mot · G7021754 · 1984-01-24 00:00:00 — Motion 1983/84:1754 m. fl. Skolan är inte en skola för alla. Den garanterar inte alla barn likvärdiga möjligheter till utbildning. Samhällets sociala uppdelning bibehålls och förstärks i skolan. Barn från arbetarhem får genomsnittligt lägre betyg och går i mindre utsträckning än barn från tjänstemanna- och akademikerhem vidare till högre utbildning. Rätten till en likvärdig utbildning är också en fråga om resursfördelning. skiljer sig utbildningsstandarden från kommun till kommun vad gäller byggnader, skolmåltider, andelen lärarlösa lektioner, lärarnas genomsnittliga utbildningsbakgrund och tjänsteår osv. De skolor som missgynnas är i regel skolor i arbetarområden. De flesta familjer har fått känna av reallöneförsämringar. Det har lett till att ekonomin blivit en allt viktigare faktor för möjligheten till utbildning. Att ha en eller ett par ungdomar på gymnasiet kan bli en stor ekonomisk belastning för en familj. Att skolmåltider och visst material som används i undervisningen avgiftsbeläggs innebären än hårdare belastning. Utbildning är en fråga om kunskapsförmedling och fostran. Den kunskap som skolan ger skall fostra i demokratiska värderingar. Men den kunskap som skolan ger om arbetarrörelsens kamp för samhällsförändringar är bristfällig. Skolan brister också i att lära ut hur man deltar i och påverkar samhället. Skolan förhåller sig ofta passiv till samhällsdebatten och omstridda frågor. Eleverna ges inte redskapen att förstå och förändra samhället. Ungdomens sociala roll har genomgått stora förändringar. tiden mellan barn och vuxen, har förlängts. Det dröjer allt längre tills en ung människa får ett eget arbete och ekonomisk självständighet. Ungdomen har få samhälleliga uppgifter. Det skapas ett tomrum, som fylls ut av de kommersiella krafterna. Olika åldersgrupper isoleras från varann. Ungdomen har få direkta erfarenheter av produktionen och arbetslivet. Samhället har blivit alltmer svåröverskådligt. Ungdomen fostras allt mindre av föräldrar och skola och alltmer av kommersiella krafter och kamrater. Fostran i de kommersiella krafternas värderingar innebär långt ifrån alltid en demokratisk fostran. Egoism och våldsmentalitet förhärligas. Skolans passiva attityd till dessa värderingar förstärker dem. Vid sidan av skolans uppgift som kunskapsförmedlare har den också fungerat som samhällsbevarare. Länge fanns parellellskolesystemet, som innebar en sorts skola för arbetarklassens barn och en annan sorts skola för de bättre lottades barn. har vi en skola som formellt ger alla barn samma chans till utbildning, men fortfarande ser vi hur arbetarbarnen missgynnas, slås ut från skolan, drabbas av nedskärningspolitiken, väljer de kortare utbildningarna osv. Reellt har vi inte en skola för alla. Ungdomen är framtiden. Det innebär att skolan måste fostra eleverna till att leva, arbeta i och förändra samhället. Att ungdomen är en framtidsresurs innebär att dess utbildning är oerhört viktig. Ungdomen måste få kosta. Det som sparas in på . visar sig genom försämrade kunskaper och utslagning, och innebär det ökade kostnader för samhället. Skolan är avpolitiserad. Utbildningens utformning ligger långt utanför centrum för samhällsdebatten. Många av besluten över skolan har flyttats från politiken på olika nivåer till , kommunala tjänstemän osv. Utbildning är i högsta grad en politisk fråga. Därför måste viktiga beslut över skolan flyttas från tjänstemän till politiker. Ett sådant exempel är läroplanssupplementen. som utarbetas av SÖ och i mycket hög grad styr den dagliga undervisningen. De politiska besluten via läroplanen borde få större genomslagskraft för att skapa garantier för en demokratiskt styrd och likvärdig skola över hela landet. Behovet av läroplanssupplement skulle därigenom minska. Många elever går ut utan att ha basfärdigheter som att kunna läsa och skriva. Detta problem förvärras av nedskärningarna av skolans resurser. Skolan måste garanteras tillräckliga resurser för att kunna ge alla barn de grundläggande färdigheterna. Att kunna läsa och skriva är ett absolut måste för att ta del i samhällets demokratiska liv. Förändringarna i ungdomens sociala situation ställer större krav på skolan att ge kunskaper om samhälle och arbetsliv. Skolan måste gripa in och försvara grundläggande demokratiska värderingar. Teori och praktik skall förenas i skolan. En större andel praktik och studiebesök ger förutom inblick i arbetslivet en råd nya intryck som kan bearbetas i skolan. Teoretiska och praktiska kunskaper i förening ökar förståelsen av samhället. En förbättring av arbetarbarnens villkor i skolan måste till. Det krävs en garanti för en grundläggande utbildningsstandard och jämnare resursfördelning. Elevernas ekonomiska situation måste förbättras. Arbetarbarnens situation i skolan är också en fråga om utformningen av skolans sociala miljö. Arbetarbarnen får inte känna sig främmande i skolan. De kunskaper och erfarenheter som elever från arbetarhem har måste uppvärderas. Teori och praktik måste förenas i skolan, arbetarrörelsen och dess värderingar få större plats i undervisningen. Vid nästa omarbetning av lärarutbildningen bör arbetslivserfarenhet bli ett krav för antagning. Elevernas egen aktivitet i skolan måste stimuleras. aktivt stöd från skolan till elevfacklig organisering och elevfackligt engagemang, och till arbete med ideella organisationer i skolan. Skolan måste vara öppen för information och medverkan från fackliga, politiska och andra organisationer. Eleverna måste också ha möjlighet att direkt delta i undervisningens utformning. Egen aktivitet och eget ansvarstagande är en viktig del av den demokratiska fostran. är inte i verklig mening sammanhållen. Många elever går t.o. m. miste om de grundläggande basfärdigheterna i . Högstadiets tillval innebär en uppdelning som leder till att många elever går miste om kunskaper som ger ett försprång i gymnasiestudierna. De lokala tillvalen kan utformas relativt fritt. De varierar från skola till skola, vilket skapar problem för elever som flyttar till annan skola. Intagningen till gymnasiet på grundval av höstterminsbetyget i årskurs 9 har lokalt lett till än större uppdelning i nian. Den anpassade studiegången och utslagningen ur har inneburit att ett stort antal elever gått ut med ofullständiga betyg. Detta är ett hot mot den allmänna skolplikten. Det kan aldrig vara förenligt med att tala om "en skola för alla" att dra ned på skolans resurser. Ett flagrant exempel på detta motsatsförhållande är det beslut fattat om att inte ersätta kommunernas vikariekostnad för lärares första sjukdag i . I samband med införandet av de s. k. lärarlösa lektionerna i gymnasieskolan påpekades att lektioner utan lärare är ett pedagogiskt äventyr. Detsamma torde gälla för . Även i detta sammanhang är det otvivelaktigt så att de som framför allt drabbas av sådana ekonomiska åtstramningar är de elever som kommer från studieovana miljöer, dvs. främst barn till arbetare och lägre tjänstemän. För att hindra denna negativa utveckling bör de pengar som drogs in från kommunerna genom minskning av tilläggsbidraget motsvarande 161 milj. kr. återföras för bestridande av bl. a. kostnader för lärarvikarier i . Risken är annars att kommuner som t. ex. genom hög arbetslöshet befinner sig i en trängd ekonomisk situation inte kommer att anordna en pedagogiskt godtagbar undervisning vid lärares sjukfrånvaro. För att sörja för en god kvalitet i skolan är det också viktigt att personalen vidareutbildas. sådan skolutveckling sker måste eleverna tillförsäkras god lärarhandledd undervisning. Bidraget till lokal skolutveckling bör därför höjas med 3,9 milj. kr. till 192,7 milj. kr. I detta sammanhang vill vi peka på SÖ:s uppdrag att bedöma i vilken utsträckning och på vilka sätt erfarenheterna från de s. k. fristående skolorna kan överföras till det allmänna skolväsendet. Kostnaderna för detta experiment ter sig alltför höga mot bakgrund av det statsfinansiella läget och de brister som kräver ekonomiska åtaganden inom den allmänna skolan. föreslår därför att bidraget till , och de estniska skolorna utgår med sammanlagt 8 milj. kr. Statsbidraget till de sjutton statsbidragsberättigade s. k. fristående skolorna bör utgå med sammanlagt 8 milj. kr. Vi vill också erinra om vad vi anförde i samband med frågan om statsbidrag till de fristående skolorna, nämligen att stor restriktivitet skall iakttas när det gäller att ge fristående skolor statsbidrag. Vi föreslår också att till bidrag till svensk undervisning i utlandet m. m. för /85 anvisa ett förslagsanslag av 25,5 milj. kr. Praktisk arbetslivsorientering, prao, är ett värdefullt inslag i . En saxning av praoveckorna så att växelvis halva klassen är ute på prao och andra hälften följer den ordinarie undervisningen ger möjlighet för lärarna att följa eleverna ute på arbetsplatserna och på sätt skapa större förutsättningar för en god utvärdering och uppföljning av praon i undervisningen. Detta ger också möjlighet för de elever som undervisas i halvklass att arbeta i mindre grupper och få stödundervisning. Förslaget motsvarar en kostnad av 128 milj. kr. En i verklig mening sammanhållen grundskola måste innebära att alla former av nivågruppering tas bort. Det gäller tillval, allmän och särskild kurs och anpassad studiegång. För att motverka ämnessplittringen bör lärarna samverka över ämnesgränserna och lärarlag införas på fler skolor. I enlighet med vad vi ovan sagt kan vi inte biträda den tvåprocentiga nedskärningen på driftbidrag, motsvarande 194 milj. kr. I budgetpropositionen föreslås ett nytt system för intagningsprinciperna till gymnasieskolan. Förslaget innebär i stort framför allt att garantera ungdomar en utbildningsplats i gymnasieskolan. Det är i och för sig en bra viljeinriktning, men mot bakgrund av att förslaget innebär risker för stora grupper som av arbetsmarknadsskäl eller bristfällig tidigare utbildning kan komma att låsas ute av ett sådant regelsystem är vi inte beredda att bifalla propositionens förslag, utan yrkar avslag till detsamma. Problemet att alla ungdomar som söker till gymnasiet inte får plats bör man i stället åtgärda genom att möjliggöra att ytterligare 10000 intagningsplatser skapas på de grundskoleanknutna gymnasieutbildningarna. Ett reservationsanslag om 100 milj. kr. bör anslås till detta ändamål. På detta sätt slipper olika grupper spelas ut mot varandra. Gymnasieskolans roll i samhället måste ses mot bakgrund av utvecklingen i arbetslivet. Tekniken har omvandlat många yrken. Arbeten som tidigare krävde en gedigen yrkeserfarenhet och yrkeskunnande har automatiserats. Det arbetet har krävt allt mindre yrkeskunskaper medan det krävts alltmer kunskaper för att förstå hela produktionsprocessen. Den stigande arbetslösheten har också påverkat skolan. För många ungdomar har skolan blivit utbildning i stället för ett arbete och inte utbildning för ett arbete. Många ungdomar får aldrig arbeta i det yrke de utbildat sig till. Följden har blivit att skolan alltmer kommit att bli en förvaringsplats för arbetslös ungdom. Uppdelningen i teoretiska och praktiska linjer i gymnasieskolan speglar situationen i arbetslivet. Andelen samhällsorienterade ämnen är liten på de praktiska linjerna och andelen praktik på de teoretiska linjerna likaså. Ett fåtal får de tekniska och teoretiska kunskaperna att överblicka och styra produktions- och samhällsprocessen. Yrkeskunskaperna på de praktiska linjerna utarmas. Många av gymnasieskolans praktiska linjer har också inneburit en återvändsgränd för högskolestudier. Den gymnasiala lärlingsutbildningen är ett viktigt tillskott för utbildning i andra yrken än de gymnasieskolans yrkeslinjer utbildar till. Samhället måste ta ansvar för att lärlingsutbildningen blir god och allsidig. För lärlingsutbildningen bör lokala utbildningsplaner göras upp som garanterar eleverna samhällsorientering, kunskaper om arbetsmiljö och fackföreningar, yrkesteknik och yrkespraktik. Synen på utbildning som en investering för framtiden ställer krav på en god kvalitet. Denna kvalitet har undergrävts av de lärarlösa lektionerna. De måste därför tas bort, utan att pengar tas från områden som på annat sätt går ut över utbildningens kvalitet. Användandet av förstärkningsresursen till att ta bort lärarlösa lektioner går ut över andra viktiga områden som ttf-timmar, frivillig läxläsning och stödundervisning. Skolan måste gripa in och motverka utarmningen av arbetslivet. Kunskaper om samhället och produktionen skall vara allas tillgång och inte fåtalets privilegium. Så långt som möjligt måste skolan ge dessa kunskaper till alla elever. Införandet av svenska och samhällskunskap som obligatoriska ämnen på yrkeslinjer är ett första steg i rätt riktning. Även gymnasieskolan måste bli sammanhållen. En god studieförberedelse såväl som yrkesutbildning bör finnas på alla utbildningslinjer. Gymnasieskolan skall inte innehålla några återvändsgränder. Alla linjer måste ge behörighet för högskolestudier. Gymnasieskolans ekonomiska resurser måste återställas. Avgiftsbeläggning av skolmat, läromedel o.s.v. bör förbjudas. Med hänvisning till vad som anförts ovan och med ändring i proposition 1983/84:100 föreslås 1. att under bil. 10 , Bil. Bidrag till driften av grundskolor m. m. beslutar anvisa ytterligare , 2. att under bil. 10 , B 12. Bidrag till svensk undervisning i utlandet m. m. för /85 beslutar anvisa ett förslagsanslag av . 3. att beslutar att helt ta bort systemet med s. k. självstudietimmar på gymnasieskolan och för detta anvisar ett tilläggsanslag av . 10 , B 17. Bidrag till driften av gymnasieskolor, 4. att under bil. Bidrag till driften av gymnasieskolor, beslutar anslå ett reservationsanslag av . för att möjliggöra ytterligare 10000 intagningsplatser inom de grundskoleanknutna gymnasieutbildningarna. (vpk) (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)