mot · G7022016 · 1984-01-25 00:00:00 — Med tanke på den snabba utvecklingen särskilt inom naturvetenskaperna är det väsentligt att lärarna under sin aktiva tid erbjuds möjligheter till fortbildning och ytterligare fördjupning inom sina respektive ämnen. Genom reformeringen av skolforskningen och personalutbildningen har den enskilda skolans vardagsproblem satts i förgrunden. En stor del av fortbildningsresurserna ställs till den lokala skolstyrelsens förfogande som ett instrument bland flera för att utveckla den enskilda skolan. Rapporter tyder emellertid på att den fortbildning som från centralt håll erbjuds utformas som kortare tvärvetenskapliga kurser av för dagen populärt slag. , som har att bedöma vilken fortbildning som skall vara B-avdragsberättigad, måste vara mer restriktiv och inrikta denna fortbildning mot fördjupning av ämneskunskaper. De lokala skolmyndigheterna har ett ansvar för att fortbildningen inte tidsmässigt förläggs så att eleverna går miste om undervisning. Det är nödvändigt att slå fast att varje lärare självfallet måste få disponera sin fritid på det sätt han eller hon finner bäst. I arbetet för att sanera statens finanser är det ofrånkomligt att olika delar av utbildningsområdet vägs mot varandra. Enligt vår mening måste en sådan prioritering utfalla till ungdomsskolans förmån. Denna bör - som vi tidigare framhållit - skyddas från större besparingar i fråga om dess basverksamhet. En omdisponering av vuxenutbildningens resurser blir därmed nödvändig. I ett samhälle med kontinuerliga och snabba förändringar är det emellertid av vikt att möjligheter finns till fortsatt utbildning även efter ungdomsskolan. Sådana möjligheter blir dessutom nödvändigare i ett utbildningssystem där grund- och gymnasieskolan erbjuder större valfrihet och är mer differentierad än . gjorda under tonårens skolgång och som påverkar resten av ens yrkesverksamma liv måste kunna korrigeras i efterhand. Vuxenutbildningens uppgift måste även vara att erbjuda denna möjlighet till vidareutbildning. Det är likaså självklart att vuxenutbildningen måste kunna bidra till att utjämna skillnader i utbildning mellan olika generationer. De som i sin ungdom inte fått möjlighet att tillägna sig kunskaper och färdigheter motsvarande dagens obligatoriska skola måste få den möjligheten i vuxen ålder. Inom studieförbundens ram erbjuds utbildning och bildningsverksamhet av varierande slag, som är värdefullt och berikande för den enskildes person Studieförbundens verksamhet bidrar också till att stärka människors förmåga att överblicka och del ta i samhällslivet. Det är därför naturligt, att de erhåller samhällets stöd för sin verksamhet. 1 dagens statsfinansiella läge är det emellertid nödvändigt att åstadkomma besparingar på snart sagt alla områden. Även studieförbundens anslag måste omprövas och begränsas i en situation, där andra utbildningsinsatser får en knappare resurstilldelning. Inom utbildning för vuxna utgör grundutbildning för vuxna (grundvux) det viktigaste inslaget. Det är av betydelse att alla medborgare ges tillgång till en utbildning som motsvarar den obligatoriska skolans. Grundvux bör därför undantas från neddragningar. Inom vuxenutbildning (komvux) erbjuds dels grundskolekurser, dels gymnasieskolekurser. Grundskolekurserna bör av samma skäl som grundvux ges de resurser som krävs för att utbildningsefterfrågan skall kunna tillgodoses. Däremot är vi beredda att under rådande ekonomiska omständigheter ge gymnasieskolekurserna en lägre prioritet. En besparing på denna del av den kommunala utbildningen för vuxna är som nämnts - nödvändig först och främst för att skydda ungdomsskolan. Det måste emellertid understrykas att stor vikt alltj ämt måste fästas vid komvux betydelse för komplettering till högre studier. Hur en kostnadssänkning med de här angivna riktlinjerna som utgångspunkt skall utformas i detalj får det ankomma på regeringen att avgöra. Därvid bör regeringen också ha möjlighet att föreskriva om viss avgiftsfinansiering. Ett sådant alternativ kan enligt vår mening vara attraktivt för att kunna erbjuda utbildning som annars inte skulle komma till stånd. Vi beräknar en sammanlagd besparing inom utbildning för vuxna på ca 150 milj. kr. Utbildnings- och forskningspolitiken måste vara en integrerad del i strategin för att återge en ekonomi i balans. Särskilt viktigt är att kvaliteten på utbildningen och forskningen vid våra universitet och högskolor förstärks. En sådan förstärkning är också av betydelse i ett vidare kulturellt perspektiv. I årets budgetproposition behandlas inte forskning och forskarutbildning. En särskild forskningspolitisk proposition aviseras emellertid. Vi kommer i anslutning till denna att närmare utveckla vår syn på forskningen och forskarutbildningen, även om det inte är möjligt att bortse från dessa verksamheter när den högre utbildningen nu behandlas. Högre utbildning är i avgörande mån beroende av och utgör förutsättningen för forskarutbildning och forskning. Lika lite som annan utbildning kan all verksamhet inom högskolan undandras från den noggranna granskning som den ekonomiska situtionen På flera områden inom högskolan kan besparingar leda till direkta kvalitetsförbättringar. De genomgripande organisationsförändringar som genomförts under de senaste dryga femton åren, vilka kulminerade i den s. k. högskolereformen som beslutades av 1975, har kostat betydande resurser som dynamiken i den högre utbildningen hämmats. Utbildningen har sektoriserats och byråkratiserats. Tillkommande resurser har satsats på den administrativa kringapparaten i stället för på åtgärder ägnade att höja kvaliteten på och förbättra innehållet i utbildningen. Det är därför möjligt och nödvändigt - att genom att minska och förändra det byråkratiska utanverket omfördela resurser i avsikt att förstärka utbildnings- och forskningskvaliteten. En alltför stor del av utbildningen inom högskolan är ensidigt inriktad mot den offentliga sektorn. Förändringar av dimensioneringstalen för skilda högskoleutbildningar ger normalt effekt först efter mellan tre och . Det är därför nödvändigt att antalet antagningsplatser minskas på de linjer som uttalat riktar sig mot en krympande offentlig sektor eller mot yrken som av demografiska skäl har ett minskande nyrekryteringsbehov. Detta möjliggör dimensioneringsökningar inom andra områden. För att uppnå bästa effekt bör hela utbildningar på vissa orter läggas ned. Därmed möjliggörs substantiella satsningar på andra utbildningsvägar eller på kvalitetshöjande åtgärder. För att upprätthålla och höja kvaliteten inom främst mindre ämnen kan det vara nödvändigt att koncentrera utbildning och forskning inom dessa småämnen till färre högskolor än . Koncentrationen får emellertid aldrig gå så långt att forskning och utbildning likriktas i brist på konkurrens mellan skilda forskningsinriktningar inom ämnet ifråga. Möjligheter till samarbete med övriga nordiska länder måste bättre tas tillvara. Högre utbildning existerar i ett internationellt sammanhang. Utbildningskvaliteten är bland annat beroende av svenska forskares möjligheter att arbeta med internationella kontakter. Innehållet i skilda utbildningar inom olika ämnesområden måste alltid sättas in i sitt internationellla sammanhang. Läromedel på främmande språk måste i högre utsträckning än vad som är fallet kunna användas i undervisningen. Det kräver att de studerande redan vid tillträde till universitet och högskolor har goda språkkunskaper. Utländska gästforskare och lärare har blivit mera sällsynta i den högre utbildningen . Detta är beklagligt. Vi noterar dock med tillfredsställelse regeringens förslag om ökade bidrag till forskarutbyte (). Med tanke på att detta är det enda förslag i budgetpropositionen som syftar till en ökad interntionalisering måste vi emellertid konstatera att detta är helt otillräckligt. Till stor del beror det bristande intresset från utländska forskare och lärare för att verka inom den svenska högskolan på den svenska skattelagstiftningen. Högskolorna har inga ekonomiska möjligheter att erbjuda utländska forskare och lärare konkurrenskraftiga nettolöner. Våra i annan partimotion väckta skattepolitiska förslag skulle underlätta möjligheterna att engagera utländska forskare och lärare till den högre utbildningen i . De studerande bör härutöver stimuleras till någon tids utlandsvistelse. Studieresultat som uppnåtts vid utländska universitet måste kunna räknas de studerande till godo i större utsträckning än som sker. De studerande bör också mera generöst beviljas studiemedel för studier vid utländska universitet och högskolor. Som tidigare konstaterats är utbildningskvaliteten beroende av influenser från pågående forskning. Det är därför olyckligt att högskolans tjänsteorganisation ännu inte förändrats trots att lärartjänstutredningen avlämnade ett betänkande, vilket mottagits positivt av det övervägande antalet remissinstanser. Utredningens förslag innebär bl. a. att dagens konstlade indelning i rena undervisnings- resp. forskningstjänster tas bort. Alla kompetenta lärare får möjlighet att forska inom tjänsten. Forskarna skall, bl. a. för att förbättra rekryteringen till forskarutbildningen, delta i den grundläggande högskoleutbildningen. Detaljregleringen av undervisningsskyldigheten tas bort. Möjligheterna att utnyttja expertis utanför universiteten förbättras. Forskningspotentialen inom högskolan ökar. I vårens propositionsförteckning finns åter uppsatt en eventuell proposition om en förändrad lärartjänstorganisation. bör begära förslag från regeringen till förändrad tjänsteorganisation för högskolan enligt vad som ovan sagts i sådan tid att nya regler kan träda i kraft fr. o. m. Hörnstenarna i universitetens och högskolornas verksamhet utgörs av de enskilda institutionerna. Här bedrivs den egentliga utbildnings- och forskningsverksamheten . I samband med den s. k. högskolereformen förändrades studieorganisationen radikalt. Merparten av högskoleutbildningen skulle studeras på mer eller mindre konstruerade linjer inom yrkesutbildningssektorer. Tanken bakom förändringarna var att man ville åstadkomma en förstärkt yrkesinriktning av den högre utbildningen. Anknytningen till institutionerna försvagades och därmed också sambandet med forskningen. Färre studerande väljer numera att fördjupa sina kunskaper inom de enskilda ämnena. Nya linjer, som t. ex. samhällsvetarlinjen med valmöjligheter mellan ett mycket stort antal ämnen, skapades för att ta hand om de studerande som valde att med utgångspunkt från egna önskemål och behov själva kombinera ämnen till en hel utbildning. En kvalitativt högtstående universitetsutbildning skall ge de studerande sådana metodkunskaper och en sådan kritisk skolning utöver de rena ämneskunskaperna att detta kan nyttiggöras inom ett brett spektrum av yrken. En översyn av högskolornas indelning i linjer och sektorer måste nu komma till stånd. Utgångspunkten bör därvid vara att de linjer som inte kan anses svara mot en klart definierbar yrkeskrets skall avskaffas. Institutionernas ställning skall förstärkas. Utredningen bör analysera och lämna förslag till nödvändiga förändringar av anslagssystemet. Redan nu vill vi emellertid föreslå att filosofie kandidatexamen införs. För att få ut examen skall krävas genomgången och godkänd utbildning om minst 120 poäng med minst två fördjupningskurser samt ett självständigt arbete av visst omfång. Benämningen ger därmed information om att den studerande inhämtat kunskaper av ett visst minsta omfång och djup samt dessutom presterat ett kvalificerat arbete. Genom en högskoleutbildning bedriven i nära samband med forskningen får de studerande möjlighet att tränga på djupet inom några ämnesområden, att stifta bekantskap med aktuell forskning och forskningsmetodik samt att träna upp ett vetenskapligt och kritiskt synsätt. För att utbildningskvaliteten skall kunna upprätthållas är det väsentligt att de tillgängliga resurserna inte sprids ut på alltför många högskoleenheter. är det angeläget att den högre utbildningen blir tillgänglig för så många som möjligt. Den senare tanken låg till grund för de möjligheter som genom högskolereformen öppnades för de mindre högskolorna att erbjuda traditionell universitetsutbildning framförallt i form av enstaka kurser och lokala linjer och inom de förutvarande filosofiska fakulteternas område utöver den postgymnasiala utbildning som gavs på dess orter även före reformen. Högskolereformen innebar att en administrativ apparat med rektorer, förvaltningschefer, beslutande organ på olika nivåer m. m. byggdes upp på ett antal nya orter. På vissa mindre högskolor uppgår administrationskostnaderna till av högskolans totala statsanslag. Eventuella tidigare band med universiteten har i de flesta fall efterhand klippts av. De lärare som används har sällan någon erfarenhet eller i varje fall sällan någon aktuell sådan - från forskningsarbete. Högskoleorganistionen har, tvärtemot högskolereformens syfte, blivit mer stelbent . Från kvalitetssynpunkt vore det en avgjord fördel om utbildningen vid de mindre högskolorna i stället organiserades i form av decentraliserad undervisning med lärare hämtade från någon av forskningshögskolorna. På detta sätt skulle också nya orter temporärt kunna erhålla högskoleutbildning utan att stora investeringar i fasta anläggningar och i personal behövde göras. Forskningsanknytningen skulle gynnas, vilket skulle inverka positivt på ut Den översyn av högskolans studieorganisation sorn vi just föreslagit bör också leda fram till förslag om en ny form för arbetet vid de mindre högskolorna i enlighet med de ovan angivna riktlinjerna. har beslutat om förändringar i reglerna om högskolans institutionella organisation. Förändringarna medger en ökad lokal frihet och kan leda till en bättre organisatorisk hantering av utbildning och forskning vid forskningshögskolorna. vidtog emellertid ingen förändring ifråga om regionstyrelserna. Erfarenheterna av regionstyrelsernas verksamhet sedan deras tillkomst 1977 är enligt vår mening entydiga. Nödvändiga regionala kontakter om utbildningsfrågor kan tas utan att kanaliseras via en statlig myndighet. Regionstyrelserna är en umbärlig del av högskolan. Styrelserna bör därför avskaffas. Antagning till högre utbildning Många av problemen inom den högre utbildningen kan återföras på det behörighets- och urvalssystem som genomfördes i samband med högskolereformen. Hit hör att den s. k. genomströmningen i den högre utbildningen minskat kraftigt, att antalet studieavbrott ökat, att den sociala snedrekryteringen förstärkts, att medianåldern för nyantagna studerande för många utbildningslinjer och ämnen höjts drastiskt och att kvalitetskraven har måst sänkas inom flera ämnen. Vi har länge påtalat antagningssystemets många fel och brister samt föreslagit ett helt annorlunda system. Vårt förslag innebär bl. a. skärpningar av förkunskapskraven till åtskilliga utbildningar samt två olika allmänna behörighetsnivåer, en för mer krävande utbildningsvägar som skall bygga på kunskaper i nivå med de tre- eller fyraåriga gymnasielinjerna och en för övrig högskoleutbildning. Vi har också föreslagit att en förberedande utbildning inrättas för studerande utan föregående gymnasieutbildning eller enbart tvåårig gymnasieutbildning. Utbildningen skall ge behörighet till olika ämnen och utbildningsvägar i högskolan. Nuvarande kvoteringssystem i urvalet mellan behöriga sökande kan med vårt förslag avskaffas. En utförligare redovisning av förslaget återfinns i motion 1982/83:581. I denna yrkade vi också på att en parlamentarisk utredning skulle tillsättas för att se över hela antagningssystemet. Regeringen har tillsatt denna utredning som tagit sig namnet . I utredningsdirektiven ingår också att överväga olika former av viktning av de sökandes betyg. Därvid får det avgöras om, utöver de förändringar av antagningsreglerna som vi ovan förordat, viktning kan ha någon positiv betydelse. I avvaktan på att utredningen skall slutföra sitt arbete avstår vi från att i detta sammanhang lägga konkreta förslag till förändringar av antagningssystemet. Redan nu måste emellertid garantin för direktövergång höjas till . En sådan åtgärd skulle förbättra möjligheterna för de ungdomsstuderande att få tillträde till högskoleutbildning, vilket är viktigt inte minst med tanke på att den s. k. ungdomspuckeln nu även nått högskolan. Om förändringarna av tekniska skäl skulle visa sig omöjliga att genomföra bör förändringen i stället ske . Vi anser också att skall kompletteras så att utredningen får möjlighet att föreslå införandet av en fri sektor. Ett fritt universitet måste inkludera utbildningslinjer och kurser till vilka tillträdet är fritt under förutsättning att man uppfyller förkunskapskraven. bör som sin mening ge regeringen detta till känna. Studiemedlens totalbelopp har inte följt den allmänna standardutvecklingen. Effekten av detta har blivit att rekryteringen till heltidsstudier som kräver lång studietid försvagats. Förvärvsarbete vid sidan av studierna har blivit vanligare. Vi har i en rad sammanhang framfört krav på höjning av studiemedlens totalbelopp. har vi hävdat att bidragsdelen bör avskaffas. Denna har blivit så liten av totalbeloppet att dess rekryterande effekt får anses begränsad. anslöt sig den socialdemokratiska regeringen till vår principkonstruktion, om än inte till de nivåer vi föreslagit. Efter motsättningar inom det socialdemokratiska partiet frånföll emellertid regeringen sitt förslag. Det är uppenbart att någon lösning på studiemedelsproblemen inom det nuvarande systemets form inte står att finna inom överskådlig tid. Vi vill därför föreslå att ett nytt studiefinansieringssystem introduceras. Starka skäl kan enligt vår mening anföras mot att finansiera de studerandes lån via statsbudgeten. Formerna för ett övertagande av delar av eller hela ansvaret för studiefinansieringssystemet bör därför utredas. måste eventuella statliga förpliktelser i ett sådant system analyseras. Härvid måste särskilt undersökas var en eventuell stödgarantis övre gräns bör sättas samt räntans höjd. Vi vill också påminna om vår uppfattning angående avdragsrätten. Enligt vår uppfattning är det angeläget att i ett nytt system tillförsäkra de studerande ekonomiska villkor som inom det samhällsekonomiskt tillgängliga utrymmet gör det möjligt att bedriva högre studier i önskvärd takt. Förslag bör föreläggas i sådan tid att nya regler kan träda i kraft . Dimensioneringsförändringar m. m. I regeringens proposition 1983/84:40 gjordes vissa försök att minska antalet utbildningsplatser på viss utbildning som i första hand riktar sig mot den offentliga sektorn. Någon genomgripande analys av nödvändiga dimensioneringsförändringar inom högskoleområdet i stort har emellertid inte gjorts. Fördelningen av antalet platser mellan de skilda yrkesutbildningssektorerna och mellan linjerna inom respektive sektor har utförts mer eller mindre slentrianmässigt. Föreliggande budgetproposition skiljer sig inte i detta hänseende från tidigare propositioner. Vi anser emellertid, med hänvisning till vad som tidigare framhållits angående nödvändigheten av att minska antalet platser på utbildningar som ensidigt inriktas mot den offentliga sektorn och med beaktande av arbetsmarknadssituationen för dem som genomgått berörda utbildningar, att planeringsramarna skall minskas för nedan angivna linjer med totalt ca 840 platser. De föreslagna neddragningarna tillsammans med de andra av oss föreslagna dimensioneringsförändringarna möjliggör en ökning av antalet platser på enstaka kurser med drygt 1500. De ungdomskullar som har uppnått högskoleåldern (den s. k. ungdomspuckeln) är väsentligt större än tidigare års. Om nuvarande ungdomsgeneration skall ges samma relativa möjlighet att vinna tillträde till högre utbildning som tidigare årskullar är det därför nödvändigt att öka antalet intagningsplatser. tidigare beslut att antalet nybörjarplatser inom högskolan skall öka med 3000 mellan budgetåren 1982/83 och 1984/85 kan med vårt förslag därmed infrias. Med tanke på tillgängligt beslutsunderlag måste de av oss föreslagna dimensioneringsförändringarna betraktas som ungefärliga. Smärre justeringar av de angivna talen kan därför bli erforderliga. Mot bakgrund av det ovan sagda föreslår vi att planeringsramarna, i förhållande till regeringens förslag, skall minskas för förvaltningslinjen med 60 platser, för psykologlinjen med 20 platser, för sociala linjen med 120 platser, för linjen för personal- och arbetslivsfrågor med 90 platser, för förskollärarlinjen med 300 platser, för fritidspedagoglinjen med 90 platser, för mellanstadielärarlinjen med 60 platser och för ämneslärarlinjerna med 100 platser. Det bör ankomma på utskottet att fastställa de exakta planeringsramarna samt fördela minskningarna på högskoleorter efter kontakter med närmast berörda myndigheter och högskolor. Vi har i motion 1983/84:140 förespråkat en minskning av planeringsramarna för tandläkarutbildningen med samma antal platser som regeringen men med en annan fördelning på högskoleorter. I samma motion yrkade vi bl. a. på en minskning av läkarutbildningen med 90 årsstudieplatser utöver regeringens förslag för /85. Frågan har ännu inte färdigbehandlats av utskottet. I motion 1982/83:581 avvisade vi regeringens förslag om en etappindelning av ekonomutbildningen. Vi påpekade också de negativa erfarenheterna från den grundläggande rättsutbildningen. Utbildningen på de mindre högskoleorterna blir kvalitetsmässigt otillräcklig. Lärarna på de mindre orterna kan omöjligt vara kompetenta inom ett tillräckligt brett område. Oaktat detta tvingas de undervisa inom ett flertal skilda specialiteter för vilka andra högskolor kan erbjuda kanske fyra eller fem lärare med särskild kompetens. Vi anser att basblocket i ekonomutbildningen och kurserna i den grundlag gande rättsutbildningen bör ersättas med ämnen och kurser ingående enbart i fullständiga ekonom- resp. juristutbildningar. Den ovan föreslagna översynen bör leda fram till detaljerade förslag i denna fråga. Arbetet bör bedrivas så att kan ta ställning till ett förslag från regeringen senast i samband med budgetpropositionen 1986. Vi avvisar därmed också den föreslagna ökningen av ekonomlinjens basblock med 43 platser. Yrkesteknisk högskoleutbildning har existerat med denna benämning . Vi anser att en samlad utvärdering av verksamheten nu bör göras. I sammanhanget bör också övervägas möjligheterna att återinföra någon form av mästarvärdighet för de yrkeskategorier där så kan anses lämpligt. I avvaktan på utvärderingen är vi inte beredda att tillstyrka utökningar av befintliga yrkestekniska högskoleutbildningar. Våra förslag till dimensioneringsförändringar möjliggör vissa viktiga kvalitetsförstärkningar inom den högre utbildningen. Det är enligt vår mening av flera skäl nödvändigt att ytterligare förstärka universitetens utbildning på dataområdet och då även vad gäller den mer teoretiska datautbildningen. Vi föreslår förlängning av matematikerlinjen med ett fjärde år (datalogigren) i enlighet med UHÄ:s anslagsäskande. Vi anser det dessutom angeläget att den föreslagna förbättringen av den biotekniska utbildningen genom påbyggnadsutbildningen i bioteknik även kommer universitet i till del. De senaste årens satsning på bioteknisk forskning i och den vetenskapliga kompetens inom området som finns företrädd där motiverar enligt vår mening att tio nybörjarplaser lokaliseras till utöver de platser som föreslås inrättade i och . Utöver ovanstående förslag kan dessutom en allmän kvalitetsförstärkning av civilingenjörsutbildningarna åstadkommas. Medlen bör användas till en höjning av per capita-kostnaderna på berörda linjer. De resurser som frigörs genom våra dimensioneringsförändringar föreslår vi fördelade på anslaget D 13. Lokala och individuella linjer och enstaka kurser på så sätt att antalet årsstudieplatser för enstaka kurser ökas med 1540. Det bör ankomma på utskottet att fördela platserna på högskoleregionema.