mot · G7022063 · 1984-01-24 00:00:00 — m. fl. I regeringens budgetproposition betonas att vad gäller kulturpolitiken strävandena framför allt skall inriktas på att i den nya mediasituationen slå vakt om mediernas kulturpolitiska roll, stimulera kulturen i skolan, föreningslivet och på arbetsplatserna samt att bygga ut kulturverksamheten i underförsörjda regioner. Mot bakgrund av den snabba utvecklingen just på mediaområdet, det ökade utbudet av bilder och filmer via TV, biografer och videogram m. m., är utbildningssituationen inom skol- och föreningsliv synnerligen bristfällig. Trots att ett antal utredningar särskilt betonat vikten av undervisning inte bara i film- och TV-kunskap utan också bilden som medium och undervisning i de nya medierna som uttrycksmedel, upplevelse och fritidssysselsättning inom olika skolformer, så är inslagen av denna typ av undervisning begränsade eller föråldrade. Vpk har tidigare betonat detta och tagit upp det i skilda sammanhang. har ställt sig välvillig men har inga resurser avdelats för en rejäl satsning på mediautbildning/undervisning. framhöll barnfilmrådet i en sammanfattning av den aktuella utbildningssituationen utifrån ett seminarium om barn och film bl. a. följande: Inom ramen förden statliga filmutredningen, 1968, gjordes, i utredningens andra betänkande (SOU 1972:9) en ambitiös och framåtsyftande översikt över den i läroplanerna för olika skolreformer upptagna filmundervisningen. Översikten och förslagen innefattar dels undervisning i film- och TV-kunskap och dels undervisning om filmen som uttrycksmedel, upplevelse och fritidssysselsättning. Förutom ungdomsskolan omfattas även förskola och fritidsverksamhet samt lärarutbildning. I sin historiska tillbakablick visar betänkandet att behovet av filmundervisning inom grundskola och gymnasium aktualiserades på allvar första år och att filmundervisning på blev obligatorisk 1962. I Lgr 69 gavs relativt stort utrymme åt filmkunskap, främst inriktad på filmen som språk, inom ämnena svenska och teckning. Dessutom fanns inom Lgr 69 utrymme för experiment med eget filmskapande. För blivande svensklärare fanns dock ingen plan för undervisning i filmkunskap. Inom teckningslärarutbildningen förekom filmoch TV-utbildning och SÖ startade fortbildningskurser i filmkunskap för intresserade lärare. I filmutredningens betänkande påpekas att ett hinder för filmundervisningen har varit den dåliga tillgången på filmer och andra läromedel, samt 1 1983/84. läroplanernas knapphändiga metodanvisningar. Av en lärarenkät som gjordes i anslutning till betänkandet framgår också att lärare inte anser sig kunna fullfölja de mål för film- och mediaundervisningen som formulerats i Lgr 69. Som orsaker till detta nämns brist på utbildning, otillräcklig till för undervisningen samt brist på studiematerial och ekonomiska resurser i skolan. Trots att dryga förflutit sedan formulerade sitt betänkande verkar det som om bristområdena inom film- och mediaundervisning är relativt oförändrade. I syfte att förbättra utbildningssituationen föreslog betänkandet en rad statliga stödåtgärder gällande distribution, produktion och import av läromedel och filmer samt förstärkande insatser inom lärår- och förskollärarutbildningen. Bland annat föreslogs att film- och mediaundervisning borde ingå som obligatoriskt moment inom all lärår-, förskolliirar och fritidsledarutbildning, att utförliga läroplanssupplement och metodanvisningar borde utarbetas för film- och mediaundervisning inom grundskola och gymnasium, att en konsulenttjänst skulle inrättas för denna undervisning, att på varje skola en lärare skulle vara ansvarig för film- och mediaundervisning etc. Dessutom föreslogs ökade resurser till forskning kring film och TV inom högskolan och att en årlig fortbildningskurs i film- och mediakunskap för universitetslärare skulle inrättas. Slutligen lämnas i betänkandet några exempel på målformuleringar som påvisar att praktisk och teoretisk filmoch mediaundervisning kan spela en stor roll i elevernas allsidiga personlighetsutveckling. Anledningen till att så stort utrymme i denna rapport har ägnats åt , smått visionära, betänkande är att många av dess slutsatser är giltiga. Också videogramutredningen berörde utbildningsfrågorna. har gått ut med en skrivelse som ånyo tar upp vikten av att resurser ställs till förfogande för den rörliga bilden i skolan. I den påpekas att Jbarn och ungdomar knappast lider brist på film, TV och video i . Snarare är det så att det är mångfalden av bilder som kan verka förvirrande. Vad det däremot är brist på är material och metoder när det "gäller information och utbildning om utbud, förståelse och påverkan av det rikliga utbudet . Vid en genomgång av högstadiets material för undervisningen om radio och TV, visar det sig att detta saknar historiska och ekonomiska aspekter liksom framtidsvisioner om mediautvecklingen. Maktfrågorna behandlas över huvud taget inte. Radio och TV framställs som "man intar vid kvällskaffet. Vpk anser att det är något av en kultur- och utbildningspolitisk skandal att man trots alla rapporter och allt färdigställt material ännu inte presenterat ett samlat åtgärdspaket för mediautbildning inom samtliga områden. Mediautbildning behövs redan på förskolenivå! Vi är i och för sig medvetna om att utbildning förvisso inte är allt, utan att det självfallet krävs andra insatser från arbetarrörelsens sida. Men en satsning på kritiskt granskande mediautbildning är ett. I en artikel i , "In med lite kaos i arbetarrörelsen", skriver : "En människa med ett rikt inre liv är den absolut sämst;} konsumenten av marknadsförda trender och livsstilar. En människa sorr\ fått tillfälle att till exempel i skolan plocka sönder en reklambild, analysera den bit för bit, som själv får syn på mönstren i den kommersiella propagandan och kanske också får möjlighet att skapa egna bilder, går sedan vidare rned en erfarenhet som ingen kan ta ifrån henne." Artikeln rymmer många positiva förslag. Dit hör att lärarna skall följa läroplanen och ge barn verktyg att kritiskt granska bilder. Detta kräver utbildning och det kräver resurser. Det kräver också försöksverksamhet inom kommunerna. Ljud- och bildverkstaden i är ett exempel på en sådan verksamhet med lokalt arbete med video. AV-centralerna utgör en unik resurs för förmedling av kvalitetsfilm m. m. Ljud- och bildverkstäder kan knytas till dessa varigenom de skulle kunna vara öppna för förskola, skola, studieförbund, föreningsliv och enskilda. Med hänvisning till ovanstående och med anledning av proposition 1983/84:100 under bil. 1.att beslutar att för skolväsendet gemensamma frågor anvisa . avseende försöksverksamhet med undervisning om den rörliga bilden i skolan, 2. att uttalar sig för att ett program för mediaundervisning läggs fram omfattande förskolan, och gymnasieskolan samt undervisningsyrken. C.-1L (vpk) (vpk) * Se aven motion 1983/84:2064. I* 1983/84.