mot · G7022654 · 1984-03-21 00:00:00 — m. fl. Förenkling av myndigheternas föreskrifter, anvisningar och råd (prop. 1983/84:119) Den offentliga sektorns expansion och förvaltningsorganens vidgade befogenheter har medfört att den enskilde blivit alltmer beroende av olika myndigheters åtgärder och beslut. Därmed har också svårigheten för den enskilde att överblicka beslutsprocessen och bevaka sin rätt ökat. Det är för den skull av stor vikt att samhället genom information, rådgivning och rättshjälp underlättar för medborgarna att tillvarata sina rättigheter. De grundläggande orsakerna till många problem vad gäller rättstillämpning och byråkrati är det stora antalet lagar, förordningar och andra regler. Det är därför av stor betydelse att samhällets regelgivning begränsas och, i de fall den är nödvändig, förenklas. Byråkratisering måste motverkas, myndigheternas verksamhet förenklas och insynen vidgas genom decentralisering, öppenhet och ökad lekmannamedverkan. I regeringsförklaringen för den första icke-socialistiska regeringen angavs som ett av de viktigaste målen att bekämpa byråkratin. Deklarationen fick följande lydelse i detta avsnitt: Byråkratiseringen av vårt samhälle måste brytas. Kraftfulla insatser skall göras mot krångel, onödig centralstyrning och svårbegripligt myndighetsspråk. Konkret tog sig detta arbete uttryck i att den s. k. byråkratiutredningen tillsattes. Utredningen hade i huvudsak fyra uppgifter. Den skulle pröva om ändringar kunde göras i sådana författningsbestämmelser som allmänheten uppfattar som omotiverade eller onödigt komplicerade. En annan uppgift gällde förbättrad information om samhällsorganens verksamhet, och hur myndigheterna på bästa sätt kan bistå medborgarna i deras kontakter med samhällsorganen. Myndigheternas språk var det tredje ämnesområdet som utredningen skulle syssla med. Det fjärde gällde en översyn av förvaltningslagen. Detta arbete följdes av en proposition till (prop. 1978/79:111). I propositionen behandlades bl. a. ett förslag från decentraliseringsutredningen rörande begreppen föreskrifter, anvisningar och allmänna råd. Med anledning av propositionen väcktes från en partimotion (1978/79:2465). I denna hemställdes bl. a. att måtte uttala att beteckningen allmänna råd skall utnyttjas i de fall innehållet i ett myndighetsdokument inte är av bindande karaktär. Det anfördes även att det är en källa till krångel och onödig byråkrati att vissa dokument som syftar till att förmedla råd och erfarenheter betecknas som anvisningar. Genom normalt svenskt språkbruk förmedlas därmed intryck av större bundenhet än vad som är förenligt med de författningar som reglerar verksamheten. delade de uppfattningar som kom till uttryck i motionen. Man ansåg att frågan borde övervägas ytterligare när redovisning förelåg av det översynsuppdrag på området som regeringen hade givit myndigheterna. Vad som anförts gavs sedan regeringen till känna. I proposition 1980/81:80 om ökad självstyrelse och minskad byråkrati behandlades också frågan om att omforma anvisningarna till föreskrifter eller allmänna råd. Man föreslog, vilket godkände, att begreppet anvisningar skulle avskaffas. I anslutning till propositionen beslöts under hand inom att en arbetsgrupp, bestående av företrädare för statsrådsberedningen, och kommundepartementet, skulle tillsättas för att överväga vad som ytterligare kunde göras för att åstadkomma större klarhet i fråga om olika reglers rättsliga karaktär och syfte. Också andra frågor av författningsteknisk natur fick tas upp till behandling. Arbetsgruppen har överlämnat betänkandet Större klarhet i fråga om olika reglers rättsliga karaktär och syfte. Det är detta arbete som, med visst dröjsmål, ligger till grund för den nu aktuella propositionen. Det är från många utgångspunkter positivt att det under de icke-socialistiska regeringarna bedrivna utredningsarbetet på byråkratiområdet nu förelagts för beslut. Vi kan till fullo instämma i vad föredragande statsrådet anfört inledningsvis i propositionen: har kritik riktats mot den omfattande regelgivningen i samhället. Kritiken har framförallt tagit sikte på de regler som myndigheter under regeringen beslutar. Sådana regler har ökat väsentligt i omfattning . Den angivna utvecklingen har bl. a. samband med den allt vanligare tekniken med s. k. ramlagar, vilka ofta förutsätter att en utfyllnad sker genom regler som beslutas av regeringen eller efter dess bemyndigande av förvaltningsmyndigheterna. I detta system finns inbyggt en risk för en detaljreglering som kan vara svår att kontrollera för statsmakterna. Problemen med detaljstyrningen blir särskilt märkbara när reglerna riktar sig till kommuner och landstingskommuner. Mängden av regler medför vidare att regelbeståndet blir svåröverskådligt, vilket kan leda till svårigheter både för allmänheten och för myndigheterna att få klarhet i vilka regler som gäller. Det är mot denna bakgrund angeläget att avregleringsarbetet drivs med kraft och konsekvens. Ett stort antal regler kan med fördel utmönstras som obehövliga, andra kan förenklas kraftigt. Det är framför allt väsentligt att klarhet skapas på vilken konstitutionell grund en viss regel tillkommit och att åtskillnad görs mellan bindande regler och allmänna råd. Med tanke på vikten av att det i propositionen initierade avregleringsarbetet verkligen fullföljs i erforderlig omfattning anser vi att regeringen så snart ske kan bör återkomma med en redovisning av de effekter som blir följden av detta arbete. Förenklingsarbetet måste få ett helhjärtat stöd från respektive departementschef och från hela regeringen och detta bör följas av en redovisningsskyldighet till . 3 De enskilda företagen I propositionen föreslås att termen anvisning inte skall få användas som beteckning på bindande regler (föreskrifter). Den skall dock bara undvikas som beteckning på sådana icke-bindande regler som avser tillämpning av föreskrifter. Vi anser i likhet med arbetsgruppen i (nedan kallad arbetsgruppen) att termen bör utmönstras inom hela den offentliga rätten. De skäl som föredragande statsrådet anför när det gäller förbudet för myndigheterna att använda termen anvisning som beteckning på bindande regler anser vi bör gälla också beträffande de icke-bindande reglerna. I propositionen anförs härom följande: För att man skall undvika missförstånd anser jag därför liksom arbetsgruppen att myndigheterna skall undvika att använda termen anvisningar även som beteckning på regler som inte är bindande. Särskilt angeläget är det att termen undviks som beteckning på regler som riktar sig till allmänheten eller till kommuner eller landstingskommuner. Detta talar enligt vår uppfattning för att termen helt bör utmönstras. 1.2 Kravet på bemyndigande Regeringen föreslår att varje myndighet under regeringen som beslutar regler skall vara skyldig att i beslutet hänvisa till det bemyndigande på vilket beslutanderätten grundar sig. Enligt vår uppfattning bör detta krav också omfatta andra regler än föreskrifter. De allmänna råd som många myndigheter kommer att utarbeta kommer även framgent att ha stor betydelse inom resp. verksamhetsområde. Det finns därför starka skäl att även dessa skall vara grundade på ett bemyndigande från regeringen och att myndigheterna åläggs att hänvisa härtill vid sitt utfärdande av råden. Arbetsgruppen har i sin promemoria föreslagit att varje myndighet under regeringen fortlöpande skall föra en förteckning över alla gällande föreskrifter, allmänna råd o. d. som myndigheten eller någon föregångare till denna har beslutat. Gruppen föreslår också att myndigheterna skall åläggas att se över sina regler och upphäva eller återkalla sådana som är föråldrade eller inte längre behövs. Tanken är att översynen skall göras i samband med att regelförteckningarna upprättas. Föredragande statsrådet anför att det kan ifrågasättas om ett generellt översynsuppdrag har möjlighet att bli särskilt framgångsrikt. Man vill därför avvakta den utvärdering av översynsförordningen som stat kommun-beredningen håller på att göra, och i väntan på denna bör inte något direkt krav införas på att myndigheterna skall se över sina regler i samband med att de upprättar regelförteckningarna. Vi delar inte denna uppfattning. Vi anser att det är ett mycket lämpligt tillfälle att se över de rikligt förekommande reglerna i samband med upprättandet av regelförteckningarna. Det är i detta sammanhang som den bästa överblicken över regelsystemen kan skapas, vilken är en förutsättning för en framgångsrik översyn. Det är också angeläget att översynen kan ske med det snaraste. Justitieministern anför i propositionen att i klarhetens intresse andrahandstryck av SFS-författningar i myndigheternas författningssamlingar bör undvikas. Vissa myndigheter, t. ex. , har för vana att i sina författningssamlingar återge SFS-författningar som rör myndighetens område. Vi anser för vår del att detta är ett mycket praktiskt system. Detta innebär att de som inte prenumererar på SFS ändå kan få kännedom om de författningar som berör verksamhetsområdet genom att prenumerera på den aktuella myndighetens författningssamling. Det innebär också en förenkling för resp. myndighet genom att alla författningar som berör myndigheten kan finnas samlad i de flesta fall en volym. 1.5 Departementens tillsyn över myndigheternas regelgivning Arbetsgruppen har föreslagit särskilda föreskrifter om att departementen skall ha tillsyn över myndigheternas regelgivning och vid behov anmäla missförhållanden för regeringen. Detta förslag avvisas dock av föredragande statsrådet. Vi är av den uppfattningen att även detta förslag från arbetsgruppen bör genomföras. Det är av stor betydelse att departementen noggrant följer utvecklingen på regelutgivningsområdet för sina underlydande myndig Det får inte vara så att myndigheternas kompletteringsföreskrifter avviker från de beslut som fattats av . Det är inte allt för ovanligt att så är fallet. Det måste därför finnas en korrektionsmöjlighet där genom regeringens tillsyn kan åstadkomma en förändring i de fall där avvikelse uppkommit. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om riktlinjerna för utmönstring av termen anvisningar, 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i övrigt anförts om förenkling av myndigheternas föreskrifter, anvisningar och råd. () () () () () ()