mot · G702437 · 1984-01-13 00:00:00 — och av den allmänna självdeklarationen Systemet med allmän självdeklaration var, då det infördes, både en logisk spegling av beskattningens ändamål och ett slags social förtroenderelation mellan stat och medborgare. För sin tid representerade det ett framsteg. har detta system uppenbarligen överlevat sig själv. Det framstår som administrativt opraktiskt och ålderdomligt. Det har i allt högre grad kommit att präglas av rättsliga inkonsekvenser och administrativt godtycke. I och med detta undergrävs förtroendet för systemet, och handläggningen av deklarationsärenden upplevs av breda lager inom befolkningen som präglad av svåröverskådlighet, bristande förutsebarhet och tendenser till trakasseri. De nämnda problemen är förknippade med taxeringsväsendets organisation och arbetsmetoder. Det stora flertalet medborgare har otvivelaktigt en hög skattemoral. Detta beror inte minst på de solidaritetsidéer som de av arbetarrörelsen initierade samhällsreformerna var ett uttryck för- reformer som ju betalas via skatterna. Grunden för denna skattemoral skadas genom taxeringsväsendets sönderfall och urartning. Moralen mister sin rationella motivering inför ett ologiskt och orationellt system, som dessutom präglas av en allt värre brist på proportioner: stort arbete läggs ner för att jaga småproblem för vanliga deklaranter, som resurser saknas för att ta itu med den växande skatteflykten. Bristerna i taxeringsväsendet är av allvarlig natur. Skillnader i handläggning och bedömning är omfattande och nyckfulla. Vad som är sanning i är ofta bara dåligt skämt i . Taxeringsnämndernas argumentering växlar inte bara från ärende till ärende utan ofta t. o. m. inom samma ärendes gång. Systemet har mist sin förutsebarhet. Praxis har alltmer blivit inte en logisk utveckling av givna bestämmelser utan en konjunkturfråga. Dessa upplösningstendenser drabbar numer inte något fåtal speciella ärenden utan de breda skikten av skattskyldiga. Genom att flertalet diskutabla beslut aldrig överklagas, blir inkonsekvenserna och godtycket alltmer inbyggt. Allt detta vållar en stigande förtroendekris mellan skattesystemet och det stora flertalet deklaranter. Man tolererar inte längre att små kategorier förmögna skattskyldiga lyckas undandra sig beskattning, som folk i de breda lagren jagas och trakasseras för rena obetydligheter. Alla kan se inkonsekvensen i att människor, som betalar kring eller över hälften av sin inkomst i skatt granskas i bagatellartade detaljer, som skatteadministrationen är helt ineffektiv gentemot komplicerade fall av skatteflykt. har dessa missförhållanden och detta slöseri med administrativa resurser fått pågå, utan att utredningsarbetet resulterat i några idéer om hur problemet praktiskt skall angripas. fortsätter det administrativa sönderfallet och bildar ett allt tydligare hot mot den sociala moralen. Så mycket mindre acceptabelt är tillståndet, som det med relativt enkla medel är möjligt att automatisera taxeringen och upphäva deklarationsförfarandet för en stor majoritet av de skattskyldiga. Detta gäller såväl inkomstdeklarationen som deklarationer av egna bostadsfastigheter eller lägenheter. Det är naturligtvis inte nödvändigt att inkludera alla grupper inkomsttagare, fastighets- och förmögenhetsägare i en och samma reform. Det är de breda skikten av löntagare och pensionärer, som det i första steget kan bli fråga om. För många av dem är deklarationen dessutom en börda och ett irritationsmoment, på vilket deklarationsbyråer och arvoderade taxeringsledamöter prasiterar. Ett taxeringsförfarande för flertalet inkomsttagare kan ske i helt automatiserad form. mottar för inmatning sedvanliga uppgifter från arbetsgivare. På samma sätt kan uppgifter avseende banktillgodohavanden och räntor insändas och matas in (sekretesskravet gäller ju i lika mån för taxeringsväsendet som för bankväsendet). Inte heller för egna bostäder utgör automatiseringen något problem - egnahemsägarens uppgifter spelar ingen självständig roll, annat än vid nytaxering av fastigheten. De sålunda insamlade uppgifterna bearbetas automatiskt. Ett schablonavdrag sker, som för flertalet förvärvsarbetande innefattar vad som är en normal, approximativ nivå av kostnader för intäktens förvärvande. Ränteavdrag, i den utsträckning sådana får ske, kan också göras automatiskt. Underhållsbidrag och liknande är redan registrerade och kan föranleda automatiska avdrag. Resultatet av taxeringen utsänds i form av en enkel maskinremsa till den skattskyldige. Eventuellt kan man bevara en rätt för speciella fall att i särskild ordning göra gällande avdrag utöver schablonerna, och den allmänna överklagningsrätten skulle givetvis vara kvar, ehuru den säkerligen inte skulle behöva utnyttjas i så hög grad som sker. Ett automatiskt system skulle befria det stora flertalet skattskyldiga från den tidsförlust och de problem deklarerandet och uppföljningen därav Det skulle också onödiggöra alla de smärre misstag och fel, som deklaranter på grund av osäkerhet och bristande kunskap ofta gör - fel som resulterar i straffavgifter, kvarskatt och omständliga administrativa procedurer. Det skulle betyda en koncentration av resurser på kontroll av verkligt problematiska fall och fall av raffinerad skatteflykt. Det skulle också betyda att den distriktsbaserade taxeringsnämndsorganisationen i huvudsak kan avskaffas. Den kan ersättas med ett mindre antal lekmannanämnder vid de lokala skattemyndigheterna, ägnade att arbeta med de speciella och mer komplicerade fallen. Det finns inga bärande skäl att vänta med en grundläggande reform av det här beskrivna slaget. Problemet behöver inte utredas. Vad saken nu gäller är att konstruera ett dataprogram anpassat till behoven. Detta bör genomföras. Mot bakgrund av vad här anförts föreslås att hos regeringen begär skyndsamt förslag om avskaffande av den allmänna självdeklarationen och taxeringsnämnderna och införande av nytt deklarationssystem enligt i motionen anförda riktlinjer.