mot · G7021337 · 1984-01-24 00:00:00 — Fr. o. m. femårsintervallet 1965-1970 finns en tendens till ökande arbetslöshet enligt Drambo. De arbetslöshetsproblem vi ser kan alltså ses som grundade . Går man vidare i analysen och undersöker de bakomliggande faktorerna till förändringen i arbetskraftsefterfrågan finner man (enligt Drambo) att under de perioder då det funnits en tendens till strukturell arbetslöshet har kännetecknats av följande förhållanden (aa s.29): 1) Produktionsvolymökningen och produktivitetsökningen har varit lika stora men har arbetskraftsutbudet ökat (två femårsintervall ). 2) Produktionsvolymökningen har visserligen varit Större än produktivitetsökningen men arbetskraftsutbudet har ökat mer än efterfrågan (7 tillfällen fördelade över hela perioden). 3) Produktionsvolymen har minskat som produktiviteten har ökat och dessutom har arbetskraftsutbudet ökat (inträffade enbart ). 4) Produktionsvolymen har varit oförändrad och produktiviteten har minskat men har arbetskraftsutbudet ökat mer än efterfrågan (inträffade enbart under femårsintervallet 1913-1919). 5) Produktionsvolym och produktivitet har minskat men produktionsvolymminskningen har varit större och dessutom har arbetskraftsutbudet ökat (inträffade enbart 1920-1924). 6) Produktiviteten har ökat mer än produktionsvolymen och dessutom har arbetskraftsutbudet ökat (inträffade under två femårsintervall, 1915-1919 och 1975-1979). Under alla femårsintervall och 1935-1964 ökade produktionsvolymen snabbare än produktiviteten som arbetskraftsutbudet ökade långsammare eller i samma takt vilket ledde till en tendens till minskande eller arbetslöshet. Den gjorda analysen visar att det inte räcker med att öka tillväxten för att arbetslösheten skall tendera att minska. Historiskt visar Drambos studie att trots att produktionen har växt under 19 av de 22 undersökta femårsintervallen så har det inte räckt för att tendensen till ökad arbetslöshet skulle kunna undvikas. Den främsta orsaken är att utbudet av arbetskraft har växt snabbare än efterfrågan. är en mycket stor ungdomsgeneration, barnen till efterkrigstidens stora barnkullar, på väg in i arbetsmarknaden. Det betyder att kommer utbudet av arbetskraft att vara Det ställer extra stora krav på en hög tillväxt (och relativt sett lägre produktivitetsökning) för att man med konventionella metoder skall kunna hålla arbetslösheten nere. vet vi att efterfrågan på världsmarknaden troligen kommer att växa långsammare än . Det finns alltså fler faktorer som talar mot att man med traditionella metoder kan motverka en tendens till ökad arbetslöshet: det förväntade stora utbudet av arbetskraft , den låga tillväxten på världsmarknaden, elektronikens intåg på många områden som innebär att produktionen av många produkter blir enklare och att det behövs färre arbetstimmar för att utföra ett bestämt arbetsmoment när man använder verktyg och instrument med elektronik. Men frågan om elektroniken är en diskussionsfråga. Det har tidigare berörts att en ökad produktivitet som orsakas av att nya produkter introduceras leder till att de arbetstimmar som faller bort inom en gammal' industrigren kan kompenseras genom att en "ny industrigren tillkommerden industrigren som tillverkar den nya produkten. Ofta hävdas det att elektroniken skulle ha kraftfulla sådana kompensationseffekter - på samma sätt som andra tekniska genombrott t. ex. ångmaskinen anses ha haft. ansluter sig till denna ståndpunkt (se enligt ovan). I traditionell ekonomisk teori är teknikutvecklingen något utanförstående som enbart kan studeras som en effekt på produktiviteten. Så behandlade vi den också ovan. I allmänhet menar man att tekniken är en positiv faktor som skapar nya arbeten. Det finns emellertid studier som problematiserar denna entydigt positiva syn på teknikens inverkan på sysselsättning. I en studie från Aalborgs universitetscenter (, , och , Teknologisk udvikling og beskaeftigelse, Aalborgs universitetscenter, ) särskiljer man olika perioder av teknikutveckling. Det finns perioder då tekniken utvecklas och skapar nya produkter. Dessa tillverkas ofta med låg kapitalintensitet (låg organisk sammansättning). där denna tendens är den dominerande skapas nya arbeten - utvecklingen är extensiv. Möjligheterna att öka produktionen på andra sätt än genom att utvidga befintliga anläggningar och anställa fler är små. är möjligheterna till produktutveckling grundad på de nya tekniska upptäckterna uttömda. koncentreras intresset på att göra produktionen så effektiv som möjligt. Produktionsmetoderna förfinas och rationaliseringarna innebär att arbetsstyrkan minskar. i en intensiv fas. Under denna senare fas innebär införande av ny teknik att arbetslösheten ökar- kompensationseffekterna, som fanns under produktutvecklingsfasen, blir mindre. Om detta uppfattades schematiskt skulle införandet av den nya tekniken innebära en extensiv utveckling. Men det är tveksamt. Elektroniken är inte alls ny. Det är snarare så att elektroniken utvecklas f. n. på ett nytt sätt. Under introduktionen av datorer skapades förmodligen nya arbeten - särskilt inom administration och kontor. Då skapade införandet av datorer troligen fler arbeten (t. ex. stansoperatriser, många olika assistenter och handläggare vars uppgift var att följa och sammanställa uppgifter från datalistor osv. Det som sker vad det gäller datorutveckling för kontor är att mikro- och minidatorer utvecklas, kommunikationsmöjligheterna blir bättre och datorerna integreras med det traditionella kontorsarbetet. Genom att intelligenta terminaler kan placeras direkt hos den handläggande personalen behövs inga mellanhänder som kör olika program eller som sammanställer olika listor. Indata levereras direkt av handläggare som arbetar i direktkontakt med olika system. Utdata tas ut direkt av dem som behöver den. Genom utvecklade kommunikationsmöjligheter, textbehandling osv. görs dessutom olika serviceyrken inom kontoren onödiga (t. ex. sekreterare, skrivmaskinspersonal osv. Kontorsrationaliseringen skapar inte några nya kontorsprodukter utan rationaliserar de gamla produkterna. Det innebär att arbeten kommer att försvinna. På samma sätt är det med utvecklingen inom handeln. Med de nya datoriserade kassaregistren blir det möjligt att till stor del ta bort inventerings- och beställningsarbete och bokföringen förenklas. Inte heller inom handeln skapar datoriseringen några kompensationseffekter. Och programmeringsarbetet är för avancerat för att det skall vara möjligt att låta de handelsanställda utföra det. Dessa hotbilder är välkända. Men de etablerade ekonomerna menar att de nya datoriserade produkterna också skapar nya arbeten - dels skall dessa mikroprocessorprodukter tillverkas, dels skall program till dem göras. Vad det gäller tillverkningen av elektronikprodukter så är den ofta en förenkling i förhållande till de elektromekaniska produkter som de ersätter. Det krävs betydligt mindre arbetskraft för att tillverka elektroniska miniräknare, elektroniska växlar eller elektroniska kassaregister än att tillverka elektromekaniska. Många av de komponenter som ingår tillverkas dessutom inte i . De kompensationseffekter som möjligen kommer av den nya elektronikvågen hamnar därför inte i . Detsamma gäller i hög grad programvarorna. Dessa kan säljas internationellt och med små förändringar anpassas till de olika ländernas speciella förhållanden (skillnader i lagstiftning osv. Det är enligt många bedömare troligt att den nya vågen av elektronik kommer att minska behovet av arbetskraft i industriellt arbete och speciellt i administrativt och kommersiellt arbete. Genom att kapitalintensiteten ökar per arbetsplats - och särskilt snabbt inom arbetsintensiva branscher som kontor, handel och service - så kommer en traditionell ekonomisk politik att kräva att allt större andel av BNP går till investeringar. Varje nytt arbete kräver ju större kapitalinsats. Detta leder till två problem: Dels måste efterfrågan på konsumtionsvaror växa i långsammare takt, dels kommer varje högre nivå av investeringar innebära att en större del arbetsbesparande teknik introduceras. Nobelpristagaren menar (i Scientific American, ) att det i dagens läge finns skäl att tala om en teknologisk arbetslöshet av de skäl som anförts här, och den teknologiska arbetslösheten är omöjlig att ta sig ur med mindre än att arbetsdagen kortas. Överföring av resurser till offentliga sektorn Även om det skulle lyckas att upprätthålla en hög produktionstillväxt och på så sätt skapa ett utrymme för att öka sysselsättningen finns det problem. Det verkar inte vara troligt att industrin skulle kunna vara en sysselsättningsmotor på samma sätt som . Det är troligt att produktiviteten fortsätter att växa i industrin, efterfrågetillväxten på världsmarknaden kan antas vara måttlig och de svenska stora företagen är multinationella vilket gör att deras framgångar inte alltid innebär en ökad sysselsättning i . De som tror på traditionella metoder för att klara sysselsättningen brukar peka på tjänstesektorn som den sysselsättningsskapande delen i ekonomin. Tjänstesektorn domineras av den offentliga sektorn. Problemet är att en hög tillväxt i industrin skall överföras till i första hand den offentliga sektorn för att den skall kunna expandera och anställa arbetskraft. Det innebär att skattetrycket måste öka betydligt (2). Det finns främst politiska hinder för detta. Ett alternativ är då att privatisera eller i hög grad avgiftsfinansiera de offentliga tjänsterna. Detta leder till helt oacceptabla inkomstfördelningseffekter. Den traditionella vägens begränsningar Det ovan sagda visar att den väg som och flera andra anvisar för att få bukt med den växande arbetslösheten står inför stora problem. De kan sammanfattas så: Den tillväxt som krävs för att arbetslösheten skall tendera att minska är Introduktionen av elektronik i olika arbetsintensiva sektorer kommer att innebära att arbeten försvinner i dessa. Elektronikens eventuella kompensationseffekter kommer till stor delar att spridas över världsekonomin, vilket gör att de inte kommer att vara till någon hjälp för de svenska problemen. Det kommer att stöta på politiska hinder att överföra resurser till den offentliga sektorn så att tillväxten också kan omvandlas i nya arbeten. Det finns därför skäl att undersöka vägar som är mindre ortodoxa för att komma åt arbetslöshetsproblemet. a. måste granskas huruvida en arbetstidsförkortning påverkar sysselsättningen och vilka andra effekter den har. Skälen till att man söker dessa andra vägar behöver alltså inte utgå från tillväxtfientlighet eller någon uppfattning om att efterfrågan är och given. Kortare arbetsdag för ökad sysselsättning? Vid en allmän arbetstidsförkortning försöker privatkapitalistiska företag, samhällsägda företag, offentliga myndigheter etc. var och en efter sina intressen att anpassa sig till den nya situationen. Kapitalisterna försöker kompensera bortfallet av arbetstid per anställd genom rationaliseringar, sänkning av månadslönen, anställning av fler osv. allteftersom vad som är mest lönsamt för dem. Myndigheterna försöker kanske få större statsanslag, minskar servicen, anställer fler osv. alltefter de politiska och andra intressen som dominerar. För att kunna studera vad som händer vid en allmän arbetstidsförkortning måste vi göra vissa förenklade antaganden om genomsnittligt beteende. I diagram 1 har vi försökt visa hur olika storheter påverkar varandra under sådana förenklade antaganden. Pilarna talar om att en faktor påverkar en annan faktor. Plus- och minustecknen visar om påverkan är positiv eller negativ. Med ett positivt samband menar vi att om den ena faktorn ökar (eller minskar) så ökar (eller minskar) den andra också. Ett negativt samband är ett sådant där en faktor ökar (minskar) vilket leder till att den andra faktorn minskar (ökar). nummer 1 säger att om arbetstiden minskar borde antal sysselsatta öka. nummer 2 säger att en ökande produktivitet, t. ex. genom att datoriseringen ökar, leder till färre arbeten. nummer 3 är början på en hel kedja av samband. Dessa samband grenar ut sig i två delar: dels den inhemska efterfrågan som ökar om investeringar, offentlig konsumtion och privata inkomster ökar, dels exportefterfrågan som vad det gäller arbetstidsförkortning antas enbart bero på de priser svenska företag kan sätta på sina produkter när de säljs utomlands. Dessa priser bestäms av en hel rad faktorer, men den väsentligaste i detta sammanhang är hur produktionskostnaderna och speciellt lönerna utvecklar sig. Det framgår av diagrammet att löneutvecklingen är speciellt viktig. Genom pil 12 påverkar lönerna den inhemska efterfrågan positivt, men genom pil 8 påverkas exportefterfrågan negativt. Vad slutresultatet blir är en öppen fråga ännu så . Innan resonemanget fortsätter skall vi enbart notera att det finns fler samband mellan faktorerna än vad som angivits i diagrammet. Det är givetvis så att lönerna är beroende av hur stora timlönerna är, vilket gör att arbetstidens längd naturligtvis påverkar lönesumman. Vidare påverkas lönesumman av hur många som skall ha lön, dvs. av antalet sysselsatta. Det finns på så sätt återkopplingar i sambanden, som gör att det blir än mer komplicerat att bedöma vad resultatet av en arbetstidsförkortning blir. I nästa avsnitt kommer den ekonomiska beräkningsmodellen att presenteras med ett schema som visar något av denna ytterligare komplikation. Investeringar och V offentliga konsumtion Pilarna visar hur enfaktor påveirkar sn annan faktor. »att exempelvis an ökning i den ana faktorn (edar tiU an ökning av den andra är sambandat »positivt». Darte markeras med ( + ). Om sambandet däremot är sidan t an en ok rung i en faktor leder tiU en minskning i en annan kallas sambandet »negativt» och markeras med ( - I. Produktivitetsökningen (pil 2) Det första man kan fråga sig är hur stor produktivitetsökningen blir. Man kan tänka sig att arbetstidsförkortningen leder till en så stor produktivitetsökning att antalet sysselsatta inte ökar. Det finns undersökningar på historiskt material av hur stora dessa effekter har blivit vid arbetstidsförkortningen från till och (Y. : Effekten av arbetstidsförkortningen från 45 till på produktiviteten i industrin, bilaga 1 till SOU 1976:34, 1976). Man kan resa tvivel mot den metod som använts men denna kritik skall vi ta upp nedan. Resultaten visar att produktiviteten ökade för varje procent som arbetstiden förkortades. Det betyder att ungefär hälften av arbetstidsförkortningen kan industrin ta igen med ökad produktivitet, dvs. genom att arbetsdagen kan utnyttjas effektivare när den är kortare, genom att arbetstidsförkortningen skyndar på investeringar i ny teknik (som därmed ökar den svenska industrins konkurrenskraft - en poäng som ofta förbises). I andra sektorer kan det givetvis vara mer komplicerat att ta igen de förlorade arbetstimmarna. Det är poänglöst att försöka spela eller femte symfoni fortare - resultatet blir en sämre produkt. På samma sätt är det i det direkta vårdarbetet, där snabbare operationer eller hos psykologer eller på försämrar vården och omsorgen. Däremot kan troligen mycket administrativt arbete både inom vården och annorstädes rationaliseras utan att det därför blir sämre. En kortare arbetsdag skulle troligen betyda att kontorsrationaliseringen som redan är på väg skulle skyndas på. I dessa sammanhang talar man om oerhörda möjligheter vad det gäller att snabbare få fram samma information. I många sammanhang har man schablonmässigt räknat med att hälften av arbetstidsförkortningen kan kompenseras med ökad produktivitet (t. ex. : The reduction of working hours in Western Europé, stencil 1980). Det är intressant att konstatera att Åbergs undersökning (: Effekten av arbetstidsförkortningen från 45 till på produktiviteten i industrin, i SOU 1986:34) visar att det är lättare att motverka en arbetstidsförkortning vid snabb teknisk utveckling än vid långsam. Man kan därför, om man bortser från beräkningsmetodens brister, dra slutsatsen att produktivitetsökningen skulle vara minst lika hög eller högre än den var vid slutet av 1960- och början av 1970-talen. Produktion och efterfrågan (pilarna 3 och 4) En hel rad författare har riktat in sin kritik mot arbetstidsförkortning som ett instrument att tackla arbetslöshetsproblemen på hur en kortare arbetsdag skulle påverka efterfrågan och därmed produktionen (: Fyra felslut om arbetslösheten, i Ideologi, ekonomi och politik - tankar i tiden. till (redigerad av ), 1981; : Arbetsdelning ger inte fler jobb, ; : Arbetsdelning som medel att bekämpa arbetslöshet, stencil, - anförande hållet på senare publicerat i Ekonomisk Debatt nr5/1983). Kärnan i argumentationen för alla tre författarna (som utan att lämna hänvisningar till varandra ändå på väsentliga punkter argumenterar helt lika) är som följer (vi kommer att följa framställning): Arbetstidsförkortningen kan göras antingen med eller utan lönekompensation. Görs den med lönekompensation (dvs. bibehållen vecko- eller månadslön och därmed höjda timlöner) kommer den del av ekonomin som är relativt skyddad från utländsk konkurrens (S-sektorn) att få en ökad stimulans (pilarna 11 och 12 i diagram 1). Men denna stimulans uppvägs av att den sektor som konkurrerar med utländska företag (k-sektorn) får högre lönekostnader och därmed sämre s. k. konkurrenskraft. Den sämre konkurrenskraften leder till förluster i export (pilarna6 och 7). Bigsten antar att politikerna inte kan acceptera försämrad bytesbalans (och högre inflation som är en följd av den ökade inhemska efterfrågan), varför arbetstidsförkortningen följs av åtstramningspolitik som minskar antalet jobb. Det finns flera invändningar mot denna del av resonemanget. För det första har det knappast inträffat att lönekompensationen vid arbetstidsförkortning legat utöver det utrymme som motsvarar produktivitetstillväxten. Genom att dessutom den svenska exportindustrins relativa arbetskraftkostnader per producerad enhet nu ligger rekordlågt kan man inte heller hävda att det inte skulle genereras något löneutrymme (annat än under mycket extrema omständigheter). För det andra antar Bigsten helt enkelt att det sammantagna resultatet av hans resonemang skulle bli färre jobb och lägre reallöner. Detta trots att sambanden är ytterligt komplicerade och därför inte kan utvärderas med allmänna resonemang. För det tredje gör Bigsten antaganden om vilka ekonomiskt-politiska möjligheter som finns i en situation med inflation och bytesbalansunderskott. Här tangerar Bigsten en rätt animerad debatt inom socialdemokratin, där flera kritiker av regeringspolitiken (Grassman, LO-ekonomerna. just hävdar att en ökande efterfrågan skulle vara ett botemedel mot den låga ekonomiska aktiviteten och att bytesbalansproblemen har överdrivits. Det Bigsten anför mot arbetstidsförkortningen skulle man också kunna anföra mot t. ex. en tillväxtskapande politik av TCO-snitt. Det är väsentligt att observera att lönekostnadsökningen för näringsliv och myndigheter inte blir så omfattande som man i förstone kan tro. Det första man måste komma ihåg är att produktivitetsökningarna i samband med 1983/84. arbetstidsförkortningen gör att sysselsättningsökningen inte blir proportionell mot arbetstidsförkortningen. Som (aa, 1976, s. 169) skriver angående arbetstidsförkortningen från 45 : Om man så vill kan detta också uttryckas så att utrymmet för en reallöneökning på som kompensation för förkortningen från 45 till till skapats av förkortningen själv. Till detta kommer att arbetstidsförkortningen kan - liksom under 1960och 1970-talen-läggas ut . man schablonmässigt att av arbetstidsförkortningen kompenseras av ökad produktivitet så skulle en arbetstidsförkortning kräva en lönekostnadsökning på exkl. den del som betalas av förkortningen själv. Detta motsvarar en lönekostnadsökning på om arbetstidsförkortningen sker . Det är alltså inte nödvändigt att lönekostnadsökningen blir så dramatisk som det ibland har hävdats. Men det skall påpekas att Bigstens problematik är väsentlig och måste undersökas konkret. Ett försök till en sådan undersökning är de beräkningar vi gjort och dessa presenteras i nästa avsnitt. Görs arbetstidsförkortningen däremot utan lönekompensation (dvs. timlönerna bibehålls, och med kortare arbetstid innebär det sänkt månadslön för de heltidsarbetande) är läget något bättre, enligt Bigsten. K-sektorn kommer att få en effekt som kan liknas vid en devalvering (pil 8 ger lägre lönekostnader vilket i sin tur påverkar exportpriserna via pilarna 7 och 6), vilket kan innebära en ökad sysselsättning. Men eftersom efterfrågan inom landet minskar (produktivitetseffekten gör att det inte tillkommer nya jobb i proportion till antalet förlorade arbetstimmar) så kommer S-sektorn att få minskad efterfrågan (minskade löner ger lägre privata inkomster som ger lägre inhemsk efterfrågan - pilarna 12 och 11 i diagrammet). Det leder till avskedanden där. Den offentliga sektorn kommer också att få ökade ekonomiska problem eftersom genomsnittsinkomsten blir lägre och därmed skatteinkomsterna mindre, enligt Bigsten. Bortsett från att Bigsten också här drar slutsatser utan att ha gjort konkreta beräkningar, så är givetvis resonemanget även här giltigt teoretiskt. En slutsats av Bigsten är att det kanske skulle kunna finnas något slags medelväg mellan full lönekompensation och ingen lönekompensation som gav maximalt fler jobb till minimalaste kostnader i form av försämrad bytesbalans och offentliga budgetunderskott. Det är sådana optimeringsproblem som traditionella ekonomer annars har en förkärlek för att ställa upp och lösa. Men icke så i detta fall. Av det ovanstående (och f. ö. också av diagram 1 där de väsentligaste sambanden angavs) förstår man hur central frågan om lönekompensation är för vad resultatet av en arbetstidsförkortning blir. I det följande skall vi göra en liten utvikning i förhållande till diagrammet och diskutera på vilken nivå lönekompensationen måste ligga. Om man följer Bigstens resonemang så skulle en arbetstidsförkortning utan lönekompensation ge en viss sysselsättningsökning. Men frågan är om det är en möjlig väg att gå. Det finns stora grupper av löntagare som redan får socialbidrag - trots att de har jobb! (se t. ex. artikel i nr36/1983 av ). En sänkt månadslön som priset för arbetstidsförkortning skulle förmodligen göra att många passerade gränsen för att kunna försörja sig själva och sina barn. Nedanstående tabell, med tal , visar att redan då var många hushåll i en svår ekonomisk situation. har reallönerna ytterligare fallit tillbaka - speciellt för kvinnor (se Välfärdsbulletinen nr 3/1983 s. 10-11 och 18). Andel hushåll nära eller under existensminimum (3) (18/1982, hämtad ur m. fl. Föräldrars arbete & Barns villkor - en kunskapsöversikt, Arbetslivscentrum, 1983.) Skillnaden i inkomst beror inte på skillnader i transfereringar utan på följande faktorer (uppräknade enligt m.fl. aa, s. 90): - antal vuxna inkomsttagare per hushåll, - antal arbetade timmar, - inkomst av eget kapital. Om arbetstidsförkortning införs med kompensation för hela eller del av inkomstbortfallet kommer vissa hushåll att få samma inkomst före skatt utan full lönekompensation. Det är de hushåll där den ene arbetar heltid och den andre deltid. Villkoret är att den deltidsarbetande (vanligen kvinnan) bibehåller (kan bibehålla) sin arbetstid i timmar räknat. Lönekompensationen innebär att timlönerna ökas. Därmed ökar den deltidsanställdes månadslön. Om lönekompensationen inte är full, dvs. des månadslön sänks något, kommer det ändå att finnas nivåer där hushållsinkomsten som helhet ändå är . Av nedanstående tabell framgår vilken lönekompensation som behövs för att resp. hushåll skall ha sammanlagd löneinkomst. Vi har räknat inkomst före skatt och att kvinnans timlön är av mannens. Lönekompensation som är nödvändig för att hushållsinkomsten inte skall minska. Mannen heltid Kvinnan arbetar i proc av heltid Lönekompensation för samma hushållsinkomst Lönekompensationen motsvarar om sextimmarsdag: förändr förändr timlön månadslön heltidsanställd