mot · G80235 · 1984-10-17 00:00:00 — Uvecklad energiplanering m. m. 1984/85:5) I propositionen föreslås två betydelsefulla förändringar, dels en utvidgad lagstadgad skyldighet för kommunerna att bedriva energiplanering, dels regler för när en eldistributör kan vägra elleverans till värmepumpar. Regeringens förslag präglas av brist på verklighetsanpassning och den sedvanliga socialdemokratiska övertron på offentlig reglering. Vi har haft en lag om energiplanering i . Den nuvarande lagstiftningen föreskriver dels att kommunen skall samarbeta med andra kommuner, industri- eller kraftföretag för att finna lämpliga lösningar för energihushållning och energitillförsel, dels att kommunen skall utarbeta en aktuell plan för att minska oljeanvändningen. Den sistnämnda bestämmelsen vill regeringen förändra så att kommunen åläggs en skyldighet att hålla en aktuell plan över tillförsel, distribution och användning av energi i kommunen. Den kommunala planeringen skall således omfatta alla former av energianvändning. Även transportsektorn och industriernas energiförbrukning innefattas. I propositionen ges kommunen möjligheter att själva bestämma planens närmare omfattning och utformning. Propositionen grundas på uppfattningen att offentliga organ både kan och bör påverka och reglera energitillförsel och energiförbrukning. Förslaget syftar till att bygga ut en redan alltför omfångsrik planeringsapparat. De avgörande faktorerna för hur energisystemen skall utformas bör, enligt vår mening, i stället vara de ekonomiska, tekniska och miljömässiga förutsättningar som en fri marknad kan ge. Viss offentlig planering är dock nödvändig. bör sålunda fastställa långsiktiga spelregler för hur energimarknanden skall fungera och hur vår miljö skall skyddas. Energibeskattningen är därvidlag ett viktigt instrument. Vi har tidigare framfört krav på en energilikformig beskattning. har vi kunnat bevittna stora förändringar i svensk energitillförsel och energiförbrukning. Trots omfattande regleringar och subventioner har såväl minskningen av energikonsumtion som petroleumprodukternas minskade betydelse i energitillförseln varit huvudsakligen en konsekvens av förändringar på marknaden. Energikonsumenter har reagerat på prisförändringar. Det är också denna process som måste vara styrande . Några motiv för lagstadgat krav på lokala energiplaner kan då inte anföras. Propositionen ger sken av att kommunerna kan utforma sin egen energipolitik. En kommuns möjlighet att påverka energiförbrukningen inom t. ex. transportsektorn är emellertid i det närmaste obefintlig, något som understryks av flera remissinstanser. skriver t. ex. att kommunerna bör koncentrera insatserna till områden de kan påverka och ifrågasätter om staten ytterligare behöver formalisera den kommunala energiplaneringen. Verket avstyrker med anledning härav en ändring av lagen. Även statskontoret gör liknande påpekanden. menar att förslaget - trots höga ambitioner om en samordning och helhetssyn - riskerar att resultera i detaljstyrning och bristande flexibilitet. Regeringens förslag kommer att leda till slöseri med kommunernas knappa resurser. I det närmaste meningslösa planer kan komma att utnyttjas för att styra annan samhällsplanering som kommunerna fått sig pålagd. Detta begränsar den enskildes frihet och förhindrar den nödvändiga anpassningen till nya tekniska och ekonomiska förutsättningar som följer av den snabba utvecklingen på energiområdet. Kommuner kan med ambitiösa planer skada den fria marknadsfunktionen och inskränka enskildas och företags möjligheter att besluta i egna angelägenheter. Det är enligt vår mening naturligt att de kommuner som själva är energidistributörer av t. ex. fjärrvärme eller elkraft planerar en ev. framtida utbyggad och omstrukturering av sina distributionsnät, liksom att man vid allmän stadsplanering tar hänsyn till de krav olika energistributionsformer kan ställa på t. ex. gatubyggnad. Förhållandena varierar emellertid starkt från kommun till kommun. Detta har regeringen i viss mån insett eftersom man i propositionen inte föreslår någon form av mall för hur planerna skall utformas. Det är däremot beklagligt att regeringen inte dragit slutsatsen att det inte är nödvändigt att föreskriva att alla kommuner måste skaffa sig en energiplan. Staten måste visa förtroende för kommunerna och låta dem själva bestämma om det över huvud taget behövs någon form av planering på detta område. Det finns därför enligt vår mening inte någon anledning att föreskriva att energiplaner skall upprättas. Den nuvarande lagstiftningen föreskriver att kommunerna skall upprätta en plan för att minska oljeanvändningen. Detta har varit ett naturligt krav att ställa då en snabbt minskad användning av olja var väsentlig att initiera. Medvetenheten om energihushållning är emellertid nu så stor att tvingande lagstiftning gentemot kommunerna inte kan motiveras. Det finns därför, enligt vår mening, inte längre någon anledning att behålla den nuvarande planeringsskyldigheten. För energihushållningen väsentliga åtgärder torde ändå komma till stånd. Lagen föreskriver även att kommunerna har rätt att erhålla uppgifter om energiproduktion och förbrukning hos t. ex. industrier. Ett borttagande av denna informationsskyldighet bör inte lägga några hinder i vägen för samarbete mellan kommuner och industrier. Båda parter bör ha intresse av att samverka i syfte att minska sina energikostnader. Detta innebär inte bara att vi motsätter oss den av regeringen föreslagna lagändringen utan förordar att hela lagen om energiplanering upphävs. har det varit möjligt för en eldistributör att vägra leverera el för värmeförsörjningsändamål om byggnaden är belägen i ett område där värmeförsörjningen är ordnad eller avses bli ordnad genom fjärrvärme. Samma gäller även för områden med naturgasdistribution. har allt fler fastighetsägare valt att installera värmepumpar som antingen utvinner värme ur frånluft, eller från mark eller vatten. Härvid har en del konflikter uppstått mellan kommuner och enskilda huruvida värmepumpar skall innefattas av den nuvarande lagstiftningen. har för sin del menat att med hänsyn till den mycket goda verkningsgraden i värmepumpsanläggningar är det angeläget att installation av värmepumpar inte förhindras. har därför tillstyrkt överklaganden från olika fastighetsägare. Regeringen har uppenbart inte delat denna uppfattning utan avser nu lösa problemet genom ytterligare ett planinstrument. Undantag från leveransplikt till värmepumpar skall enligt propositionen få ske om kommunfullmäktige förklarar att värmepumpar inte skall förekomma i visst område. Det finns otvivelaktigt en del problem förknippade med konkurrensen mellan fjärrvärme och elkraft. Fjärrvärmeanläggningar kräver stora investeringar både i värmecentraler och ledningsnät. Om anslutningsgraden bli mindre än beräknat riskerar kostnaderna för de anslutna abonnenterna att stiga, eftersom de fasta kostnaderna måste fördelas på färre abonnenter. kan en ökad elkrafsefterfrågan i vissa fall framtvinga förstärkningar av eldistributions- näten. Det är värdefullt att dubbelinvesteringar undviks, men detta får inte innebära att fjärrvärme ges en fullständig monopolställning. har det funnits en möjlighet för fjärrvärmedistributörer att få en lagreglerad ställning som monopolister genom att anläggningen förklaras som ett allmänt värmeförsörjningssystem. Detta innebär också i viss mån ett skydd för de enskilda abonnenterna så till vida att distributören måste lösa in de anläggningar för värmeförsörjning som tidigare använts och att taxornas utformning är reglerad. Ingen kommun har valt att försöka få sin fjärrvärmeanläggning förklarad som allmän värmeförsörjningsanläggning. Genom inskränkningen i ellagens distributionsplikt kan fjärrvärme i realiteten komma att ges en monopolställning utan att fastighetsägaren får ens det rudimentära skydd som ges i lagen om allmänna värmeförsörjningssystem. har det skett en mycket snabb utbyggnad av fjärrvärme i landet. I många fall har detta varit en åtgärd som medverkat till att minska den totala energi- förbrukningen och att nedbringa oljeberoendet. kan man konstatera att allt fler kommuner, bl. a. genom statliga bidrag, har lockats till att anlägga fjärrvärme även i områden där de yttre förutsättningarna är ogynnsamma, t. ex. områden där bebyggelsen ligger glest. Utbyggnad av fjärrvärmen är inget självändamål utan bör ske endast i fall den kan förväntas innebära den billigaste värmeförsörjningen. har värmepumpstekniken utvecklats betydligt . Verkningsgrad och funktionssäkerhet har förbättrats, som kostnaderna realt sett har sjunkit. Värmepumpar är nu ett konkurrenskraftigt alternativ såväl till konventionell oljeeldning och elvärme, som, även i en del fall, fjärrvärme. Genom att kommunerna skulle få möjlighet att tillskapa något som närmar sig ett faktiskt monopol kan det fresta dem att fullföja planerade fjärrvärmeprojekt, även i de fall där kostnaderna blir så höga att fjärrvärmen ställer sig mindre förmånlig än t. ex. värmepumpar. Detta skulle innebära ett slöseri både med pengar och energi. Det är därför mycket väsentligt att det är konkurrens mellan olika värmeförsörjningsmetoder. Beträffande redan befintliga fjärrvärmeanläggningar kan man knappast förvänta sig att någon större mängd abonnenter kommer att utträda för att installera värmepumpar. Det är väsentligt att kommunerna utformar fjärrvärmetaxorna på ett sådant sätt att förbrukningsavgifterna inte belastas med kapitalkostnader. Dessa bör täckas genom anslutningsavgifter. På så sätt undviks att alternativen till fjärrvärme framstår som mer ekonomiskt fördelaktiga än de egentligen är. Ett viktigt skäl bakom den nuvarande inskränkningen i leveransskyldigheten var viljan att undvika de dyrbara förstärkningar av elnätet som behövs vid införande av eluppvärmning i befintliga bebyggelseområden. I detta avseende ställer sig värmepumpsalternativet bättre eftersom elkraftsåtgången är förhållandevis liten i jämförelse med konventionell eluppvärmning. Problemen bör därför bli betydligt mindre med värmepumpar än med konventionell elvärme. Enligt vår mening finns därför ingen anledning att begränsa leveransplikten för värmepumpar. De möjligheter till konkurrens som kommunala monopol kan utsättas för är hälsosamma inslag i en samhällsekonomi, där strävan mot lägre kostnader, högre effektivitet och enskild handlingsfrihet är angelägna. Vi anser att lagtexten bör förändras så att leveransskyldighet normalt skall gälla el avsedd för värmepumpar. Med stöd av ovanstående hemställer vi 1.att beslutar att avslå regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1977:439) om energiplanering, 2. att beslutar att med omedelbar verkan upphäva lagen (1977:439) om energiplanering, 3. att beslutar att avslå regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1902:71 s. 1), inefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, 4. att beslutar att 2 § 4 mom. lagen (1902:71 s. 1) inefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse . . gemensam- 4 mom. . . gemensamma systemet. Med ström avsedd för värmeförsörjning av byggnad avses inte ström för drift av värmepumpar. 5. att beslutar att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen i övrigt anförts om kommunernas energiplanering. () () () () (m) () () () () () () () mlnab/gotab 1984 79114