mot · G7022640 · 1984-03-21 00:00:00 — 1983/84 2640 - 2645 m. fl. Industriell tillväxt och förnyelse (prop. 1983/84:135) Industripolitiken måste enligt uppfattning bygga på marknadsekonomi och frihandel. Bara med sådana förutsättningar kan den bidra till resursskapande och en innovationsvänlig samhällsmiljö. Marknadsekonomi är för liberaler den självklara grunden för samhället. Inget annat system ger beslutsfattarna och konsumenterna så god och direkt information om produktions- och avsättningsmöjligheterna. Inget annat system ger sådana signaler till var, när och hur framtida investeringar kan ge upphov till lönsam produktion. Inget annat system ger i sin mångfald ett sådant skydd mot felsatsningar. Planekonomi där ekonomiska beslut tas i administrativ ordning riskerar alltid att bli för sen, för mycket eller på annat sätt ineffektiv. Marknadsekonomin förutsätter att det finns konkurrens mellan fristående företag. Konkurrensbegränsningar av skilda slag måste därför motverkas. Av stor principiell betydelse är att kommuner och landsting avstår från att driva en egen näringspolitik med regionalt protektionistiska inslag. Tendenser till sådan utveckling har kunnat noteras i vissa kommuner och landsting. Vi anser att detta måste motverkas. Vi anser inte att det är genom minskad konkurrens de svenska företagen kan öka sin effektivitet. Om politiker och myndigheter genom olika former av administrativa regler och bestämmelser får delansvar i nästan allt nyföretagande leder det både till lägre konkurrens och dessutom till ytterligare byråkratisering av näringslivet. Fri etablering är en nödvändig förutsättning för marknadsekonomin. anser därför att förslag om näringstillstånd eller etableringskontroll måste avvisas som medel i den ekonomiska politiken. Vi kan därför inte acceptera t. ex. de förslag om näringtillstånd i vissa branscher som den s. k. föreslaget. I stället måste motåtgärder sättas in mot dem som missbrukar näringsfriheten. För att stärka marknadsekonomin är det nödvändigt att den allmänna ekonomiska politiken utformas med så generella medel som möjligt. Industriministern för ett resonemang inledningsvis som kan tolkas som om han stöder denna uppfattning. Men de förslag han sedan presenterar är nästan undantagslöst av starkt selektiv natur. kommer nedan att presentera sådana konkreta förslag som i motsats till regeringens faktiskt innebär generella lättnader i stället för fler selektiva bidrag. 1 1983/84. En väsentligt högre lönsamhet än den genomsnittliga för 1970-talet måste accepteras. I propositionen betonas enligt vår uppfattning alltför litet nödvändigheten av en permanent hög lönsamhet för såväl investeringar i forskning och utveckling som i andra former. Det handlar i stort inte om att göra investeringar lönsamma utan om att göra företag och hela produktionen lönsam. En väl fungerande marknad för riskkapital måste upprätthållas, vilket förutsätter stimulanser för hushållens aktiesparande. Regeringens förslag har där gått i precis motsatt riktning. Även inom lönepolitiken behövs förändringar till förmån för en mer differentierad lönestruktur för att åstadkomma den nödvändiga ökningen av industrisektorns storlek. Frihandel är och har varit basen för ett litet utlandsberoende land som . Utan ett sådant fritt utbyte mellan länderna skulle vårt välstånd vara avsevärt lägre. Konkurrensen på utlandsmarknaderna är ett fortgående effektivitets- och produktivitetshöjande inslag i den svenska ekonomin. har ett oroande inslag av protektionistiska tendenser kunnat noteras i vår omvärld. anser att det är av största vikt att på alla sätt försöker motverka sådana tendenser. Regeringen bör i alla internationella sammanhang aktivt verka för en fri internationell handel och slopande av allehanda handelshinder, även i fråga om de internationella kapitalrörelserna. De mindre och medelstora företagen är nödvändiga inslag i en liberal ekonomi. Många självständiga företag, med olika ägandeformer och stor geografisk spridning, ökar konsumenternas möjlighet att genom sitt köpval avgöra vilka varor och tjänster som skall produceras. Att ta vara på utvecklingskraften i de mindre företagen och stimulera påhittighet och nyföretagande är dessutom det effektivaste sättet både att minska arbetslösheten och bedriva en verkningsfull regionalpolitik. Antalet företag med färre än 200 anställda är ca 200 000, vartill kommer drygt 50 000 enmansföretag. Tillsammans svarar de för ungefär hälften av sysselsättningen i det svenska näringslivet. Vi redovisar nedan vår syn på regeringens olika förslag och de åtgärder som vi i stället anser måste vidtas. Allmän kritik av regeringens förslag Regeringens proposition om industripolitikens inriktning har givits ett ståtligt namn, Industriell förnyelse. Detta kan emellertid inte dölja att det i huvudsak är gammal socialdemokratisk industripolitik som presenteras. I de inledande kapitlen finns vissa resonemang som tyder på att industriministern har haft ambitionen att lägga fast riktlinjer för en industripolitik som i huvudsak bygger på marknadshushållningens principer. ges t. ex. ett visst förord för en generell utformning av politiken snarare än en selektiv, det talas om risken för konkurrenssnedvridningar i samband med en selektiv politik, svårigheter med en strategi som bygger på picking-the-winner, nödvändigheten att vara återhållsam med förlusttäckning i enskilda företag m. m. Men de vackra orden följs inte av sådana konkreta förslag som borde varit att vänta. I stället handlar förslagen om styrning från byråkrater och politiker, statliga eller regionala organ eller institutioner, eller nya arbetsgrupper inom kanslihuset. Där saknas en tilltro till de enskilda företagen. När departementschefen t. ex. talar om att ta till vara kunskap och initiativkraft som finns i industrin och företagen visar sig detta betyda att han vill knyta företagen till industridepartementet i olika samarbetsorgan, t. ex. råd och delegationer för att skapa former för organiserade överläggningar. anser inte det är genom organiserade överläggningar med staten som företagens egen kunskap och initiativkraft bäst tas till vara, utan det är genom att skapa gynnsamma allmänna förutsättningar för deras verksamhet. Propositionen är i ett allvarligt avseende ofullständig. Den innehåller inte några förslag på skattepolitikens område. Det hänvisas bara till att beredningsarbete pågår inom av ett flertal skattefrågor, framför allt med inriktning på de små och medelstora företagen, med sikte på en proposition . Vi anser det vara mycket beklagligt att regeringen inte kunnat ta sig samman och presentera de skattepolitiska förslagen med de nu aktuella förslagen. Den bild som ges av industripolitiken blir därigenom bara halv, och den kanske mest angelägna halvan är t. v. dold för företagen. Enligt uppfattning är generella förbättringar på skatteoch finansieringsområdet nödvändiga. Det kan befaras att de kommande skattepolitiska förslagen i stället innebär en fortsättning på skattehöjningsvägen. I propositionen sägs t. ex. att genom att det har blivit möjligt att få in minoritetsägare i familjeföretag så kan dessa frigöra medel för att betala de ökade förmögenhetsskatterna! Enligt uppfattning har de nya typerna av utvecklings- och investmentbolag inte skapats för att öka skattebetalningsförmågan hos familjeföretagen utan för att öka deras utvecklingsförmåga. Regeringen har uppenbarligen en annan uppfattning, vilket är illavarslande. I ett avseende har regeringen aviserat ett skattepolitiskt förslag som länge arbetat för. Det gäller beskattningen av utländska forskare och experter, där en avsevärd lindring aviseras i den forskningspolitiska propositionen. Vi hälsar detta med tillfredsställelse. Det kan ses som ett tecken på att det svenska skattesystemet är i behov av en mer genomgripande översyn. Ytterligare ett sådant tecken ligger i den här föreslagna konstruktionen med uppfinnarlön, som vi återkommer till nedan. I ett avsnitt om nyföretagande redovisar regeringen vissa problem som f. n. uppfattas som hinder för en ökad nyetablering. Det gäller t. ex. begreppen arbetstagare och företagare och definitionen av arbetslös. Några förslag som skulle kunna lösa oklarheterna lämnas emellertid inte, utan det hänvisas till pågående utredningar. Inte på något ställe i propositionen nämns service- och handelssektorn, vilket vi uppfattar som mycket negativt. I många avseenden föreligger en nära koppling mellan rena industriföretag och företag inom servicesektorn, och det hade varit naturligt att de problem och möjligheter som detta medför hade blivit belysta. Vi konstaterar sammanfattningsvis, innan vi går in på de enskilda förslagen, att regeringens proposition inte innebär något försök att rensa upp i den flora av stödformer som existerar, utan tvärtom innehåller förslag om om ett antal nya sådana selektiva medel. kan inte acceptera en sådan utveckling i riktning mot en ännu mer selektiv industri och näringspolitik. Styrelsen för teknisk utveckling Våra synpunkter på forskningsinriktningen framförs till största delen i vår partimotion med anledning av propositionen om forskning. Vi vill här bara ytterligare betona att forskningspolitiken måste vara bred och öppen med så litet direkt styrning från staten som möjligt. Den medelstilldelning som föredraganden föreslår för STU innebär nominellt i stort sett oförändrade anslag, vilket motsvarar en icke obetydlig real minskning. Föredraganden har beräknat intäkterna från återbetalningar till ca 13 milj. kr. mer än vad STU räknat med, och ränteintäkterna har uppskattats till ca 20 milj. kr. mer än vad STU själv gjort. Om STU:s egna beräkningar visar sig riktiga kommer STU:s medelstilldelning i själva verket att minska med ca 10 milj. kr. /85 i stället för att öka med 23 milj. kr. Vi förespråkar därför att ytterligare 8 milj. kr. tillförs STU under vartdera av de tre kommande budgetåren, att användas inom STU:s program 4 som rymmer teknikupphandlingsinsatser. I STU:s delprogram 2 ligger den kollektiva forskningen. Här föreslår departementschefen att statens andel av finansieringen skall minska till och att industrin således skall svara för . STU har för sin del föreslagit att industrin och staten i princip bör dela finansieringen lika och att anpassningen får ske genom att den totala omfattningen av ramprogrammet varieras. Vi delar STU:s uppfattning om fördelningen av finansieringen mellan staten och näringslivet. Detta bör ges regeringen till känna. STU har föreslagit att en ny stödform, Näringsbidrag till innovatörer införs som ett särskilt stöd till uppfinnare, innovativa grupper eller små Departementschefen anför att han finner förslaget intressant. Det framgår emellertid inte hur stödet kommer att utformas, hur stort det blir, dess skattemässiga behandling m. m. Inte heller sägs något om på vilka grunder en uppfinnare skall kunna söka om sådant stöd. Enligt vår uppfattning måste en sådan uppfinnarlön ges en så generell utformning som möjligt, och STU bör således inte peka ut projektet efter projekt utan sträva efter att utforma generella kriterier som berättigar till stöd. Detta bör ges regeringen till känna. Vi har tidigare redovisat våra synpunkter på det förslag till nationellt mikroelektronikprogram som därefter har fattat beslut om. I huvudsak anser vi att programmet har en riktig inriktning, men viss kritik kvarstår. Vi anser att för att de aktuella åtgärderna skall bli framgångsrika måste systemkunnande och programmeringsmetodik inom informationsteknologin utvecklas. Det är i själva verket på programvaru- och systemsidorna, inkl. dessa tillämpningar som den alltmer intresseväckande datautvecklingen äger rum, vilket bekräftas av internationella ämnesöverblickar. Det är därför nödvändigt att betona att programvaru- och systemområdena måste ges lika goda expansionsmöjligheter som den aktuella mikroelektroniska expansionen inom programmet. Teknikupphandling (TU) har kommit att bli täcknamnet för en framsynt teknisk utveckling. I många sammanhang är detta också en korrekt beskrivning. I flertalet fall har det varit behov inom försvaret, statliga myndigheter eller affärsdrivande verk som föranlett utvecklingssamarbete med stora leverantörsföretag. Det har då varit ett gemensamt intresse hos beställare och leverantör som drivit fram resultatet. Statens roll i detta samspel har varit blygsam. Samordnande, övergripande TU-insatser har visat sig mindre framgångsrika när de har försökt användas som näringspolitiskt instrument. Detta gäller t. ex. de s. k. TEMU-bolagen, den delegation för teknikupphandling inom energiområdet som skapats och datadelegationen för TU inom dataområdet. Industriministern föreslår nu att 8 milj. kr. anvisas för åtgärder i syfte att stimulera TU och åtgärder inom underleverantörsområdet. Medlen skall disponeras av en särskild arbetsgrupp som föreslås inrättas inom industridepartementet, med representanter för vissa departement, STU, SIND och Industrifonden. Beskrivningen i propositionen av vad arbetsgruppen skall göra, hur den skall arbeta, och på vilket sätt de anvisade medlen skall utnyttjas är mycket Arbetsgruppen skall identifiera olika projekt och samordna TU-insatser, och medlen skall användas för delfinansiering av konsultuppdrag och viss utredningsverksamhet. Ett nyinrättat reservationsanslag föreslås för detta ändamål. Vi anser att sådana särskilda anslag för en specifik verksamhet, att administreras av särskilda arbetsgrupper, innehåller en onödig statlig styrning och en onödig selektiv inriktning av industripolitiken. Vi kan därför inte biträda förslaget, utan anser att medlen bör tillföras STU. De inrättade s. k. TEMU-bolagen, dvs. de tre nationella utvecklingsbolagen inom områdena energi, miljövård och transportsystem, föreslås få ytterligare 1 milj. kr. under de två kommande budgetåren som ett stöd till företagens kompetensuppbyggnad. Vi har ingenting att invända mot att de tre bolagen sammanförs till ett bolag, men vi anser inte att ytterligare medel bör anvisas förrän verksamheten har kunnat finna sina former och utvärderats. Vi vill slutligen nämna den kanske viktigaste formen av stöd till TU och teknisk utveckling i allmänhet. Det är enligt vår uppfattning ett öppet marknadssystem med så få konkurrensbegränsningar och monopol som möjligt. 1 ett öppet och fritt marknadsekonomiskt system finns alltid utrymme och intresse för nya tekniska idéer och utvecklingstankar. Motsatsen är ett samhälle där ett offentligt organ i samarbete med t. ex. alla landsting utvecklar någon nyhet att användas inom vårdproduktionen, men där den tekniska utvecklingen avstannar när alla landsting har skaffat produkten eller på annat sätt anammat tekniken i fråga. Det är därför av allra största vikt att tillse att all produktion kan bedrivas under så stor konkurrens som möjligt och att alla former av monopol motverkas effektivt. Fonden för industriellt utvecklingsarbete inrättades för att stödja utveckling av nya produkter, processer och system för industriell produktion och industriellt utvecklingsarbete. Fonden har tillförts 750 milj. kr. Industriministern föreslår att Industrifonden tillförs ytterligare 200 milj. kr. totalt 600 milj. kr. Enligt vår uppfattning bör den utvärdering av fondens verksamhet och bedömning av om de projekt som fått stöd varit framgångsrika göras innan Industrifonden tillförs ytterligare medel. Vi delar industriministerns uppfattning att det är svårt att nu avgöra vilka effekterna har varit av den verksamhet som Industrifonden bedrivit, men drar därav den slutsatsen att ytterligare medel inte nu bör tillföras. Industrifonden anger själv att beräknade ränteintäkter och återbetalningar kommer att uppgå till icke obetydliga belopp under de kommande För /85 rör det sig om ca 95 milj. kr., /86 ca 130 milj. kr och /87 ca 145 milj. kr. Dessa intäkter ger utrymme för en avsevärd stödverksamhet. Vi föreslår att medlen i stället används för att återinföra det s. k. FoUavdraget för företagens eget forsknings- och utvecklingsarbete. Forskningsbidrag till teknikbaserade småföretag Industriministern föreslår ett nytt bidrag på totalt 20 milj. kr. för forskning inom teknikbaserade småföretag. Bidraget skall kunna utgå med högst . och baseras på lönekostnaderna för personal som arbetar med forsknings- och utvecklingsarbete inom företaget. Man kan konstatera att basen för bidraget företer stora likheter med basen för det FoUavdrag som regeringen slopade . Inledningsvis sägs att en strävan skall vara att bidraget så långt möjligt skall ges en generell utformning. Detta kommer med stor sannolikhet att bli mycket svårt. Beloppet 20 milj. kr. skall vara styrande, vilket innebär att högst 100 företag kan få . Förslag till hur denna målgrupp skall avgränsas saknas, liksom regler för hur bidragssystemet skall utformas och vilken myndighet som skall administrera stödet. Det finns enligt vår uppfattning stor risk att administrationen av bidraget tar en avsevärd del av medlen i anspråk liksom att stödet blir mycket selektivt. I enlighet med vår inledningsvis refererade negativa inställning till selektivt stöd anser vi att medlen i stället bör användas för en allmän skattelättnad för småföretagen i form av avskaffande av förmögenhetsskatt på det arbetande kapitalet. Vi yrkar således avslag på regeringens förslag. Vi har tidigare framfört vår uppfattning om och överflyttning av handläggningen av det regionalpolitiska stödet från AMS till SIND. I propositionen föreslås ganska omfattande ökningar av medlen till SIND, vilket vi uppfattar som ett fullföljande av den gamla socialdemokratiska inriktningen av industripolitiken. Som framgått ovan har vi en annan åsikt om hur industripolitiken bäst bedrivs. I den proposition där förslaget att flytta regionalpolitiken från AMS till SIND gavs saknades hel.t en analys av på vilket sätt denna omorganisation skulle gynna regionalpolitiken eller industripolitiken. Inte heller i den nu aktuella propositionen ges någon beskrivning av hur det nya systemet har fungerat. Vi anser att regeringen måste återkomma till med en sådan analys senast i samband med att förslag på grundval av den nu pågående utredningen presenteras. Vi vill för vår del upprepa synpunkten att det regionalpolitiska stödet bäst handläggs av AMS och inte av SIND. Vi vill också varna för att tro att alla konflikter mellan industripolitiska och regionalpolitiska ambitioner mer eller mindre automatiskt försvinner bara för att de båda politikområdena handläggs på samma statliga myndighet. I vissa fall kan reella konflikter uppkomma varvid en öppen redovisning och avvägning måste göras. Industriministern föreslår för huvudprogram 1, utredningsverksamhet, för nästa budgetår 4,5 milj. kr. Utredningsinsatserna sägs skola prioriteras till följande områden: storföretagen, småföretagen, den internationella arbetsfördelningen, viktiga produkt- och teknikområden, vissa företag och företagsgrupper, regionala problem och utvecklingstendenser. Vi har haft svårt att finna några utredningsområden som inte täcks in av denna lista. Men därutöver skall utredningar också göras beträffande industrins försörjning med olika produktionsfaktorer som kapital, arbetskraft, energi m. m., tillgången på industriell service m. m. samt särskilda problem i samband med industriell förnyelse och omvandling. Enligt vår uppfattning kan en sådan lista inte tjäna som vägledning för SIND beträffande vilka utredningar som bör prioriteras. Vi anser att utredningsverksamheten på SIND bör begränsas till 2 milj. kr. och därvid huvudsakligen inriktas på studium av vilka hinder som föreligger för nyetableringar och vad som bäst kan göras för att undanröja dessa. Detta bör ges regeringen till känna. Det är också väsentligt att notera att SIND:s utredningar bör kunna vara kunskapsökande utan att nödvändigtvis föreslå nya selektiva ingrepp. Huvudprogram 2 inom SIND beräknas nästa budgetår kosta 284 milj. kr. Mer än hälften av detta belopp åtgår för täckande av förluster vid viss garantigivning m. m. Detta tyder enligt vår uppfattning helt klart på att SIND:s garantigivning måste göras till föremål för omfattande översyn. De föreskrifter för garantigivningen som regeringen utfärdar bör bli avsevärt hårdare. Det är ett tecken på fel aktiv politik när ett program som kallas industriell omvandling och tillväxt till består av förlusttäckning. Inom programmet ryms också stöd till tekoindustrin. Vi har tidigare (se motion 1982/83:2286) beskrivit den inriktning tekopolitiken enligt vår uppfattning bör ha och behöver inte upprepa alla detaljer. Vår principiella uppfattning är att det statliga stödet till tekoindustrin liksom annat selektivt branschstöd successivt skall avvecklas. Inom ramen för det stöd samhället ger för att medverka till en omstrukturering av branschen i socialt acceptabla former prioriterar generellt stöd framför selektivt stöd. Vi anser därför att de industripolitiska åtgärderna för tekoindustrin kan reduceras med ca 20 milj. kr. Departementschefen använder ett mycket stort antal sidor för att beskriva de s. k. branschfrämjande åtgärderna som också ryms i detta program. Vi har framfört uppfattningen att det s. k. branschprogrammet är ett uttryck för en mycket selektiv industripolitik och måste avbrytas. Vi kan därför t. ex. inte biträda förslaget att det nyinrättade struktur- och utvecklingsprogrammet för övriga industrisektorer skall utökas och sedan bibehållas på fortsatt hög nivå. Vi har förståelse för att inte alla pågående branschprogram kan avbrytas , men anser att arbetet att minska dem måste starta. Vi räknar därför med att anslaget kan minska med ca 5 milj. kr. i förhållande till regeringens förslag för /85 med fortsatt minskning därefter. Denna inriktning av branschprogrammet bör ges regeringen till känna. Ett särskilt anslag föreslås för särskilda åtgärder för att främja produktionsteknisk utveckling i verkstadsindustrin. Det föreslås uppgå till 5 milj. kr. , och användas för s. k. flexibla tillverkningssystem. Även detta förslag är ett utslag av en övertro på selektiva industripolitiska insatser som vi inte kan acceptera. Huvudprogram 3 behandlar den regionalpolitiska verksamheten. Några förslag läggs inte där i avvaktan på förslag från en pågående utredning. Program 4 betecknas Småföretagsutveckling och föreslås omfatta 156 milj. kr. Vi har ingenting att invända mot de förslag som gäller de regionala utvecklingsfondernas verksamhet, men vill ytterligare betona att den mest väsentliga delen av utvecklingsfondernas verksamhet gäller service till de mindre och medelstora företagen liksom till personer som vill starta företag. Ett av de få positiva förslagen i propositionen är den stÖFre handlingsfrihet och flexibilitet som föreslås för de regionala utvecklingsfonderna. Därutöver föreslås ett antal specifika delprogram. SIND föreslås få 36 milj. kr. för s. k. Medlen anvisas till SIND som skall vidarebefordra dem till de regionala utvecklingsfonderna, som i sin tur skall använda dem för att stödja en identifierad grupp företag. Sådana företag som skall kunna komma i fråga beskrivs som de som bör kunna höja sin produktion, förbättra produktionsstrukturen, bidra till ökad export eller i övrigt bidra till att angelägna samhälleliga mål uppfylls. Vad som avses med angelägna samhälleliga mål finns inte angivet. Vi kan inte acceptera detta förslag. Inte heller förslagen om 9 milj. kr. till Övergripande service och projekt inom småföretagsområdet m. m., 3 milj. kr. till Nyetableringsinsatser, 8 milj. kr. till Utbildningsinsatser inom småföretagssektorn eller 5 milj. kr. () till Industridesign är annat än uttryck för en starkt selektiv politik. De bör därför enligt vår uppfattning inte genomföras. Vi vill slutligen upprepa en tidigare framförd synpunkt att administrationen på SIND bör kunna reduceras med ca 5 milj. kr. Vi anser att ett bättre sätt att stödja nyföretagande är att under bevilja nystartade företag möjlighet att återlåna de sociala avgifterna. Det skulle innebära att kostnaderna för företagen skulle sänkas under dessa första år. 1 * 1983/84.