mot · G702918 · 1984-01-18 00:00:00 — 1983/84 918-922 m. fl. Kvinnornas situation i samhället I motionen läggs förslag om ett tiopunktsprogram för att förbättra kvinnans ställning i samhället. Sex timmars arbetsdag för alla, en uppvärdering av lönerna i typiska kvinnoyrken, alla kvinnor garanteras rätten till ett arbete, en utbyggnad av den kommunala barnomsorgen till full behovstäckning, satsning på en levande bomiljö, åtgärder mot kvinnomisshandeln är några av punkterna i programmet. Kvinnans jämlikhet med mannen har proklamerats vid ett otal tillfällen. 1 verkligheten råder fortfarande djup ojämlikhet: Kvinnornas arbetslöshet är större än männens! Hundratusentals hemarbetande kvinnor skulle vilja ha ett arbete om det funnes något att få! Kvinnorna har lägre lön än männen, men de arbetar dubbelt mer! Kvinnor tvingas att arbeta deltid av sociala och arbetsmarknadsskäl till en lön de inte kan försörja sig på! Kvinnan återfinns inom ett tjugofemtal yrken på arbetsmarknaden, mannen inom hundratals! Det dolda förtrycket av kvinnan framträder på många sätt: kvinnomisshandel, våldtäkt, prostitution, kvinnokönet förringas och förnedras i massmedia! Det kapitalistiska är ett klassamhälle. Alla klassamhällen bygger på förtryck. Men detta är inte bara ett rent och direkt klassförtryck. Det genomsyrar också hela skalan av relationer och sociala förhållanden. Det finns ett samband mellan klassförtryck och alla andra former av förtryck. Diskrimineringen av kvinnorna är det viktigaste exemplet på dessa särskilda former av förtryck i klassamhället. Flertalet kvinnor är därför dubbelt förtryckta som kvinnor och som tillhörande det folkflertal, som ingår i lönearbetarnas klass. I 1983/84. Kvinnans ställning i arbetslivet Förtrycket av kvinnan har alltid haft ett samband med hennes roll i arbetslivet och samhället. Med kapitalismen blev lönearbetet det dominerande. Det tidiga proletariatet bestod till lika delar av kvinnor och män. Kvinnorna utgjorde ett klart flertal inom bl. a. textil-, tobaks-, tändsticksoch livsmedelsindustrin. När däremot järn-, stål-, och verkstadsindustrin blev ledande i den industriella utvecklingen, hölls det kvinnliga lönearbetet tillbaka genom en mansdominerad yrkestradition. Ofta innebär även ökad mekanisering i industrin en direkt utslagning av kvinnliga arbetare. Ansvaret för bestämda delar av reproduktionen, som hushållsarbete, barnavård, sociala omsorger, vilade fortfarande på kvinnan och höll henne kvar i den privata sfären. Visserligen övertog samhället vissa delar av det reproduktiva arbetet, som t. ex. sjukvård, socialvård, utbildning, men hemarbete och barnomsorg förblev till stor del en privat angelägenhet för kvinnor. Kvinnans lönearbete blev en förlängning av hennes uppgifter i hemmet. Det nedvärderades och Fick låg status. Denna arbetsdelning präglar fortfarande familjen och arbetsmarknaden. Kvinnorna återfinns i stor utsträckning inom yrken, som är en förlängning av deras arbete i hemmet, t. ex. serviceyrken och vård av barn och gamla. Kvinnorna arbetar inom en begränsad del av arbetsmarknaden; huvuddelen av de yrkesverksamma kvinnorna Finns inom ett tjugofemtal yrken. Männen däremot Finns i ett hundratal olika. Lika lön för lika arbete är fortfarande inte genomfört, trots att gått sedan det kravet slogs fast. Kvinnorna har mindre betalt, även när de utför samma arbete som männen. Traditionella kvinnoyrken har de lägsta lönerna på hela arbetsmarknaden. Av tradition anses ett arbete inom vård och omsorg inte likvärdigt ett arbete inom exempelvis verkstadsindustrin. Någon objektiv bedömning ligger inte bakom dessa löneskillnader. Mönstret är lätt att identifiera: Kvinnokön ger lägre lön. För det kan knappast förhålla sig så, att politiska och fackliga ledare på högsta nivå bedömer omsorg av människor barn, gamla och sjuka som underordnad skötsel av maskiner och verktyg! Dessa ojämlika förhållanden kan dock i stor utsträckning avskaffas genom politiska beslut, då merparten av de s. k. kvinnojobben återfinns inom den gemensamma, samhälleligt kontrollerade sektorn. Kvinnans ansvar för det obetalda hemarbetet präglar hennes ställning i hemmet och på arbetsmarknaden. När kvinnorna behövdes i produktionen , tvingades samhället att också ta ett visst ansvar Men denna service är fortfarande otillräcklig och konjunkturmässigt bestämd. ansåg de flesta att det var självklart att den kommunala barnomsorgen skulle byggas ut så att den täckte det faktiska behovet. hävdas, framför allt från borgerligt håll, att det egentliga behovet av barnomsorg inte är så stort som framgår av daghems- och fritidshemsköerna. Vad som behövs, säger man, är en valfrihet för familjerna (kvinnorna) att själva avgöra hur man vill ordna barnomsorgen. Då frigörs resurser inom barnomsorgen, för egentligen skulle många föräldrar välja andra former för omsorgen om barnen. Ett vårdnadsbidrag skulle ge denna valfrihet. Denna debatt förs , när har efterkrigstidens största arbetslöshet, när svångremsbudgetar, rationaliseringar och ny teknik i snabb takt minskar antalet nya arbetstillfällen. De hemarbetandes egen organisation, , har avfärdat vårdnadsbidrag som alltför otillräckligt, och självklart kan inte ett vårdnadsbidrag av den storlek som diskuteras ersätta en lön. Men om också samhället beslutade att införa en vårdnadsersättning, som motsvarade en arbetslön, skulle ändå valfriheten vara en chimär. Den skulle ge den förvärvsarbetande föräldern valfrihet att i stället stanna hemma och vårda barnen. Men det skulle inte ge någon valfrihet åt den kvinna som tvingas stanna hemma, fastän hon vill arbeta, för att det inte finns något arbete. Det skulle inte ge någon valfrihet åt den kvinna som tvingas stanna hemma, fastän hon vill arbeta, för att hon inte kan lösa barnomsorgen. Och kvinnorna kommer också att finna, att när barnen vuxit upp och vårdnadsersättningen upphör, så avlöses valfriheten av arbetslöshet. Ett system med vårdnadsbidrag är ingen lösning på kvinnornas problem. Det är ett sätt att försöka hålla kvar kvinnorna i en beroendeställning med en obefintlig, lös eller tillfällig anknytning till arbetsmarknaden. Begreppet valfrihet måste ersättas med begreppet lika villkor. Kvinnor måste kunna delta i förvärvsarbetet på lika villkor som männen. Bristen på lika villkor gör att allt fler kvinnor söker lösa motsättningarna mellan hem och yrkesarbete genom att arbeta deltid. arbetar över hälften av de yrkesverksamma kvinnorna deltid, medan manliga deltidsarbetande kan räknas i ett fåtal procent. Om man lägger samman förvärvsarbete och hemarbete innebär detta att kvinnorna arbetar betydligt mera än männen och tjänar betydligt mindre pengar. De lika villkoren är långt borta. Med lika villkor menar vi inte, att kvinnorna skall underordna sig de villkor som gäller för männen. Jämställdhetsarbetet måste syfta till att stärka männens anknytning till det vardagliga. Den ringa vikt som i vårt högindustrialiserade samhälle fästs vid det reproduktiva arbetet i hemmet, speglas av det faktum, att det är produktionens krav som dikterat organiseringen av det oavlönade arbetet. Givetvis i kombination med den patriarkat maktstruktur som rått och som fortfarande råder. Hade man betraktat som omistliga de värden som tillförs samhället genom kvinnors oavlö 1* 1983/84. nade arbete för barn, hem, social gemenskap hade lönearbetet haft en annan organisation . Genom att bekräfta också männens roll i det s. k. ickeproduktiva arbetet kan vi bryta ner de barriärer som skiljer de bägge könen. Innan vi kan avläsa några genuina attitydförändringar måste dock strukturella förändringar till. Det är i detta sammanhang som vårt krav om en generell arbetstidsförkortning till måste ses. Till yttermera visso har det gångna decenniets kvinnodiskussion fört det goda med sig, att män "i princip är för ett delat ansvar för hem och barn. Så till vida har attityderna redan förändrats. Men i realiteten består rollfördelningar, och det är förr så, att den påbörjade konjunkturuppgången inom industrin lett till ett högre utnyttjande av övertid. Och, vilket en rad undersökningar visat, är det småbarnspapporna som toppar övertidsarbetet. Drygt en tredjedel av småbarnsfäderna har en bruttoarbetstid som överstiger ! De lär inte träffa sina barn långa stunder. Det kapitalistiska samhället genomsyras av en patriarkalisk ideologi. Patriarkatet är en maktstruktur, där kvinnan är underordnad mannen. Mannens arbete och egenskaper utgör för samhällslivet. Kvinnan betraktas fortfarande i många sammanhang som ett objekt. Prostitutionen är det grövsta uttrycket för detta synsätt, men mycket av den kommersiella kulturen och reklamen visar också fram kvinnobilder, där kvinnan betraktas som objekt. Att mannens arbete, egenskaper och behov är normgivande präglar också arbetsmarknaden, ja arbetslivet som helhet. Det normala är att livet domineras av förvärvsarbete att man arbetar heltid, övertid och gärna också extraknäcker. Man får inte hindras av detta genom marginalskatter, som bestraffar dom som verkligen vill göra en insats. Det onormala, störande är neddragning av arbetstiden, föräldraledighet, vård av sjuka barn, anpassning till daghemstider etc. De lika villkoren är långt borta. Isoleringen i de nya bostäderna Under de ekonomiska expansiva åren lyckades vi i vårt land få bukt med den utbredda trångboddheten. De nya områden som växte upp runt tätorterna kom emellertid att sakna det sociala nätverk, de gemensamhetsfunktioner, som ofta fanns i den äldre bebyggelsen. Bostäderna fjärmades från produktionen. Den halva av befolkningen, som på grund av ålder, sjukdom, arbetslöshet eller bristande barntillsyn kom att vistas i hemmet fråntogs motivationen att söka sig ut och upprätthålla kontakter med andra. Miljonprogrammet byggdes utan att man tänkte på samverkan mellan människorna. Kvinnorna byggdes in i isolering, och barnen place rades i händelsefattiga miljöer. Man uppsatte normer för parkeringsplatser men ägnade annars utemiljön föga intresse. Detta har fått skrämmande samhälleliga följder: Den sociala utstötningen har påskyndats i form av drogmissbruk och fysisk ohälsa, vandaliseringen har ökat, hela tonårskullar upplever sig utanför och skapar egna subkulturer i frånvaron av meningsfulla aktiviteter och ansvarsområden. Vpk har påtalat detta i framför allt våra bostadspolitiska motioner. Vi har ställt krav på boendedemokrati, där ansvaret för planering och förvaltning läggs ut på de boende själva. En förutsättning för detta är att alla hyreshus kommunaliseras. Vi har efterlyst statliga medel för upprustning av boendemiljön och för att få till stånd gemenskapslokaler. Arbetsplatser måste lokaliseras i nära anslutning till bostäderna och kommersiella och sociala centra brytas ned i smärre enheter. Vi föreslår att de bostadsförbättringsprogram, som beslutade om utvidgas till att också omfatta de här framförda förslagen. I övrigt bör ge regeringen till känna vad som här anförts om boendedemokrati och -miljö. Det enhetliga skolsystem som byggts upp under har inte lyckats bryta ner de klasskillnader som fanns i den gamla skolan. Segregationen har snarare skärpts genom konkurrens och utsortering. På samma sätt har den nya ordningen med tidiga yrkesval snarare förstärkt än tonat ned skillnaderna i könsroller. Pojkar med arbetarbakgrund får nu redan i skolan specialutbildning till rörmontörer, byggnadssnickare och bilreparatörer, medan flickorna har försetts med barnskötar-, kontors- och distributionslinjer. Allt är skräddarsytt i enlighet med rådande segregerade arbetsmarknad. Lika skiktat är det för ungdomarna med mer studievana hemmiljöer och som söker de högskoleförberedande linjerna. Pojkar dominerar de naturvetenskapliga, medan flickorna helt dominerar de humanistiska linjerna. Skolan är samhällets spegel. Skolan kan inte ändra på de maktförhållanden som råder i samhället. Ett rimligt krav är dock, att skolan inte blundar för, utan levandegör dessa motsättningar i undervisningen. Skolan skall inte tillåtas stå neutral i viktiga samhällsfrågor. Den skall ta ställning för grundläggande demokratiska krav för ekonomisk jämlikhet och för rättvisa mellan könen. Representanter för fack och kvinnoorganisationer måste ges möjlighet att delta i undervisning och yrkesvägledning. I sexual- och samlevnadsundervisningen bör särskild uppmärksamhet ägnas åt könsrollerna och diskussion initieras för att göra ungdomen medveten om dessa. Läromedlen skall inte fortsättningsvis tillåtas förtiga kvinnornas roll i historien och i byggandet av vårt moderna samhälle. proklamerades som det internationella kvinnoåret. En kvinnokonferens hölls i , och på rekommendation av denna konferens beslutade att proklamera tiden 19761985 som FN:s kvinnoårtionde. Vi är i slutet av detta årtionde och kan blicka tillbaka på en period då mycket sagts, skrivits och proklamerats angående kvinnans situation i samhället men där, som framgår av ovanstående framställning av kvinnans situation i dagens , mycket litet har hänt i verkligheten. tog för sin del fram en nationell handlingsplan för jämställdhet (Steg på väg; SOU 1979:56), som presenterades vid den uppföljande kvinnokonferensen i . i den planen lades många förslag till åtgärder fram, som ännu väntar på att bli genomförda. Vi anser att det nu är dags att gå från ord till handling och lägger i denna motion fram förslag till ett tiopunktsprogram för att förbättra kvinnans ställning i samhället. Många av förslagen återfinns också i ovan nämnda Steg på väg, som antogs av representanter för samtliga riksdagspartier. Kvinnoförtrycket kan förstås inte avskaffas genom riksdagsbeslut. Vare sig det handlar om ideologisk kamp mot kvinnoförakt eller lönekamp måste kampen föras ute i det dagliga livet. Kraven i motionen skall ses som en grund, som en förutsättning att skapa lika villkor mellan kvinnor och män. Program för att förbättra kvinnans ställning i samhället En generell arbetstidsförkortning till sex timmars arbetsdag måste genomföras. En kortare arbetstid är en grundförutsättning för att kvinnor och män skall kunna delta i arbetslivet på lika villkor och dessutom kunna ta ansvar för hem och barn. Lönerna i typiska kvinnoyrken måste uppvärderas. bör uttala nödvändigheten av en lönemässig uppvärdering av de traditionella kvinnoyrkena. åläggs att som föregångare verka för detta. Fullständiga sociala förmåner skall gälla oavsett arbetstidens längd. Så länge sextimmarsdagen inte är genomförd tvingas många kvinnor att arbeta deltid av sociala skäl. Andra tvingas av arbetsmarknadspolitiska skäl välja mellan att arbeta eller att inte arbeta alls. Dessa kvinnor drabbas dubbelt, eftersom många sociala förmåner inte gäller för arbetstider kortare än . Alla kvinnor skall garanteras rätten till ett arbete. En aktiv politik för att skapa flera arbeten måste bedrivas med en utbyggnad av den offentliga sektorn och en industriell förnyelse som grund. Hemarbetande kvinnor som vill yrkesarbeta måste få ett aktivt stöd att anmäla sig till arbetsförmedlingen. Uppsökande verksamhet måste bedrivas och vid behov yrkesutbildning eller motsvarande erbjudas i avvaktan på reguljär anställning. Det könsbundna yrkesvalet mäste brytas och kvinnornas arbetsmarknad breddas. Ett fortsatt opinionsarbete inom skolan är viktigt liksom praktik och beredskapsarbeten inom traditionellt manliga yrken. En obligatorisk arbetsförmedling, där arbetsgivaren åläggs att ta emot av AMS eller arbetsförmedlingen anvisad sökande, är viktig för att göra det möjligt för dessa myndigheter att aktivt arbeta för att bryta den könsbundna arbetsmarknaden. Den kommunala barnomsorgen måste skyndsamt byggas ut till full behovstäckning. Detta är en annan av grundförutsättningarna för att kvinnor och män skall kunna delta i arbetslivet på lika villkor. Full behovstäckning innebär enligt vår mening, att också de föräldrar som har en obekväm arbetstid skall kunna utnyttja den kommunala barnomsorgen. Taxorna får heller inte sättas så höga att lågavlönade föräldrar av detta skäl inte kan använda den kommunala barnomsorgen. Föräldraledigheten mäste utnyttjas av båda föräldrarna. Samhället måste driva på utvecklingen för att göra fäderna lika delaktiga i skötsel och uppfostran av barn. Föräldraförsäkringens regler bör ändras så att en av de resp. förälder disponerar inte kan överlåtas på den andra föräldern. Åtgärder mäste sättas in för att bekämpa kvinnomisshandeln. Forskningen måste intesifieras, den offentliga statistiken förbättras i syfte att vidta fler aktiva åtgärder. Försök med social jour bör prövas i flera kommuner. Statsbidrag bör utgå till kvinnohus med frivillig verksamhet på detta område. Arbetet för jämställdhet mellan kvinnor och män måste genomsyra hela skolvärlden från förskola till högskola. Hur skolan förhåller sig till jämställdhet mellan kvinnor och män är mycket viktigt när de unga skall forma sina egna attityder och åsikter. Skolan måste påtala och ta aktiv ställning mot diskriminering av kvinnan. sprids en föråldrad kvinnosyn genom många läromedel. saknas jämställdhet som ett inslag i många utbildningar inom högskolan. Särskild vikt måste läggas vid denna fråga i lärarutbildningen. En kommitté bör tillsättas, som får i uppdrag att ur jämställdhetssynpunkt granska läromedel, utbildningens innehåll, inspirera och komma med idéer för jämställdhetsarbetet ute i skolorna. Könsdiskrimineringen i reklamen måste motarbetas. Inom den statliga jämställdhetskommittén pågick ett arbete för att på uppdrag av lägga fram ett förslag om lagstiftning emot könsdiskriminering i reklamen. Detta arbete måste nu avslutas och ges möjlighet att ta ställning till ett förslag. Flera av de förslag som nämnts ovan motiveras ytterligare i särskilda motioner till årets . De följs därför inte upp av yrkande i denna motion. Med hänvisning till vad som anförts i motionen föreslås* 1. att beslutar att hos regeringen hemställa om förslag till åtgärder för att förverkliga program för att förbättra kvinnans ställning i samhället som föreslås i motionen, 2. att som sin mening uttalar att sociala förmåner skall utgå oavsett arbetstidens längd och att hos regeringen hemställer om förslag till ändringar i tillämpliga lagar, 3. att som sin mening uttalar nödvändigheten av en lönemässig uppvärdering av de traditionella kvinnoyrkena, 4. att hos regeringen hemställer om erforderliga initiativ för en bred uppsökande verksamhet bland hemarbetande kvinnor i enlighet med vad som anförs i motionen, 5. att hos regeringen hemställer om förslag som syftar till att motverka kvinnodiskrimineringen i reklamen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) * Se även motionerna 1983/84:919922.