mot · G7022262 · 1984-01-24 00:00:00 — m. fl. Inrättande av ett centralt kostråd har intresset bland allmänheten för kostfrågor ökat starkt. Detta är till stor del en följd av nya forskningsresultat som pekat på ett starkt samband mellan felaktiga kostvanor och uppkomsten av cancersjukdom. En i stort sett enig internationell expertis anser att åtminstone en tredjedel av samtliga cancerfall i och har att göra med fel näring. Bröstcancer och tjocktarmscancer utgör två vanligt förekommande cancerformer som i speciellt hög grad tycks vara korrelaterade till kostvanorna; detta innebär att cancer hos kvinnan i än högre grad än cancer hos mannen är förknippad med kostfaktorer. De allt starkare bevisen för klara samband mellan felaktiga kostvanor och uppkomsten av sjukdom har självfallet viktiga implikationer för hur den förebyggande hälsovården skall organiseras. Det måste vara såväl för individ som för samhället en stor fördel, och dessutom ekonomiskt lönsamt, att kunna förebygga sjukdomar i stället för att invänta och behandla dem. Inom sjukvården håller den traditionella strategin att behandla människor först sedan de blivit sjuka på att få vika för en modernare sjukdomsförebyggande syn. I det nya sjukvårdsarbetet kommer kostfrågorna att få allt centralare betydelse. Ett uttryck för detta är den nya hälso- och sjukvårdslagen. Många av de åsikter om hur en adekvat kost skall vara sammansatt, som drivits av hälsokoströrelsen, har fått sanktion av etablerad medicinsk expertis. Samhället är emellertid i många avseenden dåligt rustat för att på ett adekvat sätt kunna ge allmänheten fasta råd avseende konsumtion av livsmedel. Med rätt eller orätt har massmedia kritiserat våra näringsfysiologer för att i vissa frågor inta en skiftande hållning. nås människor av skrämmande larmrapporter för vilka de ej varit ordentligt förberedda genom tidigare kostinformation. Det kan också inträffa att en näringsexpert kan framträda och dementera eller modifiera vad en kollega tidigare framfört offentligt. Dessa förhållanden är knappast ägnade att skapa det förtroende för landets näringsfysiologiska expertis hos allmänheten som är nödvändigt om centralt utfärdade kostrekommendationer skall få den genomslagskraft man eftersträvar. En modell för att åstadkomma en bättre avvägd kostrådgivning med högre grad av kontinuitet vore att inrätta ett centralt kostråd sammansatt av kostkunniga forskare i landet. Ett fristående centralt kostråd bör inrättas med ansvar att kontinuerligt bevaka forskningsfronten inom det näringsfysiologiska området och på ett adekvat sätt förmedla dessa kunskaper till allmänheten. Det är väsentligt att kostrådets verksamhet får en mycket stark forskningsanknytning. Aktiva forskare torde ha de bästa förutsättningarna att hålla sig å jour med de senaste landvinningarna på området och kritiskt kunna utvärdera nya forskningsrapporter inom näringslärans område. Av denna anledning är inrättandet av ett centralt kostråd intimt förknippat med frågan om en ny forskningsfond för näringsforskning. De resurser som finns tillgängliga för svensk näringsfysiologisk forskning är mycket blygsamma. Detta förhållande kontrasterar bjärt emot övriga områden inom miljömedicinen som är relativt väl tillgodosedda med avseende på resurser. Forskningsfonden vid har i årets budgetproposition tilldelats 48 milj. kr. avsedda att finansiera forskning rörande den yttre miljön; med denna fond stöds bl. a. forskning rörande hälsoeffekter av miljögifter. Även arbetsmiljöforskningen måste sägas vara väl försörjd genom Arbetarskyddsfonden som finansieras genom en arbetsgivaravgift motsvarande 0,av totala bruttolönesumman i riket. Arbetarskyddsfondens budgetram som överstiger 400 milj. kr. används förutom till forskning kring arbetsmiljöproblem även till informations- och kursverksamhet med arbetarskyddsinriktning. Trots att ingen bestrider att miljömedicinens tredje huvudområde, kosten, representerar en sektor av lika stor samhällsrelevans och med lika stort behov av forskning som de båda andra sektorerna inom miljömedicinen existerar inga liknande finansieringsmöjligheter för näringsforskningen. I stället har denna på ett mycket olyckligt sätt kommit att ansvarsmässigt falla mellan, men tyvärr knappast inom, flera forskningsfinansierande organ. ser som sin huvudsakliga uppgift att stödja medicinsk grundforskning av företrädesvis experimentell natur. Rådet har knappast möjlighet att ge stöd åt t. ex. brett upplagda och kostsamma epidemiologiska undersökningar angående samband mellan kostvanor och sjukdomsförekomst i landet. Denna typ av studier är oundgänglig för att skapa adekvat kunskapsunderlag för kostinriktade preventiva hälsovårdsåtgärder. Även den privata organisationen mot cancer tillämpar vid prioriteringen av anslagsansökningar principen att i första hand stödja grundforskning. Styrelsen för teknisk utveckling har stött svensk näringsforskning genom att ge medel åt ett antal stora projekt på kostfiberområdet; denna programverksamhet är emellertid tidsbegränsad och upphör fr. o. m. /84. Ej heller forskningsrådsnämnden har till uppgift att sörja för en kontinuitet i forskningen. Det är mot denna bakgrund uppenbart att kraftiga stimulansåtgärder krävs för att det inom rimlig tid skall vara möjligt att bygga upp en sådan kvalificerad medicinsk näringsforskning i landet att den nationella näringsexpertisen skall ha en möjlighet att svara mot samhällets allt större krav på aktuell, välunderbyggd och balanserad information och rådgivning i kostfrågor. Det är i praktiken omöjligt att åstadkomma en sådan satsning genom en omprioritering av övriga tillgängliga medel för forskning utan att allvarligt skada andra samhällsviktiga program. En modell som förefaller rimlig att pröva är att inrätta en ny statlig fond för medicinsk näringsforskning. En sådan fond skulle kunna utgöra en bas för det ovan föreslagna centrala kostrådet. Fonden bör användas för flera projekt inom kostområdet. Hälsoupplysningskampanjer i kostfrågor är utomordentligt resurskrävande och det till fonden knutna centrala kostrådet skulle här ha möjlighet att finansiera informationskampanjer. behandlade en motion med liknande innehåll med krav om inrättandet av ett centralt statligt organ för kostrådgivning. Remissinstanserna var positiva till förslaget och bekräftade behovet av att få till stånd en organiserad oberoende kostrådgivning, byggd på vetenskapligt kunnande och erfarenhet. Utskottet fann emellertid att frågan kunde tas upp i pågående utredningsarbete och utgick ifrån att så skulle ske. Kostens betydelse för hälsan är nu allt fler forskare eniga om. Åtminstone av alla cancerfall anses orsakade av kosten. Forskningen kring detta samband är styvmoderligt behandlad. Med vetskap om de enorma kostnader individ och samhälle drabbas av och vilken positiv effekt på hälsotillståndet kunskap om sambandet kost och cancer kan få, finner vi det ytterst angeläget att initiativ tas för att forskningen kring miljömedicinens tredje huvudområde - kosten kan igångsättas på liknande villkor som arbetsmiljöområdet och den yttre miljön. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att inrättandet av ett centralt statligt organ för kostrådgivning bör övervägas. MAJ () () () () ()