mot · G702502 · 1984-01-16 00:00:00 — m. fl. Samhällets vägkostnader stiger ständigt främst på grund av en växande tung landsvägstrafik. Sedan axel- och boggietrycket höjdes från 8/12 till 10/16 har enligt i huvudsak inga åtgärder för höjd bärighet vidtagits. Denna höjning av trycket på vägarna ansågs medföra stora kostnadsbesparingar för näringslivet. Kostnadshöjningarna för samhället oroade man sig tydligen mindre för. Man litade till frivilliga insatser från transportörerna, men lastbilsekipagen blev inte mycket lättare härav. Tvärtom har utvecklingen visat på en omfattande överlastning liksom andra överträdelser av trafiksäkerhetsreglerna. S. k. svartåkning, oftast betingad av de lättnader i tillståndsprövningen som genomfördes under de borgerliga regeringsåren, är också en orsak till olaglig trafik. De belagda vägarna där den mesta trafiken förekommer är kraftigt sönderkörda, ett förhållande som kan upptäckas med blotta ögat, men vilket även rent vetenskapligt bekräftats av en s. k. beläggningsinventering som visar att uppåt av dessa vägar har oacceptabla skador. Självklart är det angeläget att restaurera dessa vägar, men frågan är om skadorna gått alltför långt. Om detta säger bl. a. i sin anslagsframställning: På kort sikt uppstår det ökade ojämnheter, ökat spårdjup samt ökat antal krackeleringsskador på framför allt lågtrafikerade belagda vägar. På medför det ökade slitaget på underliggande bär- och förstärkningslager att ovan beskrivna skador kommer att öka i antal samt vara mer omfattande. Dessa förhållanden ökar givetvis även olycksriskerna. visar aktuell utveckling och prognoser att den tunga lastbilstrafiken ökar. Från industrins sida reses f. ö. nya krav på höjt axel- och boggietryck, med hänvisning till tillgången på ny fordonsteknik med större kapacitet som anses kunna sänka transportkostnaderna. Detta är läget då vi kan notera att våra järnvägar har en betydande överkapacitet - enligt SJ:s egna beräkningar uppåt då det gäller infrastrukturen. Från samhällsekonomisk synpunkt men även med tanke på vägkostnadernas direkta belastning på statens budget borde det vara högst angeläget att genom en målmedveten politik uppnå ett ökat utnyttjande av järnvägens överkapacitet. Med mera resoluta grepp då det gäller utvecklandet av samtrafiken bil/järnväg och genom byggande av flera industrispår kunde en viss ökning av järnvägsutnyttjandet ske. Varför används då inte järnvägen mer än vad som sker för långväga, tunga transporter? Förklaringen är knappast entydig, men den avgörande orsaken sammanhänger med att praktiskt taget hela samhället inkl. samhällsplaneringen styrts av bilindustrins och bilismens enorma expansion, särskilt efter . Den transportmodell vi fått är inspirerad av de industrisektorer som är knutna till bilen. Det har gällt att säkra branschens lönsamhetsutveckling och inom den målsättningsramen skapa ekonomisk rationalitet. Samhällsekonomiska eller sociala sammanhang har inte beaktats. Utan tvivel finns också ett samband mellan nyssnämnda förhållande och det snedvridna betalningsansvar som kännetecknar järnvägstrafiken gentemot vägtrafiken. SJ måste exempelvis i sina kalkyler räkna med att betala hela infrastrukturkostnaden inkl. dess avskrivning till återanskaffningsvärdet (banan och övrig utrustning). Väginvesteringar avskrivs och den tunga lastbilstrafiken betalar icke tillnärmelsevis kostnaderna för ens slitage, säkerhetsbevakning osv. på vägarna och ännu mindre ränta på nedlagt kapital. De lättare fordonen, personbilarna som åstadkommer ringa slitage, betalar f. ö. förhållandevis mer. Ännu mindre betalar den tunga landsvägstrafiken om man i kostnadsposten räknar med miljöförsämringen den bidrar till, exempelvis genom ett omfattande utsläpp av dieselavgaser, vilka anses kunna ge upphov till negativa hälsoeffekter, t. ex. genom ökning av cancerrisken. Dieselavgaser från trafiken bidrar i hög grad till utsläpp av svaveldioxid och kväveoxider, av vilka de sistnämnda om ett tiotal år anses betyda mest för försurningen. Här spelar lastbilar och bussar en dominerande roll. En enda långtradare släpper ut lika mycket kväveoxider som ett tjugotal bensindrivna personbilar. Försurningsskadorna på skogen tenderar att få en katastrofal utbredning om inte bestämda motåtgärder vidtas. De skärpta åtgärderna vad gäller avgaskrav inriktar sig mest mot bensindrivna personbilar. Detta löser inte problemet, eftersom de största problemen uppkommer genom utsläpp från tunga dieseldrivna fordon. Det är också känt att de tekniska möjligheterna att minska kväveoxidutsläppen från tunga dieselmotorer är små och medför ökad bränsleförbrukning. En överflyttning av tunga långväga transporter från lastbil till järnväg är en högst nödvändig åtgärd för att minska försurningen, inte bara i utan naturligtvis även i övriga , eftersom en stor del av just kvävenedfallet i vårt land kommer från utsläpp från tung lastbilstrafik i . När det gäller energiåtgången är järnvägen mycket sparsam beroende i första hand på det låga friktionsmotståndet stålhjul mot stålräls, och det beräknas att energiförbrukningen i genomsnitt för SJ:s godstransporter bara är en sjundedel av lastbilarnas. Energibesparingen innebär också en oljebesparing, vilken förstärks av det förhållandet att våra järnvägar är i stor utsträckning elektrifierade. Om man verkligen vill uppnå en bättre resurshushållning, en effektivare trafikekonomi och skapa en bättre miljö, måste man finna metoder att minska den tunga långväga landsvägstrafiken och öka användningen av järnväg. Metoderna kan variera, men främst synes det vara angeläget att ändra SJ:s betalningsansvar för infrastrukturen till en vägtrafikmodell innebärande att kostnaderna för den grundläggande infrastrukturen i järnvägsnätet avlyfts från SJ och avlöses av en trafikberoende avgiftsbeläggning baserad på nyttjandegraden av infrastrukturen. Härigenom skulle SJ få i stort sett samma utgångsläge som konkurrenterna på landsvägen. Detta skulle i sin tur stimulera till en önskvärd ökad användning av järnvägen givetvis i kombination med lastbilarna. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i denna motion anförts om åtgärder för ökad användning av järnvägen för tung långväga trafik. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)