mot · G7022716 · 1984-03-28 00:00:00 — Motion 1983/84:2716 Förslag till ändringar i förköpslagen (1967:868) m. m. 1983/84:141) Den i regeringens proposition föreslagna utvidgningen av förköpsrätten innebär i praktiken att förköpsrätt kan föreligga i de flesta fall där fastigheter omsätts på öppna marknaden. Ett så långtgående ingripande från samhällets sida i enskilda fastighetsägares rätt att bestämma över sin egendom är främmande för det system som rått i . Ur samhällets synpunkt föreligger inte heller något behov av en så omfattande förköpsrätt. Härtill kommer, att utvidgningen av förköpsrätten med säkerhet kan förutses medföra mycket stora kostnader och byråkrati och krångel vid kommunernas, domstolarnas och andra myndigheters handläggning av förköpsärendena. Detta står direkt i strid med strävanden från alla partier att minska kostnaderna i den offentliga sektorn och utrymmet för krångel och byråkrati. Allt talar för att den kommunala förköpsrätten bör begränsas till speciella fall, där mycket starka och klart dokumenterade allmänna intressen föreligger. Förköp till fast egendom som behövs för friluftsliv Friluftslivet i grundas i allt väsentligt på allemansrätten, i vissa fall kompletterad med frivilliga överenskommelser med markägarna och med förordnanden om naturreservat eller naturvårdsområde. Friluftslivets intressen är nästan aldrig så dominerande att de motiverar att det allmänna övertar hela äganderätten till en fastighet. Friluftslivet kan bedrivas tillsammans med jord- och skogsbruket. I de enstaka fall där övertagande av äganderätten kan vara motiverat kan syftet uppnås genom frivilliga köp eller expropriation. Förköp av fast egendom som är värdefull ur kulturhistorisk eller miljömässig synpunkt Kulturminnesvården i befinner sig i ett krisläge. Kostnaderna för kulturminnesvården blir alltmer betungande. I praktiken måste kulturminnesvården i allt större utsträckning lita till frivilliga insatser från privata ägare. Så sker också. Endast en mycket ringa del av allt det arbete och de kostnader som nedläggs i för vården av arvet av skyddsvärda kulturmiljöer utförs av det allmänna. Resultaten inom kulturminnesvården beror i allt väsentligt av enskilda ägares och brukares frivilliga insatser. Förslaget om införandet av en förköpsrätt för kulturhistoriskt värdefulla miljöer är mot denna bakgrund helt oacceptabelt och oförenligt med samhällets intresse i övrigt beträffande kulturminnesvården. Det absolut viktigaste är att det allmänna skapar förutsättningar som stimulerar enskilda ägare och brukare att frivilligt göra insatser för kulturminnesvården och miljövården. Förköpsrätten skulle komma att omfatta byggnader och miljöer på vilka enskilda personer nedlagt stora kostnader och arbete utan tanke på ekonomisk lönsamhet. Möjligheterna för ägaren att bestämma om vem som skall överta den vårdade byggnaden eller miljön utgör en väsentlig och avgörande drivkraft för sådana frivilliga insatser. Det kan förutses att dessa för samhället helt nödvändiga frivilliga insatser i mycket stor utsträckning bortfaller om ägarna genom införandet av en förköpsrätt ej längre har möjlighet att förutse och bestämma över sin egendoms framtid. Införandet av en förköpsrätt för kulturhistoriskt och miljömässigt intressanta fastigheter skulle bli till mycket stor skada för kulturminnesvården och därtill hörande miljöer i . finns i allmän ägo alltför många vanvårdade byggnader och miljöer. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att avslår proposition 1983/84:141, 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om förköp av mark som behövs för friluftsliv, 3. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om förköp av fast egendom som är värdefull ur kulturhistorisk eller miljömässig synpunkt.