ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G702646 · 1984-01-19 00:00:00 — m. fl. Samordning av skolårets avslutning med inryckning till militärtjänst måste ett antal ungdomar avstå från i sin skola för att rycka in till grundutbildning inom försvaret. Det gäller främst de värnpliktiga som uttagits till kompanibefäls- eller plutonbefälsutbildning. Dessa har en avsevärt längre sammanlagd utbildningstid än vanliga värnpliktiga. Dessa tvingas i de flesta fall rycka in till militärtjänstgöring innan sista terminen i gymnasieskolan avslutas och beviljas på begäran ledighet för att delta i skolans formella avslutning. Detta är ett förhållande som borde ges en acceptabel lösning. Det är nämligen en betydande psykologisk olägenhet att starta sin militärutbildning och känna att man inte har fått avsluta sin oftast tolvåriga skolgång tillsammans med sina kamrater. Det är helt ofattbart för den enskilde att förstå att militära myndigheter och civila skolmyndigheter inte kan samordna sina regelsystem så att de ej kolliderar. Det är olyckligt att den av den militära utbildningen blir sönderryckt vid ett och samma förband. Det kan nämligen variera från kommun till kommun hur långt skolåret fortsätter in . har man genom direktkontakter mellan berörda myndigheter försökt lösa frågan. Det har då konstaterats att en varaktig lösning kräver överväganden på regeringsnivå. Även med god vilja från berörda parters sida är det f. n. inte möjligt att samordna avslutnings- och inryckningstider, eftersom värnpliktsutbildningsförordningens 3 § och skolförordningens 8 kap. 24 och 24 a §§ på denna punkt är sinsemellan motstridiga. Man har inom försvarets skolnämnd prövat alternativa lösningar. Man har funnit att den minst ingripande åtgärden för att undanröja hittillsvarande kollisioner skulle vara att man förläde skolåret så att vårterminen alltid slutade före arméns inryckningsdatum. Detta innebär att man generellt föreskriver den anpassning mellan skolåret och värnpliktsutbildningen som man utan framgång - försökt åstadkomma på frivillig väg. Bestämmer man att vårterminen alltid slutar månad och arméns inryckningsdatum bestäms till därpå löser man ett problem som har vållat bekymmer för åldersklass efter åldersklass av unga svenskar. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om skolavslutning resp. inryckning till militärtjänstgöring. () ()
mot · G702650 · 1984-01-18 00:00:00 — 1983/84 650-659 och Samrådsskyldighet vid nedläggning av skolor Genom de senaste årens skolreformer har många beslut som rör skolan flyttats från riksnivån till kommunerna. De kommunala skolstyrelserna har själva rätt att besluta om en skola skall vara kvar eller läggas ned. Det är riktigt att besluten fattas närmare de människor som berörs. Ändå kan ett nedläggningsbeslut upplevas som ett övergrepp. Föräldrar, barn och andra invånare i den lilla byn i , kommun, har kämpat för att få behålla sin skola. Skolstyrelsen beslöt strax före skolstarten att lägga ned skolan. Ärendet fanns inte på föredragningslistan och inget samråd med föräldrar eller berörd skolpersonal hade föregått belsutet. Föräldrarna överklagade till kammarrätten, som dock inte fann att nedläggningsbeslutet kommit olaga till. Det är således nödvändigt med en lagändring. Innan ett beslut att lägga ned en skola fattas bör skolstyrelsen vara skyldig att samråda med berörda föräldrar och skolpersonal. Beslut bör inte få fattas senare än före terminsstart om inte samtliga berörda är överens. Mot bakgrund av det anförda hemställer vi att hos regeringen begär förslag till samrådsskyldighet vid prövning av nedläggning av en skola, i enlighet med vad som anförts i motionen. () () 1 1983/84.
mot · G702651 · 1984-01-19 00:00:00 — När 1975 beslöt om en reformering av högskoleutbildningen innebar beslutet också att vissa vårdutbildningar inom och vid sidan av gymnasieskolan skulle föras till högskolan. Denna reformering av högskoleutbildningen ägde dock rum utan att huvudmannaskapsförhållandena ändrades. Starka skäl talade för en organisatorisk samordning av all högskoleutbildning som utbildningsutredning också anförde i sitt betänkande. Även huvudmannaskapskommittén framförde i sitt betänkande 1981 att en samordnad och enhetlig högskoleutibldning ökar om huvudmannaskapet är enhetligt för hela högskolan. Kommittén föreslog att huvudmannaskapet för vårdutbildningen borde föras över till staten. Kommittén hävdade också, att en förändring av huvudmannaskapet borde bli samhällsekonomiskt neutral. Föredragande statsrådet anförde dock i propositionen om huvudmannaskapet att det av statsfinansiella skäl skulle vara omöjligt att genomföra kommitténs förslag, men redovisade inga ekonomiska beräkningar. Vi anförde, då frågan behandlades i , att skälen för ett enhetligt statligt huvudmannaskap för vårdyrkesutbildningarna var så tunga att frågan allvarligt borde övervägas: o Ett effektivare resursutnyttjande o En starkare anknytning till forskning och forskningsresultat 0 En enhetlig utbildningskvalitet. Inte minst det sistnämnda ger anledning till att vi återigen framför krav på ett statligt huvudmannaskap. Beslutet om en ny studieorganisation för vissa medellånga och korta vårdyrkesutbildningar togs av 1979 och frågan om huvudmannaskapet 1982. beslöt att bevara ett kommunalt huvudmannaskap. Den nya studieorganisationen trädde i kraft . Det har kommit till vår kännedom att utbildningsplanens intentioner 1 många fall inte följs upp av kursplanerna. Våra farhågor om att utbildningen skulle löpa risk att skräddarsys efter lokala och tillfälliga resurser och behov har på en del håll tyvärr besannats. Detta skapar oro bland många studerande, då de befarar att de får en sämre utbildning än övriga studerande. Vi anser att frågan om ett statligt huvudmannaskap återigen allvarligt bör övervägas. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om en prövning av förutsättningarna för ett statligt huvudmannaskap för vårdutbildning inom högskolan.
mot · G702652 · 1984-01-18 00:00:00 — Motion 1983/84:652 Reglerna om intagning till gymnasieskolan Vid direktövergång från till gymnasieskolan sker intagningen på höstterminsbetyget i årskurs 9. Vid behandling av proposition 1981/82:15 uttalade utbildningsutskottet i sitt betänkande 1981/82:6 att fördelen med bestämmelsen var att det därigenom skulle ges bättre möjligheter att anpassa elevönskemålen och den gymnasiala organisationen till varandra liksom att ge ökat syo-stöd till de elever som är osäkra i sitt studie- och yrkesval. Utskottet uttalade också att en förändring av detta slag skulle påverka skolarbetet i den avslutande årskursen. Förslaget i propositionen måste därför enligt utskottets mening kombineras med nödvändiga åtgärder så att skolarbetet anpassas till de nya förutsättningarna på ett sätt som föreslagits i motion 1981/82:73. Fastställandet av intagningsbestämmelserna hade föregåtts av en begränsad försöksverksamhet inom 29 kommuner. Reslutatet av denna utvärdering kan inte anses ha varit så entydigt bl. a. beroende på att försökstiden var så kort och på att endast 18 kommuner ingick i utvärderingsrapporten att ett definitivt ställningstagande hade bort ske av 1981/riksdag. I många skolor har arbetssituationen i årskurs 9 blivit lidande av intagningsbestämmelserna. Många elever tappar intresset och saknar motivation för skolarbetet. I synnerhet gäller detta för dem som fått besked om att de antagits till gymnasiet. Frånvaron för dessa elever har vid vissa skolor ökat markant och reellt lett till att meningsfull undervisning inte kunnat upprätthållas. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs att hos regeringen begär en utvärdering av de konsekvenser som uppstått genom de nya intagningsreglerna till gymnasieskolan.
mot · G702653 · 1984-01-18 00:00:00 — Ett livsmedelstekniskt utbildningscentrum i Industrin i har påverkats av en allmän konjunkturnedgång och kraftiga strukturomvandlingar inom framför allt varvsnäringen. Detta har lett till att arbetslösheten i länet är högre än genomsnittet i riket. Industristrukturen i skiljer sig också från de övriga storstadslänen, och , främst genom att M-länet har en stor livsmedelsindustri och en relativt liten verkstadsindustri. Livsmedelsindustrin i är av stor omfattning sett i nationellt perspektiv. eller 14 000 av landets livsmedelsindustrisysselsatta finns i länet. Sysselsättningsutvecklingen inom både den skyddade och den konkurrensutsatta livsmedelsindustrin har varit gynnsammare i än i riket i övrigt. Av länets totala markareal består av jordbruksmark. Den högavkastande jordbruksmarken är en förutsättning för det högt utvecklade jordbruk som finns i länet. Livsmedelsindustrin och i viss mån även förpackningsindustrin och delar av den kemiska industrin har direkt anknytning till länets jordbruk. Dessa tre industribranscher har utvecklats till att bli mycket betydelsefulla inslag i länets industri. Som tidigare påtalats så har , trots den relativt gynnsamma utvecklingen inom dessa branscher, haft en kraftig ökning av antalet arbetslösa. Antalet arbetslösa har nästan fördubblats , som antalet lediga platser minskat . Antalet arbetslösa i länet uppgår f. n. till över 21 000 personer. har initiativ tagits för att på olika sätt motverka arbetslösheten. Dessa initiativ har bl. a. bestått i tidigareläggning av statliga byggen vid i , vissa vägbyggen och i ökade utbildningsinsatser. Men ytterligare åtgärder måste vidtas för att få ned arbetslösheten och för att ge industrin möjligheter att tillvarata den väntade konjunkturuppgången. En av de mest angelägna satsningarna är en utökad yrkesinriktad utbildning. I industriprogram påpekas att både livsmedelsindustrin och verkstadsindustrin anser sig ha svårigheter att rekrytera kvalificerad arbetskraft med utbildning inom branschområdet. Det är därför angeläget att öka den yrkestekniska utbildningen så att den svarar mot arbetsmarknadens behov. Med tanke på livsmedelsindustrins omfattning i länet är en utbyggnad av ett livsmedelstekniskt utbildningscentrum i väl motiverad. Ett sådant utbildningscentrum bör lokaliseras till , som i sig själv utgör ett naturligt centrum för länets och landskapets jordbruk och livsmedelsproduktion. I , som är regioncentrum i , finns betydande delar av sockerindustrin, konservindustrin samt slakteri och mejeri lokaliserade, som högskoleresurserna vid i finns på pendelavstånd inom . En lokalisering av ovan angivna utbildningscentrum till skulle bidra till att skapa regionalpolitisk balans i länet och bli ett naturligt centrum för såväl elever som för livsmedelsindustrin i hela länet. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet och lokaliseringen av ett livsmedelstekniskt utbildningscentrum till .
mot · G702654 · 1984-01-19 00:00:00 — m. fl. ökad teknisk utbildning vid högskolan i Skall sysselsättningen i långsiktigt kunna tryggas och dessutom stärkas måste näringslivet förändras. Nya produktionsgrenar måste introduceras. Om detta skall bli möjligt måste planmässiga insatser göras inom varje steg i utvecklingsprocessen, från forskning över utvecklingsarbete fram till produktion i industriell skala. Det är viktigt att så långt som möjligt utnyttja det intresse och engagemang för långsiktigt regionalt utvecklingsarbete som finns inom länet. Utvecklingsarbetet bör i görligaste mån komma till utförande inom länet. Att få en ökning av den högre tekniska utbildningen är en viktig del i arbetet att få en bättre utveckling i . har under en rad av år prioriterat utbyggnaden av teknisk och naturvetenskaplig utbildning. En utbyggnad med yrkesteknisk högskoleutbildning och inom ramen för anslaget för lokala och individuella linjer och enstaka kurser har ägt rum. I högskolans långsiktiga planering ingår ytterligare utbyggnad av bl. a. yrkestekniska högskoleutbildningar och lokala utbildningslinjer. Det är därför nödvändigt att ytterligare intensifiera planeringen av högre teknisk utbildning förlagd till länet. I budgetpropositionen redovisas att arbete pågår i för att vidga utbudet av kortare teknisk utbildning inom högskolan och gymnasieskolan. I samband med det arbetet bör behoven av en utbyggnad i uppmärksammas. Vid överläggningar, som för sedan ägde rum mellan företrädare för länsarbetsnämnden i och de värmländska riksdagsledamöterna, trycktes på behovet av en ökning av den tekniska utbildningen. Ett av de skäl som anfördes var att arbetsmarknaden behöver ingenjörer på mellannivå. Departementschefen pekar på samma behov och att det saknas utbildning. En rad andra skäl talar också för att arbetet med att utveckla en kortare teknisk utbildning drivs vidare. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om utbyggnad av yrkestekniska utbildningslinjer vid högskolan i . () () () BO FINNKVIST (s)
mot · G702655 · 1984-01-18 00:00:00 — har s. k. idrottsgymnasier funnits i . Där kan elever med specialintressen och särskild begåvning för någon viss idrottsgren byta ut ett antal veckotimmar mot specialidrott. Regeringen gav sitt medgivande till att i på försök får startas två internationella utbildningar med byggteknisk inriktning med engelska som huvudspråk. I årets budgetproposition föreslås nya försöksverksamheter inom gymnasieskolan, företrädesvis vad gäller estetisk-praktiska studievägar. Mot dessa specialutformade utbildningar finns inget att invända. Tvärtom borde liknande möjligheter till specialisering öppnas för fler och framför allt för gymnasieelever med språkbegåvning. behöver människor med gedigna språkkunskaper och med god färdighet i flera främmande språk. Gymnasieskolan förmår inte åstadkomma detta i tillräckligt hög grad. Visserligen kan många ungdomar resa utomlands och komplettera skolans undervisning, men denna möjlighet finns långt ifrån för alla. Dessutom är systematisk undervisning och grammatikundervisning nödvändigt för att språkkunskaperna skall bli verkligt goda. Språkgymnasier bör därför på försök inrättas spridda över landet. De kan med fördel förläggas till högskoleorterna, där goda lärarresurser finns tillgängliga. Försöksverksamheten kan utformas på olika sätt. Undervisning kan t. ex. utökas i ett eller ett par språk genom att ett antal veckotimmar i andra ämnen byts ut. Ett annat alternativ kan vara att undervisningen i läsämnen bedrivs på främmande språk, vilket gör det möjligt att kombinera en utökad språkträning med ett vanligt studieprogram. Med stöd av vad i motionen anförts hemställs att hos regeringen begär förslag om försöksverksamhet med särskilda språkgymnasier. () ()
mot · G702656 · 1984-01-19 00:00:00 — Ändring av timplanen för gymnasieskolans naturvetenskapliga linje På gymnasieskolans naturvetenskapliga linje har fr. o. m. införts alternativämnen, vilket bl. a. innebär att eleverna i åk 3 fr. o. m. måste lämna B/C-språk och behålla engelskan som obligatoriskt främmande språk. fanns större valfrihet, och många elever valde att läsa B/C-språk i årskurs 3 i stället för engelska, som de läst och ansåg sig ha tillräckliga kunskaper i. De ville hellre ha undervisning i B/C-språk (tyska/franska/spanska/ ryska) för att kunna nå upp till en tillfredsställande kunskapsnivå. Denna möjlighet borde också nu kunna stå eleverna till buds och därför borde gällande timplan ändras på denna punkt. Med hänvisning till ovanstående hemställs att anhåller hos regeringen att ändra timplanen för gymnasieskolans naturvetenskapliga linje såsom i motionen anförts.
mot · G702657 · 1984-01-19 00:00:00 — Barn och ungdomar indoktrineras genom underhållningsvåld i diverse media. De blir också tidigt medvetna, genom realistiska scener på TV, om att krig i olika former är en realitet i dagens värld. En amerikansk och en norsk undersökning visar att barn påverkas psykiskt av krigshot. Mest skrämmande var kärnvapnen. De flesta barn trodde att ett kärnvapenkrig skulle bli verklighet i deras egen livstid. Det som barn upplevde som mest ångestfyllt var att de vuxna nonchalerade deras frågor eller talade om sin egen maktlöshet. Fredsundervisning i skolan är en nödvändig motvikt till de krigs- och våldsintryck barnen får på egen hand och som kan vara svåra att bearbeta. Läroplanen för säger följande: Saklighet och allsidighet fordrar att samhället inte framställs som konfliktlöst och harmoniskt. I stället är det viktigt att barn får klart för sig sambandet mellan å ena sidan mänskliga, sociala och nationella konflikter och å andra sidan aggression, våld och krig. Skolan måste göra eleverna medvetna om att människor lever under olika ekonomiska, sociala och kulturella förhållanden och att motsättningar därigenom kan uppkomma mellan olika grupper. Diskussion om konflikter och konfliktlösningar skall utgöra ett naturligt inslag i många sammanhang i skolans undervisning. Detta gäller inte enbart när skolan tar upp frågor om totalförsvar och fred, om lag och rätt och när man behandlar livsåskådningsfrågor. Det är aktuellt i alla ämnen, i klassråd och i andra sammanhang, när man diskuterar och bearbetar relationer mellan människor och de regelsystem människor tillsammans skapar. Det är av utomordentlig vikt att skolan på alla stadier ger goda kunskaper kring frågor rörande fred och internationell förståelse. Kärnvapnens möjliga användning och följder, upprustningen, våldet i samhället, de mänskliga rättigheterna och fredsrörelsernas arbete bör ingående behandlas. Visserligen är det riktigt vad som föreskrivs i läroplanen att konflikter och konfliktlösningar tas upp till behandling i skilda ämnen. har dock fredsundervisningen varit alltför ostrukturerad. De enskilda lärarna har kunnat ta upp ämnet under temadagar eller temaveckor i anslutning till FN-dagen eller integrerat det i undervisningen . Ämnet är värt ett fördjupat och kontinuerligt studium och bör därför göras till ett av huvudmomenten i samhällsorientering och samhällskunskap. Brist råder på bra undervisningsmaterial. Lärarna behöver utbilda och fortbilda sig på området. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att beslutar begära att regeringen tillser att fredsundervisning blir ett huvudmoment i samhällskunskap och samhällsorientering och att en översyn görs av lärarnas behov av fortbildning och vidareutbildning. () ()
mot · G702660 · 1984-01-18 00:00:00 — 1983/84 660-670 m. fl. Åtgärder mot vägsaltets skadeverkningar Stora mängder vägsalt sprids över de svenska vägarna denna vinter. Det mesta saltet rinner ut i diken. En del går direkt ut i grundvattnet. Det mesta torde föras ut i först mindre vattendrag och sedan till större sjöar. Med saltvattnet följer en mängd föroreningar från gator och vägar, främst oljeprodukter. Om saltet kommer ut i avlopp till reningsverk tillsammans med skilda lösningsmedel, olja och liknande produkter hindras nedbrytningen i reningsverkens biologiska bäddar. Längs de stora vägarna ökar kloridhalten i grundvattnet. Vid stora mängder blir vattnet direkt hälsovådligt. En ökning av natrium och klorid i jorden kan betyda stora förändringar. För jordens och växternas del kan en överdosering av ett enda grundämne som just klor och natrium betyda ändrade fysikaliska förhållanden och i värsta fall förorsaka växternas död. Skador på träd, buskar och annan växtlighet på grund av saltningen är kända . Kännetecknande för saltningen, liksom för många andra områden där kemikalier sprids ut, är att man vet väldigt litet eller ingenting om effekterna på miljön på lång sikt. Därför behövs intensifierad forskning kring saltningens skadeverkningar på miljön. Vägsaltningen får inte vara endast en fråga för vägtekniker. Biologer och experter på grundvatten måste kopplas in. Om saltning över huvud taget skall accepteras måste den regleras hårt. Vägsaltets effekt på fordon i form av ökad korrosion måste också beaktas från samhällsekonomisk synpunkt. Dessa problem bör dock anses som sekundära i förhållande till långsiktiga skador på miljön. Självfallet måste allt göras för att rädda människoliv i trafiken. Frågan är dock om inte andra åtgärder än saltning bör sättas in vid halka, som t. ex. bättre snöröjning, trafikhastighetsbegränsningar, bättre övervakning och i svåra situationer sändning. Vi får inte kortsiktigt lösa dagens problem genom att vältra över dem . Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär åtgärder för att bättre kontrollera och helst eliminera vägsaltningen. () () I 1983/84.
mot · G702661 · 1984-01-18 00:00:00 — Järnvägslinjen är nu föremål för utredning, och riksdagsbeslutet gav inget uppmuntrande besked om dess framtid. I olika sammanhang framhålls att transportväsendet skall inordnas i den övriga samhällsplaneringen. Från såväl centralt håll som från olika regionala organ har försök gjorts att förbättra situationen i kommun, . Skulle statliga organ föreslå åtgärder, som t. ex. nedläggning av ovannämnda järnvägslinje, innebär det ett avsteg från denna princip. kommun riskerar, med de förslag som antytts från transportrådet, att mista båda sina järnvägar. Skulle så bli fallet kan kommunen knappast vara ett attraktivt område för eventuella nyetableringar, trots stora insatser från kommunala och regionala organ för att underlätta för näringslivet. Trafikvolymen på järnvägssträckan NässjöNybro ökade 1983 . En ytterligare ökning vore möjlig om tågtiderna bättre anpassades till arbetstiderna. Möjligheter till förbindelse med det interregionala järnvägsnätet finns både i och . i har i yttrande bl. a. uttalat att flera skäl talar för att bandelen bör förås till riksnätet. Vi delar denna bedömning. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att järnvägslinjen NässjöNybro förs till SJ :s riksnät. () ()
mot · G702663 · 1984-01-18 00:00:00 — m. fl. Bidraget till drift av enskilda vägar Fjolårets riksdagsbeslut att sänka det statliga bidraget till drift av enskilda vägar , dvs. från till , utlöste stor diskussion. Man kan knappast missta sig på den kraftiga kritik som de enskilda väghållarna utvecklade. Man såg denna sänkning som en kostnadsövervältring på glesbygdens befolkning, som därigenom riskerade att få kraftigt höjda vägavgifter i de fall kommunerna var obenägna att höja sina anslag. Många kommuner i de berörda bygderna har på grund av försämrat skatteunderlag, arbetslöshet och ökade kostnader inte ansett sig ha möjligheter att göra ytterligare satsningar. Tvärtom hade man umgåtts med planer på att försöka spara in på anslaget i syfte att i någon mån förbättra kommunernas ekonomi. Statsbidraget är avsett att kompensera de enskilda väghållarna för att vägarna i fråga används för allmän trafik. I och med den ökade bilismen har självfallet benägenheten att använda de enskilda vägarna för allmän trafik ökat, såväl för privata resor som för turism och nyttotransporter av skilda slag. konsekvensutredning om differentierade driftbidrag till enskilda vägar () som har sin bakgrund i en av () verkställd granskning av bidragsgivningen till enskilda vägar, föranleder nu regeringen att lämna förslag om att detta nya differentierade bidragssystem skall vara riktningsgivande. Vpk har för sin del ingen avvikande mening utan tillstyrker förslaget härom. Däremot visar vår analys nödvändigheten av att höja det av regeringen föreslagna anslaget med 35 milj. kr. Det är angeläget att se denna höjning som en prioriteringsfråga, varför vi anser att dessa 35 miljoner överförs från anslaget B1. Drift av statliga vägar till B 6. Bidrag till drift av enskilda vägar. I sammanhanget erinras om vpk:s grundsyn, vilken vi även betonat i vår motion om ökat utnyttjande av järnvägen för tung trafik, att driftkostnader på den högtrafikerade vägsidan kan sänkas genom åtgärder för överförande av tung, långväga landsvägstrafik till järnvägarna, som har överkapacitet. Med hänvisning till det anförda hemställs att i proposition 1983/84:100 bil. 8 beslutar överföra . från anslaget B 2. Drift av statliga vägar till B 6. Bidrag till drift av enskilda vägar m. m. (vpk) (vpk)