mot · G7021821 · 1984-01-24 00:00:00 — Axel m. fl. Avskaffande av de kungliga privilegierna vid jakt De kungliga privilegierna för bedrivande av jakt har sina rötter långt ned i medeltiden. Sålunda stadgades det om förbud mot dödande och fångande av högvilt för gemene man, dock ej den som på frij Jacht är priviligierat, dvs. konungen och adeln. Denna djupt orättfärdiga ordning mildrades något genom en kunglig förordning av , vari rätten till jakt knöts till den jordägande rätten. Nästa steg i jaktens demokratisering inträffade , då olika arrendeformer började tillämpas. bedrivs jakten till större delen på arrenderade marker. Därigenom har jakten på älg blivit möjlig även för den icke jordägande delen av landets befolkning. För tiotusentals svenska jägare är höstens älgjakt årets stora händelse. Förberedelserna sker metodiskt och med stor omsorg. Lämplighetsprov i och teoretiska ämnen avläggs, där det gäller att uppnå godkända resultat för att få vara med när allvar stundar. behöver man inte vara kung, adelsman eller jordägare för att få jaga älg, förutsatt att man tillsammans med andra lyckas arrendera lämplig mark för ändamålet. Konkurrensen är stor. Det finns många jaktintresserade, väl kvalificerade för uppgiften, som ställs utan jaktmöjligheter på grund av brist på mark att arrendera. Desto mer upprörande är då det faktum att kungen disponerar svensk kronomark för att , på olika ställen i Syd- och bedriva den s. k. kungajakten på älg. Kungen borde, liksom hela den övriga skaran av älgjägare i , få nöja sig med en jaktmark, dimensionerad efter gängse normer och tillgången på älg. En sådan åtgärd skulle ge fler jaktintresserade möjlighet till arrende och älgjakt på de därmed frigjorda f. d. kungamarkerna. Alla svenska älgjägare får betala för sig. De som jagar på egen mark löser jaktkort, betalar jaktvårdsavgift och avgift till älgskadefonden. Den stora majoriteten älgjägare som är jordlösa och som därför arrenderar sin jaktmark betalar utöver dessa avgifter även arrendeavgift samt särskild avgift per nedlagt djur. Så icke kungen. Av gammal hävd har kungar jagat fritt på kronans marker. Den enda avgift som erläggs är en s. k. fällavgift till resp. länsstyrelse. Detta var kanske logiskt under det gamla feodalsamhällets tid, då kungen var utrustad med reell makt. Många utövade också sin makt mycket energiskt, vår historia berättar om en myckenhet av krig och örlog, emanerande från tron. Men , när kungamakten är ett minne blott, saknar detta jaktprivilegium täckning. Argumentet att denna orättvisa förmån vilar på gammal hävd och därför skall bestå är svagt och ohållbart. och på något område borde väl demokratin även komma vårt kungahus till del? Enligt vår uppfattning är jakten på älg ett lämpligt sådant område och vi föreslår därför att kungen i fortsättningen skall jaga på samma villkor som gäller för alla andra jägare, vilka arrenderar jaktmark av kronan (domänverket). Den ekonomiska merkostnad denna rättvisereform skulle medföra för konungen och hans hus, tror vi inte blir alltför betungande med tanke på inkomst och förmögenhet. En motion i samma ämne lades till 1978/. anförde då i sitt utlåtande (JoU 1977/80:24) att den tillsatta jaktoch viltvårdsberedningen bl. a. hade till uppgift att göra en allmän översyn av jaktförfattningarna. Utan vidare argumentation avstyrktes motionen, vilket förslag följdes av . Skälet till att motion i samma ämne ånyo läggs är, att denna fråga inte med ett ord berörs i den nu framlagda jakt- och viltvårdsberedningens betänkande. Eftersom vi anser denna fråga angelägen från demokrati- och rättvisesynpunkt hemställs 1. att beslutar upphäva det kungliga privilegiet avseende jakt, 2. att beslutar att de kungliga älgjaktsarealerna skall begränsas på sätt som föreslås i motionen. () () () ()