mot · G702906 · 1984-01-19 00:00:00 — m. fl. Allt levande på jorden, sålunda också människan, kan leva och överleva endast under vissa miljöbetingelser. Livsmiljön på jorden är inte statisk och evig utan dynamisk och i tiden begränsad. Därför har det inte alltid funnits liv på vår planet och kommer heller inte att kunna finnas i en avlägsen framtid. Men dessa begränsningar för livet här beror på naturliga förändringar inom vårt solsystem och på vår planet. Inom de tidsrymder som vi normalt räknar med och försöker överblicka hotas inte vår livsmiljö av naturliga processer. Hotet mot vår livsmiljö kommer då i stället från människans egen aktivitet. Ett industrisamhälle som det svenska har en starkare miljöpåverkan, än ett jordbrukssamhälle med mindre utvecklad teknik. Men också i mycket fattiga länder tvingas människorna till miljöförstöring av sina prekära levnadsbetingelser. För att kunna laga mat hugger man ned den sista växtligheten eller låter getter överbeta områden, som inte tål betning. Det leder till ökenutbredning och försämrad lokal livsmiljö. Den mänskliga livsmiljön har både nationella och internationella aspekter. De internationella negativa miljöfaktorerna kan lösas bara i internationell samverkan, men ett förhållandevis rikt och utvecklat land som bör här framstå som ett föregångsland. De negativa miljöfaktorerna med i huvudsak nationell räckvidd måste vi söka lösa själva. Exempel på internationella miljöproblem är försurningen och uttunning av ozonskiktet i stratosfären. Exempel på mera nationella miljöproblem är kontrollen över kemisamhället, inriktningen av vår energiproduktion och hushållning med våra naturresurser. De rent fysiska möjligheterna att komma till rätta med våra internationella miljöproblem är goda. Vi kan inte söka lösningen av våra miljöproblem i teknikfientlighet. Men den teknik som gett oss ett bättre liv har också påverkat vår livsmiljö negativt. Det handlar om hur och i vilket syfte tekniken används. I sin tillämpning grundar sig tekniken på värderingar hos dem som bestämmer över den, tekniken blir här politisk. Detta faktum innebär också att miljöpolitiken, som ju i hög grad handlar om hur tekniken skall användas, blir beroende av den grundläggande samhällssynen. Det är lätt att inse att den som har det kortsiktiga vinstintresset som sin mest primära värdering ger lägre prioritet åt miljöfrågorna än den som sätter hela folkets långsiktiga välfärd främst. I sin förlängning leder denna analys till att det är betydligt svårare att ta miljöpolitiska hänsyn inom ramen för en renodlad kapitalistisk marknadsekonomi än inom en socialistisk planhushållning, som utgår från människornas behov vid sin långsiktiga planering. Hur ser då regeringen och socialdemokraterna på de miljöpolitiska frågorna? I bilaga 11 till budgetpropositionen 1983/84 s. 6 anger man följande allmänna policy: Att trygga alla människors rätt till en god livsmiljö är målet för miljöpolitiken. Miljöförstörelsen måste hejdas och förstörd miljö så långt möjligt återställas. En rättvisare fördelning av naturresurserna kräver en planmässig, långsiktig hushållning med begränsade tillgångar. Hänsyn och omtanke om miljön måste vara vägledande för den långsiktiga planeringen. Ur det inledande avsnittet i motion 1981/82:1921 av m. fl. om miljöpolitiken kan anföras: Ohälsa och vantrivsel i arbetet och hänsynslös förstörelse av den yttre miljön är ett allt för högt pris för ekonomisk Enskilt vinstintresse kan inte säkerställa miljövården. på vår vilja att ge samhället möjligheter till aktivt handlande för att förhindra miljöförstörelse, som ambitionen och kraften i miljöpolitiken framträder. Ty de problem som skapas av tekniken måste också lösas med hjälp av tekniken och teknik under samhällelig ledning. kommunisterna skiljer sig från övriga riksdagspartier därigenom att vi inte på något vis undanskymmer våra verkliga långsiktiga syften, bl. a. etableringen av en socialistisk planhushållning i . Vi skäms inte för att vi har socialismen som strategiskt mål. Men en socialistisk planhushållning kan se olika ut. Den kan ta långsiktiga miljöhänsyn i sin planering eller den kan se mera kortsiktigt på dessa frågor för att i stället ge folket snabba materiella fördelar. Vi vill för vår del ha en ekologiskt grundad långtidsplanering som tar de nödvändiga miljöhänsynen. Men som vi står för denna strategiska inriktning, är vi klara över att vi har att ta ställning till miljöfrågorna inom en kapitalistisk marknadshushållning. Vi anser att den nu rådande majoriteten i av socialdemokraterna och kommunisterna skall användas för genomförande av en kraftfull miljö- och naturresurspolitik i enlighet med de grundläggande uttalanden från regeringen och regeringspartiet som här ovan citerats. I tidskriften och framsteg publicerades en attitydundersökning som tillkommit i samarbete mellan och , . Undersökningen utvisade att svenskarna då oroade sig mera för miljöförstöringen än för både arbetslöshet och inflation. sade sig oroas mest av miljöförstöringen. Man var också pessimistisk inför utvecklingen på miljömrådet . Mest oroade var centerpartister, vpk-are, studerande, glesbygdsbor och människor . Undersökningen visade också att svenskarna inte var teknikfientliga men kände betydande misstro till politikernas vilja och kraft att styra tekniken. Det är viktigt att röja undan grunden för denna misstro bland en majoritet av landets väljare. Det är mot denna bakgrund de förslag skall ses som vi tar upp i denna och andra motioner till årets rörande miljö- och naturresursområdet. Utvecklingen inom industrisamhället skedde utan att man tog någon eller endast ringa hänsyn till effekterna av den industriella verksamheten på den omgivande miljön. Ännu under de första 15-20 åren efter saknade vi en kritisk miljödebatt i . Först , när de negativa verkningarna av industrins utsläpp börjat märkas, kom en bred debatt i gång. Denna fick politiska verkningar både ute i världen och här i . senare del påbörjades uppbyggnaden av en svensk miljövårdsförvaltning, etablerades. Därefter har vi fått ett flertal lagar som söker reglera miljöfarlig verksamhet. Lagar och på dessa byggda tillämpningskungörelser måste ju kunna övervakas vad gäller efterföljden ute i samhället. Det är en uppgift för miljövårdsförvaltningen. Tillåtlighetsprövningen av nya verksamheter, eller förändringar i redan etablerade, är en annan uppgift. En uppföljning av utvecklingen i vår fysiska livsmiljö, miljökvaliteten, är återigen en viktig uppgift som också har betydelse för den internationella samverkan som är helt nödvändig, eftersom miljöstörningar ofta inte låter sig begränsas till sina verkningar av gränserna länderna emellan. Kontroll av all miljöstörande verksamhet och strävandena att hushålla med våra naturresurser är frågor som har stor politisk betydelse och upplevs som viktiga av en majoritet av landets befolkning, som här inledningsvis redan anförts. Därför anser vi det viktigt att miljöpolitiken ges en central ställning också i landets regering. Detta borde enligt vår mening komma till uttryck genom att miljö-, resurs- och energifrågorna fördes under en särskild minister som blev chef för ett särskilt miljödepartement. En sådan omorganisation borde kunna ske i huvudsak genom en omfördelning av redan befintliga resurser. Det finns ju redan en energiminister, vid sidan av industriministern, och det finns också vissa resurser inom för miljöfrågorna. Motivet bakom detta krav är att ansvaret för miljöpolitiken skall vara politiskt och inte överlåtas till administrationens tolkningar. Tanken på ett miljödepartement med en särskild ansvarig miljöminister är inte exklusiv för vpk. Sådana tankar har också framförts inom socialdemokratin. I (miljödatanämnden/Prisma 1982) säger den kände miljöskribenten i en intervju: "Men det är väl märkligt att vi i det här landet ännu inte haft en miljöminister, utan miljövården har varit en bisyssla inom andra departement. Där är det faktiskt en del av de länder som man talar om som som är mer framåt än vi." beslutade arbetarkommuns representantskap att ställa sig bakom ett förslag om inrättande av ett svenskt miljödepartement. Man pekar på att miljödepartement finns i både och . Man framhåller också att skall miljöfrågorna kunna företrädas entydigt så får departementet och anvarig minister inte företräda motstridande ekonomiska intressen. 1 * 1983/84. Övergripande lag om hushållning med naturresurser överlämnade Naturresurs- och miljökommittén sin omfattande utredning till jordbruksministern. Direktiven till kommittén gavs av dåvarande jordbruksministern (). Dessa var mycket omfattande och spände över ett stort område. Med dessa utgångspunkter kunde man förutse att det skulle bli svårt att uppnå enighet inom utredningen. Betänkandet med sina många reservationer och särskilda yttranden får väl närmast ses som en inventering av det område det gällde. Vad som skall komma ut av det i form av förslag till beror i detta fall, såväl som vid alla andra utredningar, på remissutfall och sovringen inom departementet. Vi anser för vår del fortfarande att hushållning med naturresurser är en angelägen framtidsfråga. Vi är också klara över att en sådan hushållning inte finns inbyggd i en kapitalistisk marknadshushållning. Styrmedel för en resurshushållning måste därför införas genom politiska beslut som korrigerar marknadsekonomin. Därför måste den fysiska riksplaneringen utvidgas till att också omfatta resurshushållningens område. Vi anser sålunda, i likhet med vad socialdemokratin gjorde under sitt sista år i opposition, att regeringen bör överväga en övergripande naturresurslag som grund för den styrning av naturresurshushållningen som är nödvändig för att också framtida generationer skall ha en god materiell grund att bygga sin välfärd på. Inom ramen för en naturresurshushållning måste styrning komma in redan då en vara konstrueras. Möjligheten att på lättast möjliga sätt återvinna de i varan ingående materialen måste ges stor tyngd när varan konstrueras och tillverkning planeras. Det är särskilt viktigt att råvaror som kan förutses bli knappa inte förslösas genom spridning utan återvinningsmöjligheter. Det är också viktigt att de i produkterna ingående ämnena är så miljövänliga som möjligt. Spridning av miljöskadliga icke nedbrytbara ämnen ute i miljön, som vissa tungmetaller, måste på allt sätt förhindras. Avfallshantering och spridning av tungmetaller Miljöstörningar som hotar att bli bestående och därför är ett allvarligt hot mot vår livsmiljö är tungmetaller. Organiska miljögifter, även sådana som är svårnedbrytbara som t. ex. PCB, bryts ned och slutar att belasta miljön. Tungmetallerna däremot är grundämnen som varken med kemiska eller biologiska påverkningar kan förändras. De kan dock bindas eller förflyttas genom utlakning. Den fortgående försurningen i marken har lett till att tungmetaller som förut varit bundna börjat lakas ut och förgiftat främst våra skogar men också, som vi återkommer till i denna motion, vårt dricksvatten. Det är därför en angelägen miljöpolitisk uppgift att söka stoppa utflödet av tungmetaller till miljön från källor vi kan kontrollera. Efter tillkomsten av har frågan om kommunala avloppsreningsverk drivits hårt, och har alla tätorter av betydelse sådana reningsverk. 1 efterhand kan man naturligtvis ha kritiska synpunkter på verkens konstruktion och funktion, men det var ändå ett klart framsteg att dessa verk kom till. handlar det om att förbättra deras funktion och att på ett miljömässigt godtagbart sätt utnyttja det avfallsslam som kommer från reningsverken. Att, som man gjorde i , sänka slammet i havet är det väl ingen som förespråkar . Slammängden från våra reningsverk uppgår till ca per invånare eller räknat som torrsubstans/år. Slammet borde kunna återföras till jorden. används av slammet i jordbruket, körs på tipp och komposteras. Det är en fördelning man borde ändra på, men det möter problem. Slammet innehåller nämligen betydligt mer tungmetaller än vad stallgödsel gör, och man riskerar att avsevärt höja tungmetallhalten i jordbruksjorden vid upprepad slamgödsling. En angelägen fråga är därför att minska halten tungmetaller i slammet. Att avskilja tungmetallerna i reningsverken möter tekniska svårigheter. Därför är det nödvändigt att söka minska tillförseln av tungmetaller genom att de stoppas vid källorna. Tungmetallhalterna i slammet ökar med reningsverkens storlek. Denna ökning beror av den ökade industriella anslutningen vid de större orterna. Det är sålunda i industrin det gäller att få ned utsläppen av metaller till avloppssystemen. Detta är givetvis ett arbete som kommer att ta tid, men de miljövårdande myndigheterna och kommunerna måste ha en klar inriktning på att få ned tungmetallhalterna i avloppsreningsverkens slam. Då kan kommunerna också få en miljömässigt bättre användning för slammet. Att som lägga hälften av slammet på soptippen kan inte vara en bra lösning. Miljöfarligt avfall uppstår i första hand inom industrin. I många fall kan industrin själv ta hand om detta och återvinna viktiga råvaror på ett miljömässigt godtagbart sätt. Det bör vara huvudinriktningen för dem som i sin verksamhet producerar miljöfarligt avfall som en biprodukt. I många fall är det omöjligt att ta hand om det egna miljöfarliga avfallet. Då måste det lämnas för destruktion till . Genom beslut av har en behandlingsanläggning för miljöfarligt avfall uppförts vid Norrtorp i Kumla kommun. Den drivs i SAKABis regi och befinner sig under inkörning. Lokaliseringen var mycket kontroversiell och anläggningens drift ses fortfarande med betydande misstänksamhet av många i trakten boende. Det är därför av synnerlig vikt att driften vid anläggningen sköts seriöst så att inga utsläpp utöver de kalkylerade och redovisade sker. Det är också viktigt att det finns klara utgångsvärden för miljökvaliteten i anläggningens omgivning från start, så att förändringar som följd av anläggningens fortsatta drift kan beläggas. De kan dessutom vara viktiga att ha tillgång till, om skadeståndsanspråk skulle komma att riktas mot anläggningen. För att följa upp dessa frågor måste i län ges de resurser som kan erfordras för en tillfredsställande övervakning av verksamheten vid i . Motiven för insamling och återanvändning av returpapper torde framgå redan av vad som i denna motion inledningsvis anförts. beslöt (prop. 1975:32) att obligatorisk insamling av tidningspapper från hushållen skulle vara genomförd i hela landet . Beslutet grundade sig på de slutsatser arbetsgruppen för avfallsfrågor (Ds Jo 1974 10-11) gjorde. I propositionen gjordes en viktig skrivning om synen på avfall som en resurs och vikten från samhällsekonomisk synpunkt att återanvända avfall. Dessa principiellt viktiga skrivningar står vpk bakom också . konstaterades att förbrukningen av papper och papp var 1,7 milj. ton och den högsta per capita i . Av denna förbrukning kom från återanvändning av returpapper eller . fram beräknades att hushållen skulle kunna bidra med ytterligare och industrin med . Det betydde ett mål för insamlat returpapper av . Detta mål har inte nåtts ens , då det totalt insamlades returpapper, varav från hushållen. Det behövs alltså ytterligare insatser för att uppnå det insamlingsmål som beslutat. Ett fullföljande av beslutet måste också innebära att returpappret verkligen går till pappersindustrin som råvara och återanvänds och inte, som på flera håll riskeras, går till förbränning i kommunala värmeverk. Med nuvarande oljepriser är det fullt möjligt att det kan vara företagsekonomiskt mest lönsamt att bränna papperet för att utvinna energi, men samhällsekonomiskt är det knappast försvarbart. Därför måste åtgärder vidtas som säkrar att returpapperet används i enlighet med beslut. De styrmedel som kan komma att erfordras ankommer det på regeringen att anvisa. Återvinning och återanvändning av dryckesförpackningar Drycker levereras till konsumenterna endera i glasflaskor eller i plåtburkar. Glasflaskor kan vara retur- eller engångsflaskor. I fråga om plåtburkar sker en övergång till aluminiumburkar som är avsedda att återvinnas. Vid det miljö- och resursmässiga ställningstagandet till dryckesförpack ningar måste man utgå från återvinningsgrad och energiförbrukning vid tillverkning och transport. Hänsyn måste också tas till den nedskärning som kan komma att ske i naturen av bortkastade förpackningar. Vägs dessa faktorer samman är returglas överlägsna. Det är också möjligt att framställa returglas som är lättare än de nuvarande och bättre passar till den transportstandard som används i fråga om pallar o. d. För vissa ändamål som t. ex. mediciner och livsmedel torde det vara mest praktiskt med engångsglas. Sådant glas bör insamlas och återanvändas vid ny tillverkning som s. k. återglas. I fråga om aluminiumburkar har en mycket stor tillverkning kommit i gång på ett närmast okontrollerat sätt. Beslut finns om ett pantbolag som skall återta dessa burkar för tillverkning av nya. Det är ännu för tidigt att uttala sig om hur denna återvinning kommer att fungera. Skall dessa burkar, som kan ligga ute i naturen nästan obegränsad tid utan att upplösas, alls kunna accepteras , måste återvinningsgraden bli mycket hög. Även om den skulle bli det så är returglaset bättre utifrån de överväganden som här inledningsvis redovisats. Men då tillverkning och återvinningssystem redan är på gång får vi avvakta utvecklingen vad gäller aluminiumburkarna. Vad sedan gäller engångsglasets återvinning har tidigare fattat beslut om det s. k. återglaset. Beslutet tillkom i syfte att stödja glasindustrin, främst i södra . Detta bruk hotades av nedläggning och återglaset skulle bli en väg att överleva och bevara sysselsättningen där. Effekterna av återglasbeslut har emellertid låtit vänta på sig. Beslutet byggde också på att systembolagets flaskor skulle gå till återglas. Av detta kan följande slutsatser dras! En förbättrad form av returglas bör stödjas av miljövårdsmyndigheterna som emballage för drycker. Det engångsglas som förekommer bör återföras till glasindustrin som återglas, som åtgärder vidtas för att förverkliga fattade beslut om denna hantering. Tillverkning och återvinning av aluminiumburkar för drycker bör inte få expandera på returglasets bekostnad. Sedan återvinningen av dessa burkar fått verka bör en utvärdering göras av aluminiumburken som dryckesförpackning i , dock senast i och med utgången av . Återinsamling av miljövådliga batterier Mängden apparater till vilka det fordras batterier för deras drift har säkert blivit flera . Särskilt små energitäta batterier har fått ökad användning. Dessa batterier innehåller ofta för miljön vådliga tungmetaller som kvicksilver och kadmium. har vi från vpk aktualiserat frågan om insamling av dessa batterier för återvinning eller destruktion. För att få en effektiv sådan återinsamling har vi förordat ett pantsystem där panten sätts högt. Liknande yrkanden har rests från andra riksdagspartier. Det torde därför finnas ett brett stöd för åtgärder på detta område. har utarbetat en promemoria om ett handlingsprogram för hantering av batterier (SNV PM 1688,). Det noteras att genom den nuvarande hanteringen av batterier tillförs hushållsavfallet genom kasserade batterier väsentliga mängder kvicksilver och kadmium som sedan släpps ut i miljön. Förslaget i promemorian innebär att alla förbrukade batterier av knappcellstyp och oavsett batterityp - alla kvicksilveroxidbatterier, nickel-kadmiumbatterier och alkaliska batterier återlämnas till de affärer som säljer batterierna. Förslaget anvisar hur de aktuella batterityperna skall märkas och hur insamlingen skall finansieras. Om de uppsatta målen inte nås med föreslagna åtgärder anvisas vägar att genom ökade avgifter eller pant öka systemets effektivitet. Vi är för vår del tillfredsställda över att en utredning nu kommit till stånd i en fråga som vi rest sedan ett flertal år. Vi anser emellertid, att det är lika bra att redan från början gå in för ett system med hög pant för att få ett starkt ekonomiskt motiv för återlämnande av de miljöfarliga batterierna. Säkra tillgången på icke hälsovådligt dricksvatten utanför tätorterna Ett av våra allra största miljöproblem är försurningen av vatten och mark som en följd av utsläpp från förbränning av fossila bränslen i industriländer. Åtgärder mot försurningen tar vi upp i en fristående motion. 1 detta sammanhang tar vi upp ett specialproblem som är en effekt av försurningen, det hälsovådliga dricksvattnet i särskilt försurade områden av landet. Huvuddelen av landets befolkning bor i tätorter med dricksvattenförsörjning. Vid kommunala vattenverk finns möjlighet att behandla råvattnet före utleveransen i ledningarna till konsumenterna så att det uppfyller kraven på att vara godtagbart från folkhälsosynpunkt. Dessa möjligheter finns inte eller blir mycket dyrbara för de enskilda hushållen utanför våra tätorters vattenledningssystem. Det sura regnet som redan försurat ett stort antal sjöar och vattendrag har också börjat försura grundvattnet. hotar inte endast skogsdöd utan också förgiftning av grundvattnet genom tungmetaller som löses ut och kommer i rörelse. I landet finns det ungefär 100000 grävda brunnar för lokal dricksvattenförsörjning. Så mycket som var fjärde av dessa brunnar kan redan vara försurad. En undersökning som gjorts i tyder också på att det djupare liggande grundvattnet redan är påverkat. av de borrade djupbrunnarna hade ett pH-värde ,5. Mycket tyder på att markens buffrande verkan mot ytterligare surt ytvatten börjar bli uttömd. I det läget kan pH-värdet sjunka mycket snabbt till den surhetsgrad som det infiltrerade vattnet har. Denna situation ställer många hushåll med egen vattentäkt inför stora svårigheter och kostnader. De största problemen finns i områden med stark försurning som i , på och i västra . Det är inte rimligt att de människor som utsätts för dessa miljöproblem lämnas att själva lösa dessa. Solidariteten kräver att samhället går in och hjälper dessa människor. Problemområdena måste snabbt inventeras och de lämpligaste åtgärderna tas fram. Kostnaderna härför måste bäras solidariskt av alla i samhället. I de områden där problemet ännu inte är akut måste en uppföljande kontroll ske, så att samtliga konsumenter av dricksvatten från egna täkter har tillgång till bra dricksvatten. Luftkvaliteten i tätorter och industriområden Från hälsosynpunkt är det viktigt att uppehålla en god kvalitet på luften inom tätorterna och industriområdena, där luftkvaliteten är sämst. För att förbättra den måste åtgärder vidtas dels mot bilavgaserna, dels mot annan förbränning av fossila bränslen i industrier och bostadsområden. I fråga om svavelhalten i eldningsolja har en sänkning skett . 1 fråga om riktlinjer för kolförbränning färväntas en proposition från regeringen, varför vi får återkomma med synpunkter i samband med denna. I fråga om åtgärder mot bl. a. bilavgaser har vi från vpk tagit upp denna fråga vid flera riksmöten. behandlade motioner om åtgärder mot bilavgaserna. Härvid beslutade om två tillkännagivanden till regeringen, dels om behovet av snara och verkningsfulla åtgärder mot bilavgasernas hälsooch miljöeffekter, dels att myndighetsansvaret på bilavgasområdet skulle överflyttas till . Överflyttningen av detta myndighetsansvar skedde i enlighet med beslut . Frågan om bilavgaserna har utretts i en särskild kommitté. överlämnade kommittén sitt slutbetänkande till jordbruksministern. Kommittén lade fram ett omfattande program, omkring vilket man föreslår skall tas upp internationella överläggningar för att uppnå bredast möjliga anslutning inom . I programmet föreslås skärpta avgasreningskrav som riktar sig mot själva fordonen. Förslagen är relativt långtgående, vilket innebär obligatoriskt införande av Schweiz-87-krav fr. o. m. Parallellt stimuleras, genom skattefördelar, försäljningen av fordon som fyller USA-83-krav. Införande av blyfri bensin föreslås fr. o. m. . Bensinskatten på blyfri bensin föreslås sänkt med /liter fr. o. m. .