mot · G702292 · 1984-01-10 00:00:00 — Motion 1983/84:292 I Sportspegeln i TV ser man ganska ofta avsnitt från travtävlingar. Detta har medfört att banveterinärer och travsportens egna ansvariga då och då får påringningar från allmänheten, som klagar över hur körspö används mot hästarna. Banveterinärernas egen årsberättelse för innehåller bl. a. följande passus om ingripanden mot missbruk eller överdrivet bruk av spö: Vid minst fem tillfällen har överdrivet bruk av spö använts (banveterinären sitter illa till för att bedöma) enligt banveterinären. På skiljer sig tyvärr måldomarnämndens och banveterinärens syn på användandet av spö. Enligt banveterinären bör körsvennen kunna bestraffas för felaktig spödrivning utan att bestående svullnader uppstår på hästarna. Måldomarna dömer nästan enbart då spömärken kan konstateras och då dömer man enligt banveterinären alltför milt. Vid ett möte med allmänna veterinärenheten vid lantbruksstyrelsen visade en banveterinär en videofilm från några travlopp. I minnesanteckningarna från mötet står: Missbruk av spö, vilket för övrigt bör vara vitt, skall bestraffas hårdare än vad som sker för tillfället om nu någon bestraffning utgår över huvud taget. Filmen visade ett avsnitt där spö kom till flitigt användande utan att detta föranledde någon åtgärd från måldomarnämndens sida. Detta förhållande kunde banveterinärerna inte acceptera från djurskyddssynpunkt. Dessa notiser antyder ett förhållande som är väl känt av de berörda men sällan erkänns offentligen, nämligen att drivningen av hästar med ridspö resp. körspö inom galopp- resp. travsporten lämnar mycket övrigt att önska ur etisk synpunkt och djurskyddssynpunkt. Jag har tidigare motionerat i detta ämne utan något gensvar. Jag återkommer här till det, inte för att jag anser detta vara den viktigaste djurskyddsfrågan i , men därför att djurplågeri är djurplågeri i vilken grad det än uppträder. Det är dessutom speciellt obehagligt att se djurplågeri få existera ostraffat, i sammanhang där man kan frestas göra stora vinster åt sig själv och andra genom hänsynslöshet mot djuren. har vissa bestämmelser inom området tillskapats. Här följer en kort redogörelse för dem. Inom galoppsporten genomfördes för relativt sedan en förkortning av godkända ridspön . Man införde även en bestämmelse att spö ej fick användas i drivande syfte, utan att man mellan slagen måste fatta tyglarna innan något nytt slag fick utdelas. 1981 ändrades dock bestämmelsen så till vida, att man ej behövde fatta tyglarna mellan slagen. Slagen maximerades till sex stycken på upploppet. Utdelas slag i snabb följd är det en kraftig aga. Erfarenheten har även visat att det är svårt för domare och banveterinär att säkert avgöra antalet rapp. Fall har förekommit med tio till tolv slag. När det upptäckts, har ryttaren varit beredd att underkasta sig utdömt straff. I de flesta fall utdömdes då varning. I ett fåtal fall meddelas ridförbud eller i några fall tillstånd till ridning utan spö. Bötesbelopp som utdömts har varierat . - Vid utdömdes bestraffning i 31 fall och 1982 i 41 fall. Såvitt bekant är, har dock rättslig prövning förekommit endast i ett fall. I detta blev ryttaren i hovrätten fälld för sin spödrivning. Inom travsporten har också några fall uppmärksammats där kraftigt missbruk av spö förekommit utanför själva banan. För att slutligen göra en jämförelse med ridsportens gällande regler, kan man konstatera att inom denna sportgren får ridspö vara högst och får inte användas till bestraffning, endast till korrigering. Därvid får utdelas ett enda slag på bogen eller bakom sadeln, i omedelbar anslutning till en olydnad. Rundslag eller hårda slag är förbjudna, liksom ridning med uppvinklat spö. Dessa redovisade bestämmelser gäller såväl på själva tävlingsbanan som vid framridning och inom hela tävlingsområdet. Vid dressyrtävlingar får spö över huvud taget inte användas. En jämförelse med några andra länder visar att har betydligt strängare bestämmelser angående bruk av spö. I princip får där spö endast nyttjas för att korrigera löpningsriktningen. I , där galopptävlingar är en stor publiksport och där såväl tävlingsfrekvens som antalet startande hästar i varje lopp är mycket betydande, förekommer drivning med spö i mycket liten utsträckning. I är däremot frekvensen och sättet för spödrivning ungefär som i . Travsporten i fastställde ett reglemente, vars bestämmelser om användning av körspö i huvudsak gäller än . Noteras bör emellertid här den oerhörda utveckling travsporten haft i och de stora ekonomiska intressen som är inblandade i den. Detta gör det nödvändigt att rikta särskild uppmärksamhet mot allt som kan bli föremål för missbruk, eller där bedömningarna kan vara svåra och ofta utfalla olika. Ett körspö med snärt får vara högst och av typ som godkänts av måldomarnämnd. Bruk av piska är helt förbjudet. Godkänt körspö får endast användas för lätt drivning och endast under förutsättning att kusken bibehåller båda händerna med törntåg i handstropparna. Körspö får ej föras i sidled utåt och ej användas för slag mot sulky eller hästens utrustning i övrigt. Dessa senare regler är alltså formellt i kraft , men blir ingalunda åtlydda, och straff utdöms aldrig numera för brott mot dem. Missbruk eller annan olämplig drivning är förbjuden och skall bestraffas. Straffet är antingen varning eller böter, i vissa fall körförbud för begränsad Ur tillgängliga uppgifter kan utläsas att blev mellan 150 och 200 fall av felaktig drivning föremål för bestraffning. I regel utdömdes varning. Utdömda bötesbelopp har varierat , i några fall högre. Avstängning har förekommit i ett par fall. Sådan avstängning har gällt någon eller . Det finns f. n. inga regler som reglerar antalet spöslag. Kontrollen av spödrivningen är mycket svår att genomföra, särskilt vid tävlingar i artificiell belysning, där egentligen endast vita spön borde få förekomma. Såvitt känt är, har endast ett fall förts till domstol och resulterat i dagsböter. Liksom beträffande galoppsporten, torde den ringa straffpåföljden i förhållande till prissumman ej verka särskilt avhållande på missbruket av körspö. Inom trav- och galoppsporten finns alltså vissa regler till skydd för djuren, utfärdade av sportens egna organisationer som en självsanering. Enligt uppgift skall dessa revideras till 1985. Jag anser det emellertid olämpligt att sportens organisationer ensamma har ansvaret för att reglera användandet av kör- resp. ridspö. Detta ansvar bör tas av lantbruksstyrelsen, och den bör på regeringens uppdrag utfärda grundläggande reglerande bestämmelser på detta område. De bör gälla vid trav- och galopptävlingar med totalisator samt vid offentliga ryttartävlingar. I själva verket borde sådana regler gälla även vid träning av tävlingshästar, eftersom en hel del missbruk av spö förekommer där också. Detta låter sig emellertid endast med mycket stor svårighet kontrolleras. Lantbruksstyrelsens regler, som bör utgå från principen att det inte kan vara tillåtet att för pengar tillfoga djur smärta, bör dock förhoppningsvis få indirekt effekt även på träningsmomentet. Det är väsentligt att god och oberoende djurskyddsexpertis, bl. a. från banveterinärernas sida, får ta aktiv del i arbetet på att utforma dessa regler. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att begär att regeringen ger lantbruksstyrelsen i uppdrag att utfärda regler för bruket av kör- och ridspö, i avsikt att i möjligaste mån minska detta bruk och bidra till att på lång sikt avskaffa det.