mot · G8022257 · 1984-01-01 00:00:00 — m. fl. Månaderna har fullbordade och hotande katastrofer inträffat på grund av gas- och giftutsläpp från kemiska industrier. En av världshistoriens svåraste gasutsläppskatastrofer i fredstid inträffade i i där 2 500 människor avlidit till följd av det amerikanska företaget försummelser. Gruvras med många döda rapporteras från bl. I hotade ett gasmoln av svavelsyradimma delar av . Inte ens de mest elementära kraven på säker arbetsmiljö kan således garanteras trots den industriella expansionen och teknologisk utveckling. Många arbets- och miljökatastrofer kan undvikas om alla rimliga säkerhetsaspekter beaktas och riskmomenten minimeras. På kort sikt medför detta ofta betydande kostnader som minskar företagets omedelbara vinst. Konflikten mellan kapital och arbete framträder tydligt och kan endast lösas genom arbetarkollektivets bestämmanderätt över produktionen och produktionsmedlen. Arbetsmiljölagstiftningen genomsyras av samförstånd mellan arbetsgivare och arbetstagare, s. k. partssamverkan. I ett visst läge i samhällsutvecklingen där arbetarklassen och dess förbundna ännu inte kan erövra produktionsmedlen kan en sådan partssamverkan vara att föredra framför arbetsköparnas diktatur, men i såväl borgerliga som socialdemokratiska dokument förefaller partssamverkan ha blivit ett mål och slutstadium. För arbetarrörelsen är detta förkastligt, vilseledande och skadligt. Arbetsgivarna representerar några tiotusental kapitalister i som lever gott medan arbetstagarna är fem miljoner och drabbas av arbetets risker. Hur kan arbetsgivarpartens intressen få likställas med de arbetandes? Ett sådant språkbruk och en sådan praktik är kapitulation. Denna motion ger de socialdemokratiska riksdagsledamöterna möjlighet att stödja de arbetandes intressen gentemot kapitalägarnas i en rad yrkanden. Därför upprepar vi många tidigare framförda krav, ty de förstärker den arbetande klassens inflytande på bekostnad av den kapitalägande klassens intressen. Arbetsmiljön genomgick i inga större förbättringar under 1950och 1960-talen trots den intensiva industriella utvecklingen och en allmän standardförbättring. Snarare tillkom en lång rad risker och speciellt kroniska, invalidiserande dödande sjukdomar som bröt ut . Kunskaperna om dessa risker fanns men användes inte för att förebygga sjukdomarna; i stället förnekades och bagatelliserades riskerna av kapital 1 1984/85. ägarna och deras experter. Arbetsmiljökrav spelade en framträdande roll i det intensifierade motståndet mot utsvettning och förlegade arbetsformer i de stora strejkerna . I centrum för arbetsmiljökraven stod frågor om arbetstempot, olycksfallsriskerna, asbest och lösningsmedel. Vpk och fackföreningsrörelsen krävde att skulle besluta om säkrare arbetsmijlö genom minskad skiftgång, ökat inflytande över arbetsformerna, längre pauser, säkra gränsvärden, arbetstagarmajoritet i skyddskommittéer och därmed över företagshälsovården, utökade resurser för arbetsmiljöforskningen, medel för egna forskningsresurser inom fackföreningarna, kraftfullare arbetsmiljölagstiftning och en förstärkt yrkesinspektion samt förbättrad arbetsskadeförsäkring. Många steg i riktning mot en bättre arbetsmiljö har tagits , dels genom förbättrad arbetsmiljölagstiftning, dels genom avtal. Genomgående har emellertid riksdagsmajoriteterna varit de sista att acceptera förbättringarna, och vpk har tvingats upprepa kraven innan förbättringarna slutligen genomförts. Det visar dels att riksdagsledamöterna även de socialdemokratiska är bakåtsträvare, dels att vpk:s framförande av arbetarrörelsens avancerade krav leder till resultat. Skyddsombudens rätt att avbryta farligt arbete, som infördes , innebar ett begränsat men faktiskt maktmedel som gav tyngd åt skyddsombudens arbete och väsentligt har förbättrat arbetsmiljön. Arbetsmiljöolycksfallen har minskat med mer än hälften, asbest är förbjudet, de farliga lösningsmedlen har i stor utsträckning ersatts, veckovilan vid skiftgång har förlängts, skyddskommittéerna skall ha en majoritet från de anställda, skyddsombudsutbildningen är omfattande och forskningsresurserna starka. Inget av detta hade varit tänkbart utan fackföreningarnas och skyddsombudens intensiva bevakning av arbetsmiljön. 1984 var emellertid kapitalets och aktieägarnas profiter kollossala och regeringen hoppas på nyetableringar och nyinvesteringar. I det läget finns det anledning att öka insatserna för en fortsatt förbättring av arbetsmiljö, som är lättast att åstadkomma i samband med förnyelse av produktionsapparaten. Ett meningsfullt och riskfritt arbete skall vara en rättighet i ett högindustrialiserat samhälle. Det kan inte uppnås förrän de privata vinstintressena avskaffats, men fortsatta förbättringar kan genomdrivas. Det är inte produktivitet och ansvar som hotas genom ökade maktbefogenheter för de arbetande bara kapitalägarnas oinskränkta makt. Vpk upprepar i denna motion flera av de krav som avslagits av tidigare riksdagar. Dessa krav har kompletterats med nya. Vi fortsätter att föra fram angelägna arbetsmiljökrav såväl inom som utanför väggar tills missförhållandena undanröjs. tvingas även acceptera arbetarnas rättmätiga krav på en säker arbetsmiljö. På de större arbetsplatserna där facket är välorganiserat kan arbetsmil jon ofta vara bättre än yrkesinspektionens minimikrav. Lagstiftade minimikrav blir därför särskilt viktiga för den huvuddel av de arbetande som är anställd i småföretag och i viss utsträckning är oorganiserad. Lagstiftning och andra förordningar kan endast stadfästas genom riksdagsbeslut som blir giltiga över hela landet och för alla typer av arbetsplatser. Riksdagsbeslut kan innebära att de mer avancerade krav som tillgodosetts genom framgångsrik kamp i kraftfulla fackföreningar utvidgas till att gälla hela det arbetande kollektivet, vilket således visat på en rad områden. I motionen behandlas risker och riskbekämpning, myndigheter, lagar, företagshälsovård, yrkesmedicinska kliniker och forskning inom arbetsmiljön. Olycksfall och sanktioner vid arbetsmiljöbrott Olycksfallen med dödlig utgång har minskat, men fortfarande dör mer än 100 människor i arbetet, och totala antalet olycksfall ligger fortfarande omkring 100 000 . Det finns ett klart visat samband mellan ackordsarbete och allvarliga olyckor. Antalet minskade i gruvorna och skogen efter de stora strejkerna då tidlön infördes i stor utsträckning. Det är således ett självklart krav att fackföreningen skall ha rätt att förbjuda prestationsersättning i arbete som är förenat med olycksfallsrisker. och har avvisat detta krav med hänvisning till att det står i strid med arbetsmiljölagstiftningens grundläggande princip om samverkan mellan parterna. Kravet innebär onekligen en viss inskränkning i arbetsgivarnas makt. Man måste således välja mellan att stödja fackföreningsrörelsen i denna fråga eller SAF. Vpk har krävt att arbetsmiljöbrott skall beivras i full utsträckning och redovisas lätt överskådligt. Riksåklagaren och har genomfört kursverksamhet avseende arbetsmiljölagstiftning och utredning av arbetsmiljöbrott. Enligt socialutskottets betänkande 1983/84:29 föreföll det kursorganisatörerna som om utbildningen lett till en högre ambitionsnivå och en klar kvalitetsförbättring beträffande utredningarna. Utskottet fann detta mycket tillfredsställande. Fr. o. m. upprättas en särskild statistik över polisanmälda arbetsolyckor och arbetsmiljöbrott. Enligt dömdes fem ansvariga till böter i domstol. Är utskottet, riksåklagaren och fortfarande lika tillfredsställda med resultaten av utbildningen och aktiviteten för att fastställa ansvarsförhållandena vid svåra arbetsolyckor? Anser utskottets majoritet att fem bötesstraff förefaller riktigt när mer än 100 människor dog och 10 000-tals skadades 1983? Det förefaller synnerligen troligt att arbetsgivarna försvårar utredningarna och att åklagarmyndighetena uppfattar den berömda partssamverkan som att arbetsgivare och arbetstagare också skall likställas när det gäller ansvaret för säkerheten. En förutsättningslös utredning måste tillsättas för att kartlägga orsakerna till att så få och lindriga straff utdelats. Denna utredning bör självfallet inte företas av polis- och åklagarmyndigheten själv. De kemiska riskerna är delvis kända , men den starka utbyggnaden av den kemiska industrin har mångdubblat riskerna. Klassiska exempel på kemiska risker i arbetsmiljön är bly- och kvicksilverförgiftning liksom silikos (stendammslunga), som beskrevs i av . Likafullt är dessa klassiska risker utbredda på de svenska arbetsplatserna! Kunskap och forskning räcker inte. Det krävs fortsatt aktiv kamp för en god arbetsmiljö. De kemiska ämnenas akuta effekter är relativt välkända men däremot inte de kroniska. 1970-talets arbetsmiljölarm har huvudsakligen gällt kroniska effekter, speciellt cancer. Exempel är asbest, vinylklorid, kromater, vissa bekämpningsmedel och arsenik. Även andra kroniska effekter som hjärnskada och hjärtsjukdom har visats i överfrekvens bland lösningmedels- resp. dynamitarbetare. har allt fler studier ägnats påverkan av fortplantingsorganen och ärftligheten. Överfrekvens av missfall, fosterskador, sterilitet och kromosomförändringar har visats på olika arbetsplatser med kemisk exposition. Det är uppenbart att kartläggningen av de kemiska ämnenas kroniska effekter bara har börjat. Ju fortare denna kunskap vinns, desto färre blir skadade om företagen tvingas eliminera expositionen. Krav måste således ställas dels på skadetestning innan produkter tillverkas för försäljning , dels på låga hygieniska gränsvärden med säkerhetsmarginaler till lägsta kända skadliga effekt och hög beredskap för utvärdering av akuta och kroniska effekter. Vpk har i riksdagsmotioner i en rad år framfört krav på förhandsgranskning. m. fl. instanser har då ansett att resurserna varit otillräckliga för att anta ett sådant system. Regeringen tillsatte kemikommissionen, med uppgift att bl. a. se över den nuvarande kemikaliekontrollen. Beträffande förhandsgranskning har kemikommissionen lagt fram förslag som är ett steg i rätt riktning. Inom EG ställs krav på tillverkare och importörer att de skall redovisa minst den dokumentation som anges i MPD-system. ger viktigt underlag för en första bedömning av de möjliga riskerna med ett ämne. Men att ställa lägre krav på de ämnen som kommer att vara nya i , men gamla och ej förhandsgranskade inom EG, vore att förta de viktiga effekter som detta nya system kan ge. förslag är allt för defensivt. Man bör alltså ha lika höga krav på alla ämnen som är nya för , dvs. betänkandets "nivå nr 1. Betänkandets förslag om en så fullständig anpassning till EG att man antar samma regler om undantag är lika defensivt. bör i likhet med vissa andra länder ställa krav på polymerer och s. k. mellanprodukter som man gör på övriga ämnen. Inte heller en nedre volymgräns är bra. Ett bättre system än i föreliggande förslag vore att utgå från den typ av faroklassbedömning som används vid indelningen av hälsofarliga varor. Förhandsgranskningen av ämnen i stället för av produkter ger sämre möjligheter att ta hänsyn till kombinationseffekter och synergistiska effekter. Ett sätt att avhjälpa denna brist kan vara att med hjälp av vunna erfarenheter ringa in de grupper av ämnen som i en komposition kan förväntas ge risker för människor och i miljön. Många har omvittnat hur kemikoncerner och industrin förhindrat uppbyggnaden av ett produktregister. Företrädare för industrin har upprepade gånger uppvaktat regeringen i den här frågan. Det verkar ha gett resultat. Ingen av de borgerliga regeringarna har velat fatta de beslut som skulle behövas för att skapa klarhet så att arbetet med registret kan ta fart. [Hur gick det med arbetsmiljölagen? : en studie av arbetsmiljön under de borgerliga regeringarnas tid (s) 1982.] måste de gångna årens försummelser och eftergifter rättas till. Men detta kan bara ske genom starkt skärpta krav på registeruppbyggnaden och genom att visa att det behövs resurser för genomförandet. Industrins representanter kommer självfallet att kämpa emot som under de borgerliga regeringarnas tid. Skillnaden är att det nu finns en politisk arbetarmajoritet som kan genomföra de förbättringar som framför allt facket och skyddsombudet länge krävt. Det behövs ett s. k. fullständigt produktregister. Fördelarna är uppenbara: genom en fullständig deklarationsskyldighet får man fram de uppgifter som behövs för tillsynen, men då måste såväl hälso- som miljöfarliga egenskaper redovisas. Importörer och deras utländska leverantörer påstår att en del produkter skulle undandras den svenska marknaden om ett fullständigt register upprättas. Kommentaren måste bli att detta i så fall är ett bidrag som minskar kemikalieanvändningen i landet. 1 * 1984/85. kemibolagens påstående ett grovt försök att skrämma regering, partier och myndigheter på defensiven. Aldrig har det genomförts reformer på arbetsmiljö- eller miljövårdens område utan att kemikoncernerna har försökt att hindra dem. Så sker även nu men kemikommissionen måste sätta omsorgen om människors hälsa och miljön före de privata industriintressena. Öppenheten är ett annat starkt krav från skyddsombud och miljörörelse. Detta beskrivs tydligt i ovan citerade socialdemokratiska skrift och av LO:s representanter i olika organ. Ett fullständigt produktregister öppet för insyn innebär klara fördelar för tillsynsmyndigheter, skyddsombud, miljöorganisationer m. fl. För tillverkare och importörer kan det komma att innebära något minskade vinster. Beträffande kemiföretagens vinster finns det exempel som tyder på god betalförmåga. Det borde förnuftsmässigt vara en god PR-satsning att visa upp en öppnare attityd från industrins sida när det gäller så livsviktiga frågor som skyddet av människor och miljö. Men i stället hävdar tillverkarna att brister i sekretessen hotar företagens existens. Detta verkar inte trovärdigt. Ett mycket stort antal ämnen och produkter är patentskyddade. Stora kemiföretag i och söker t. ex. patent via . Det är t. o. m. mycket populärt för de stora företagsjättarna att söka skydd i många länder . För de företag som avstår från att patentskydda sina varor måste risken att drabbas av den fria konkurrensen vara mycket stor. Kemikontorets egna representanter uppger att analysinstrumenten förbättrats hundrafalt jämfört med . Det betyder att en konkurrent i vilket fall som helst lätt tar reda på vad en kemisk produkt innehåller. Det torde med andra ord vara enkelt att plagiera en produktreceptur som inte är patentskyddad. Hemlighetsmakeriet verkar ha andra motiv än att företagens existens är hotad. Skyddet för människa och miljö är ett samhällsintresse som måste väga tyngre än tillverkarnas ovilja till öppen information om kemiska ämnen och produkter. Det är att privatekonomiska intressen får vika i denna fråga. Inställningen till sekretessfrågorna måste präglas av samhällets intresse av demokrati och fullständig öppenhet. Det måste vara en självklarhet att t. ex. skyddsombuden har en direkt tillgång till registeruppgifter. Samma möjligheter kan ges andra medborgare. Tillgången på denna information är också viktig för massmedias bevakning. Den tidigare nämnda kemikommissionen har tvärtom föreslagit försämringar informationsmässigt. En bättre utgångspunkt vore att betrakta alla uppgifter i produktregistret som offentliga. Om en tillverkare trots patent skydd anser att det finns särskilda motiv att hemlighålla uppgifter om en kemisk produkt så skall denne kunna ansöka om att frågan prövas i varje särskilt fall av ansvarig myndighet. Att stoppa meddelarfriheten för registret med hjälp av tystnadspliktsregler är oförsvarligt. Det innebär ett mycket allvarligt steg som inskränker demokratin. Många grupper har haft förväntningar på att en utredning skulle gå i spetsen för öppenhet i viktiga informationsfrågor. tar steg tillbaka om den skulle besluta i enlighet med kemikommissionens förslag. Trots att regeringen i vår lägger fram en proposition i dessa frågor finner vpk det angeläget att markera sina i kommissionen framförda förslag i detta arbetsmiljösammanhang. Efter många års krav på dokumentation till den hygieniska gränsvärdeslistan har detta delvis börjat tillgodoses. Det vetenskapliga underlaget för samband mellan exposition och effekt utarbetas av såväl en nordisk som en svensk dokumentationsgrupp. Därav följer emellertid inte vilka koncentrationer som skall godkännas, och de slutliga argument som används för gränsvärdessättning är inte offentligt tillgängliga. Den största bristen är emellertid att flera av gränsvärdena är satta så att skadliga effekter kan förutses inträffa, och i inget gränsvärde tillämpas någon avgörande säkerhetsfaktor! Orsaken till detta har avslöjats vara de förhandlingar som förs med om lämpligt gränsvärde. Listan fastställs sedan av arbetarskyddsstyrelsens styrelse, och bl. a. detta förhållande reser krav på kvalificerad majoritet av arbetstagarrepresentanter i styrelsen. Målsättningen för arbetarskyddsstyrelsen och dess föreskrifter måste vara en riskfri arbetsmiljö utan hänsyn till företagens profiter. och har hoppats att vpk:s krav på säkerhetsmarginaler vid gränsvärdessättningen skulle "uppmärksammas av arbetarskyddsstyrelsen. Detta har inte skett och kommer inte att ske förrän regeringen och uttalar att säkerhetsmarginaler skall tillämpas. Rådande praxis är att väga samman lägsta kända skadenivå med tekniska och ekonomiska överväganden. Vpk kräver att denna praxis bryts och att uttalade säkerhetsmarginaler till lägsta skadenivå tillämpas och redovisas. och har avslagit vpk :s krav på säkrare gränsvärden och förlitat sig på att arbetarskyddsverkets styrelse tillgodoser säkerhetskraven. Efter senaste revisionen är t. ex. gränsvärdet för arsenik /m3. I cancerkommitténs betänkande (SOU 1984:67) klargörs emellertid att av tidigare epidemiologiska undersökningar kan bedömas, att en förhöjd risk följer av arbete vid arsenik/m3 luft under . Arseniknivån vid rostugnsarbete vid uppskattas till /m3, dvs. under gällande gränsvärde. Det är uppenbart att gränsvärdet satts efter rådande förhållanden i snarare än för att garantera en riskfri arbetsmiljö. Detta stärker vpk:s hävdande att inga säkerhetsmarginaler tillämpas och att gränsvärdessättningen påverkas av arbetsgivarnas inflytande. Detta borde inte accepteras av socialutskottet, som bör medge sin felbedömning av förtroendet för gränsvärdessättningens praktik och förorda säkerhetsmarginaler av den typ som tillämpas för tillsatsämnen till livsmedel. har olika kemiska ämnens fosterskadliga effekter uppmärksammats. Fosterskador kan uppkomma antingen genom att mannens spermier eller kvinnans äggceller påverkas eller genom direkt påverkan på fostret. Det måste vara ett framträdande krav att inga sådana risker accepteras och att gränsvärdena då skall ha särskilt stora säkerhetsmarginaler. Ingen diskriminering får ske, t. ex. genom att förbjuda kvinnor att arbeta i sådana riskmiljöer, vilket föreslagits, eftersom det medför att fertila kvinnor dvs. kvinnor mellan utestängs från vissa arbeten. Upptag av riskämnet måste i stället minimeras med tekniska åtgärder. Innan dessa krav tillgodosetts är det ett oavvisligt krav att kvinnor som planerar graviditet eller blivit gravida omplaceras utan löneförlust om inte riskfrihet från arbetsmiljön kan garanteras. F. n. kan detta endast ske vid blyexponering. Arbetarskyddsstyrelsen bör publicera en lista över alla ämnen som misstänks medföra risker för graviditetsstörningar och fosterskador och inte bara allmänt beröra frågeställningen, som skett i senaste versionen av gränsvärdesföreskriften. instämde i stort i vpk:s bedömning i sitt utlåtande , och arbetsmarknadsministern vill prioritera forskning inom området (prop. 1984/85:100, bil 12). Detta är välkommet, men vpk:s krav innebär ytterligare förbättringar och upprepas därför. Sjuka byggnader och miljörisker Dagissjuka, kontorssjuka eller hussjuka är nya sjukdomsbegrepp som blivit aktuella och som i engelskspråkig litteratur kallas sick-building-syndrome. Gemensamt är att många som arbetar i främst nybyggda hus besväras av hudutslag, irritation i slemhinnor, huvudvärk, yrsel m. m. Bakom dessa symtom finns många skilda anledningar. Vid utredningar av daghem, pensionärshem, kontorsbyggnader och villor har omfattande byggfusk avslöjats som resulterat i mögel- och bakterieangrepp. Olämpliga ventilationsanläggningar har installerats, byggnadsmaterial som ännu varit nyimpregnerat eller fuktigt har monterats, bakteriebefrämjande golvspackel och hälsofarliga lacker har använts. klaringen till denna försämring av luftkvaliteten i arbetslokaler och bostadshus tycks vara bristande kunskap att klara de ökade isoleringskraven för energibesparing fr. o. m. 1975 och en strävan till snabba vinster på byggnationen. Dessa förhållanden måste noga penetreras inför utfärdandet av Byggnorm 85 så att de förhindras i det fortsatta byggandet. De medicinska utredningsresurserna visar sig vara synnerligen magra när sjuka byggnader skall utredas, dels därför att det endast finns ett fåtal tjänster för bostadshygien vid statens miljömedicinska laboratorium, som är den centrala forskningsinstansen, dels därför att landstingen inte byggt upp sina miljömedicinska enheter efter avvecklingen av länsläkarverksamheten. Miljöfrågorna får nu mindre uppmärksamhet än tidigare, och beredskapen inför miljöhot är låg. Flertalet landsting saknar full ersättning för de tidigare, i sig otillräckliga, länsläkarna, och medborgarna står därmed utan tillfredsställande utredningsresurser för epidemier, katastrofer orsakade av förorenat vatten, matförgiftningar eller dålig bostadshygien. Detta står i strid med intentionerna i hälso- och sjukvårdslagen, och landstingen måste lagstiftningsmässigt tvingas införa miljömedicinska enheter och ta sitt miljömedicinska ansvar. Vpk kräver att den bostadshygieniska sektionen inom SML förstärks kraftigt och att miljömedicinska enheter inrättas omgående inom samtliga landsting och att dessa får kompetens att utreda bl. a. kemiska och mikrobiologiska risker från byggnadsmaterial och ventilation i arbetslokaler och bostäder. Fysikaliska risker och dataarbete De fysikaliska yrkesriskerna har stått mindre i rampljuset men är likafullt allvarliga. Hit hör bl. a. radioaktiv strålning, som är en påtaglig risk för kärnkraftsarbetare, röntgenpersonal m. fl. Kunskaperna om riskerna med olika former av icke-joniserande (icke-radioaktiv) strålning är bristfälliga. Buller är en välkänd riskfaktor, och bullernivån i svensk industri anses ha ökat på grund av allt större och snabbare maskiner. Bullerbekämpning är i allmänhet relativt lätt att åstadkomma men kostsam, och här finns en belysande motsättning mellan kapitalägarnas profitintressen och riskerna för de arbetande. Den medicinska forskningen talar för att (A) bör vara högsta tillåtna bullernivå. Dålig belysning kan vara en olycksfallsrisk och en viktig komfortfaktor. De fysikaliska riskerna är utredda och kända i betydligt större utsträckning än de kemiska men knappast bättre kontrollerade eller eliminerade. Det finns en tendens att bagatellisera dessa riskfaktorer, vilket är oacceptabelt från de arbetandes synpunkt. Datoriseringen ökar snabbt och innebär stora tekniska framsteg. Ökad användning av datorer innebär för många yrkesgrupper mindre fysisk belastning, bättre kemisk arbetsmiljö och stimulerande arbetsuppgifter. Å andra sidan kan omväxlande arbetsuppgifter och hantverksskicklighet försvinna, övervakningsarbeten riskerar att bli monotona och nya arbetsmiljörisker kan befaras. Dataterminalen ställer stora krav på synen. En hel del av de nya problemen måste lösas lokalt med stor lyhördhet för uppfattningar från de anställda som får förändrade arbetsvillkor. Tillräcklig utbildning och omställningstid måste tillgodoses. Arbetarskyddsfonden och andra forskningsinstanser har anslagit stora summor till studier av ny teknik inkl. robotisering och datorisering, men vilken myndighet har ett övergripande ansvar för att följa datoriseringens följder?