtrappningen av det inkomstprövade bostadstillägget. I en enbarnsfamilj avtrappas bostadsbidraget vid inkomster mellan . och , i en fembarnsfamilj mellan . Avtrappningen sker först , därefter . För varje ökning av bostadsbidragen har dessa inkomstskikt förlängts alltmer. I takt med att hänsyn tas till barnfamiljernas lägre skatteförmåga bör de inkomstprövade bostadsbidragen bättre kunna förbehållas och inriktas på att effektivt stödja de familjer som trots dessa inte kan nå en tillräcklig standard. Det är viktigt att inkomstprövningen tar hänsyn till familjens disponibla inkomst, dvs. hushållens samlade inkomster efter avdrag för skatt. (missgynnar bostadsbidragen de familjer som huvudsakligen lever på en enda inkomst, eftersom inkomstprövningen sker mot inkomsten före skatt. Barnens inkomster liksom underhållsbidrag, bidragsförskott m. m. beaktas inte heller vid nu gällande inkomstprövningsregler.) Detta bör ges regeringen till känna. När marginalskatten sänks till för huvuddelen heltidsarbetande, vilket är vårt delmål i avvaktan på att den statliga inkomstskatten helt skall kunna tas bort för vanliga inkomster, blir det också möjligt att avtrappa bostadsbidragen snabbare än nu utan orimliga marginaleffekter. Med en sådan inriktning skulle bostadsbidragen bättre kunna ta hänsyn till familjernas verkliga ekonomiska bärkraft. Flerbarnsfamiljerna har minskat starkt . Det innebär att insatser som görs speciellt för dem inte kostar så mycket men kan innebära betydande förbättring av deras situation. Flerbarnstillägget, som initierades av moderata samlingspartiet () har också den stora fördelen att inte ge några marginaleffekter då familjen ökar sin inkomst. Trots sitt tidigare motstånd mot flerbarnstillägget fördubblade socialdemokraterna detta efter regeringsskiftet , något som vi också hälsade med tillfredsställelse. Ett sådant skattesystem och bidragssystem som skisserats skulle innebära stora fördelar. Arbetsfördelningen mellan makar skulle inte styras av skatten, eftersom denna skulle bli ungefär lika stor oberoende av hur hushållsinkomsten fördelas dem emellan. Deltidsarbete skulle inte längre löna sig så mycket bättre än heltidsarbete. Avdrag av olika slag skulle bli mer likvärda. Behovet av inkomstprövade bidrag skulle minska bl. a. genom att man redan vid beskattningen tog hänsyn till barnfamiljernas lägre skatteförmåga. Rundgången skulle minska liksom de hårda marginaleffekter som beror på att behovsprövade bidrag eller avdrag faller bort. Det långsiktiga målet bör vara att de barnfamiljer som betalar skatt inte skall behöva uppbära inkomstprövade bidrag. De barnfamiljer som behöver sådana bidrag skall inte heller behöva betala skatt. I vår partimotion om familjepolitiken 1983/84:384 samt i reservation till familjeekonomiska kommitténs betänkande har vi utförligt redovisat varför en utbyggd föräldraförsäkring inte är någon framkomlig väg för att - i avvaktan på en rättvis familjebeskattning - ge småbarnsfamiljerna valfrihet mellan olika barnomsorgsformer. På grund av reglerna för föräldraförsäkringen skulle familjer där en förälder arbetar högst inte bara uppbära föräldrapenning utan också kunna få oförändrat stöd i form av barnomsorg. En annan barnfamilj där båda föräldrarna (eller ensamföräldern) förvärvsarbetar skulle däremot inte få del av någotdera stödet om de ordnar sin barntillsyn själva. I stället för att öka rättvisan och vidga valfriheten skulle trycket på den kommunala barnomsorgen öka. En skattepliktig vårdnadsersättning skulle dessutom ge minst tillskott till de familjer som har låga inkomster och flera barn på grund av reglerna för bostadsbidragen. I rapport till expertgrupp för studier i offentlig ekonomi (Ds Fi 1983:30) Fördelningseffekter av barnomsorg diskuteras utförligt standardskillnad mellan de familjer som har och inte har barnomsorg. De årliga kostnaderna vid utbyggnad till full behovstäckning vid nuvarande subventionsnivå där föräldraavgifterna endast motsvarar av kostnaderna skulle minst fördubblas. Utredarna hävdar att subventionerad barnomsorg kan motiveras med att egen vård av barnen är skattefri, medan annan barnomsorg måste betalas med redan beskattade pengar: Dagens taxenivåer motsvarar en subventionsgrad på (högre för syskon och barn ), dvs. väsentligt över den subventionsgrad som kan anses motsvara skatteneutralitet. De innebär därför i princip en stark styrning av hushållens val mot barnomsorg... Genom att daghemskostnaden är högre för barn innebär dagens taxor, som ju inte är differentierade med avseende på ålder, en starkare styrning mot barnomsorg för dessa barn än för de större barnen. Rapporten behandlar också åtgärder för att minska platsbristen som - Minsking av behovet av daghemsplatser för fem- och sexåringar genom en successivt något tidigare skolstart och genom en ökad satsning på - Stimulering av intresset för föräldrakooperativa daghem. I fall man önskar ett system som är neutralt i förhållande till hushållens val mellan barnomsorg och egen vård kan detta erhållas genom att välja en subventionsgrad som motsvarar skatteandelen i daghemskostnaden, . Detta motsvarar ungefär en fördubbling av dagens genomsnittstaxa för barn och en tredubbling för barn . Skatteneutrala taxor skulle ge en jämnare fördelning av den ekonomiska standarden mellan förskolehushåll med olika barnomsorgsform. De ökade ekonomiska incitamenten för kommunerna, i kombination med en del av de andra typer av åtgärder som skisserats ovan, borde kunna göra det mö jligt att nå balans mellan utbud och efterfrågan på barnomsorg . Högre daghemstaxor kan ge bättre incitament för kommunen att bygga ut verksamheten men kan också leda till låg ekonomisk standard för förskolehushållen. Det kan därför finnas skäl att konstruera om bidragen till den kommunala barnomsorgen: så att de också innehåller en komponent som utgår som ett bidrag per barn, men då riktat direkt till förskolehushållen. Detta bidrag kan t. ex. utformas som en skattereduktion (per barn) till hushåll med barn i förskoleåldern eller som ett höjt barnbidrag. Detta skulle göra det möjligt att höja daghemstaxorna något och på så sätt minska skillnaderna i ekonomisk standard mellan hushåll med olika barnomsorgsform. Man kan då också utforma daghemstaxorna så att de bättre speglar de verkliga kostnadsrelationerna genom att ha högre taxor för barn för vilka platskostnaderna är högre, Detta förutsätter då att skattereduktion/barnbidragen görs motsvarande högre för barn . En utveckling i denna riktning skulle öka barnfamiljernas valfrihet och reducera de oönskade fördelningseffekter som nuvarande system medför, sammanfattar forskningschefen vid vid i synpunkterna i en artikel i (). Dessa synpunkter stämmer helt överens med det förslag till vårdnadsersättning för barn mellan ett och som vi tidigare fört fram för att snabbt förbättra rättvisan och valfriheten samt för att minska utbyggnadsbehovet av de mycket dyra småbarnsplatserna vid daghemmen. (Varje plats där kan beräknas kosta . Föräldraavgifterna skulle höjas med samma belopp som vårdnadsersättningen för dessa barn. Den av oss föreslagna vårdnadsersättningen kan användas som ett tillskott till familjeekonomin om föräldrarna väljer att helt eller delvis vårda barnet (barnen) själva eller som bidrag till täckande av kostnaderna för privat barnomsorg eller för att möjliggöra en högre, mer marknadsmässig ersättning för den kommunala barnomsorgen. Även om kommunerna själva bestämmer utformningen av och nivån på föräldraavgifterna inom den kommunala barnomsorgen, är det angeläget att föräldraavgifterna i motsvarande mån höjs för de barn som får vårdnadsersättning. En enhetlig och obeskattad vårdnadsersättning är mycket lätt att administrera för såväl myndigheter som de berörda familjerna. En obeskattad vårdnadsersättning ger inte pensionsgrundande inkomst för den förälder som uppbär den. Detta kompenseras av att småbarnsföräldrar med barn numera har rätt att räkna ATP-år. En obeskattad ersättning erbjuder följande fördelar: - Enkel administration, kan samordnas med barnbidraget. - Inga problem med vem som skall beskattas för ersättningen. - Inga marginalskatteeffekter. - Inga kontrollproblem i fråga om förvärvsarbetets omfattning. - Mer socialt rättfärdig för flerbarnsfamiljer och andra familjer med låg ekonomisk bärkraft än en skattepliktig ersättning. - Mycket enkelt att räkna upp avgiften inom den kommunala barnomsorgen för barn med vårdnadsersättning. Vi föreslår därför att vårdnadsersättningen görs obeskattad och att den inte påverkar bostadsbidragens storlek. Vi föreslår också att vårdnadsersättningen sätts till . och barn samt att den skall träda i kraft .