mot · G7021177 · 1984-01-23 00:00:00 — m. fl. I budgetpropositionen avstyrker försvarsministern, av statsfinansiella skäl, förstärkningar av civilbefälhavarnas kanslier. Det är ytterst betänkligt att civilbefälhavarnas kanslier inte fått avsedd förstärkning. Frågan har tagits upp i fyra utredningar (försvarsmaktens ledningsutredning, två särskilda utredningar om civilbefälhavarnas uppgifter samt av försvarskommitté). Samtliga dessa har understrukit att civilbefälhavarnas uppgift som samordnare av civila delar av totalförsvaret och som samarbetspart med militärbefälhavarna ökat. I krig har civilbefälhavarna utomordentligt långtgående befogenheter, i princip hela regeringens befogenheter för en landsdel om förbindelserna uppåt avbryts. Men skall civilbefälhavaren ha en chans att klara dessa uppgifter särskilt vid överraskande anfall - måste de redan i fred kunna följa vad som händer i länet och i samhället. Med hittillsvarande kanslier, med mellan fyra och sju befattningshavare per kansli, finns knappast möjlighet att kunna svara upp mot de krav som följer av den roll civilbefälhavarna skall ha. Kanslierna kan sägas ha avpassats för övningsverksamhet för länsstyrelsernas och det egna kansliets krigsorganisation. Några egentliga möjligheter att följa utvecklingen inom sakområden för att kunna komma med förslag redan i fred finns knappast om kanslierna endast hinner med utbildningsfrågor. Utvecklingen inom försörjningsområdet, som livsmedelsindustri, handel och transporter, är snabb, och civilbefälhavama måste i sina kanslier ha tillräcklig kompetens för att kunna göra länsövergripande bedömningar. tryckte hårt på detta behov: En förstärkning av civilbefälhavarnas kanslier är dock enligt kommitténs mening under alla omständigheter nödvändig. Beslut om detta borde fattas i samband med försvarsbeslut. I totalförsvarspropositionen 1982 räknades med en förstärkning med tolv tjänster, varav tre för /83, motsvarande den besparing som senare skulle göras genom indragning av Bergslagens civilområde. Genom att avslog propositionens förslag om indragning av Bergslagens militär- och civilområden blev personalbehovet större än försvarskommittén räknat med. beslöt att tre tjänster skulle tillkomma 1982/83 och menade att även andra skulle kunna tillföras . framhöll betydelsen av att de tolv tjänsterna tillkommer. föreslogs dock ingen förstärkning i budgetpropositionen, men försvarsministern framhöll att en förstärkning skulle kunna vara möjlig under budgetåret genom medel som kan frigöras från andra anslag. Detta skedde dock inte. Från väcktes en motion med förslag om att fem tjänster skulle tillkomma för civilbefälhavarna under /83. I gengäld sade motionen nej till propositionens förslag om inrättande av fem nya tjänster vid civilförsvarsstyreisen. Både och de andra utredningarna hade ju tidigare pekat på möjligheten att förstärka civilbefälhavarkanslierna genom att något minska antalet tjänster vid centrala myndigheter. Att i detta läge i stället förstärka en central myndighet föreföll gå stick i stäv med tidigare uttalanden. Fem nya tjänster vid kan inte rimligen ha lika stor positiv betydelse för totalförsvaret som en förstärkning med en befattningshavare på fem civilbefälskanslier. Civilbefälhavarnas uppgift i krig är viktigare än . En handläggare mer på ett civilbefälhavarkansli i fred ökar kapaciteten där , medan fem personer ytterligare vid en stor central myndighet endast torde ha marginell betydelse. Det är omöjligt att år låta bli att förstärka civilbefälhavarnas kanslier. Görs bedömningen att en förstärkning inte kan komma till stånd bör slutsatsen bli att civilbefälhavarna inte kan ges de befogenheter och den utomordentligt väsentliga roll som tilldelats dem i enlighet med ledningsutredningens och följande utredningars förslag och därpå grundade riksdagsbeslut. Vi tycker att detta vore en olycklig väg, eftersom samhällsutvecklingen ökat betydelsen av länsövergripande beslut inom totalförsvarsområdet. Vi menar därför att civilbefälhavarfunktionen måste ges de resurser i fred som de nämnda utredningarna föreslagit, alltså ytterligare nio tjänster. Vi godtar tanken att det statsfinansiella läget inte medger inrättande av totalt fler tjänster. De nio tjänster som behövs vid civilbefälhavarkanslierna bör därför tillkomma genom motsvarande indragning vid centrala myndigheter, i första hand . Det finns åtminstone tusentals tjänster vid centrala och lägre regionala enheter med beredskapsuppgifter inom civila totalförsvarsmyndigheter (att jämföras med 29 tjänster totalt för de sex civilbefälhavarnas kanslier). Vi föreslår därför att begär förslag från regeringen i nästa budgetproposition om överföring av tjänster från andra nivåer till civilbefälhavarna. Skulle det visa sig omöjligt att tillgodose behovet genom omfördelning mellan civila totalförsvarsmyndigheter bör överföring från militära myndigheter också kunna ifrågakomma. I budgetpropositionen föreslås att takten i fråga om anskaffning av skyddsmasker till hela befolkningen minskas av ekonomiska skäl. Inriktningen totalförsvarsbeslut var att hela civilbefolkningen skulle ha skyddsmasker och motsvarande skydd för barn vid utgången av /93. Föredraganden föreslår nu att detta mål skjuts framåt. Denna senareläggning bör kunna accepteras. Tre villkor bör dock fästas vid en sådan senareläggning. 1) Det militära försvarets skyddsförmåga mot kemiska vapen (C-skydd) måste öka. Den vanliga bedömningen är att kemiska stridsmedel främst är att betrakta som ett taktiskt vapen mot punktmål, som flygbaser, ledningsenheter, militära koncentrationer och stridsavsnitt. Risken för civilbefolkningen ligger då främst i gasmoln som driver i väg från ett sådant militärt mål. Ett förbättrat C-skydd hos våra militära enheter, t. ex. basförbanden vid flygbaser, gör att kemiska anfall mot dessa blir mindre verkningsfulla. Ökat C-skydd minskar därför sannolikt risken för att kemiska vapen sätts in. En konsekvent genomförd förbättring av utbildning och även av utrustning på detta område inom försvarsmakten betyder därför också att risken för civilbefolkningen minskar, genom att sannolikheten för insats av kemiska vapen går ned. har ABC-skyddet inom försvarsmakten gått ned kraftigt, men försvarsbeslut har en ny grundsyn på området tagits fram. Det är viktigt att detta arbete drivs vidare, också för att det alltså rimligen minskar risken för att civilbefolkningen drabbas. 2) Det finns ingen balans mellan skydd för vuxna och skydd för barn. Principiellt vore det riktigaste att satsa alla medel inom området på produktion av skydd för barn. Först när man fått balans mellan barnskydd och vuxenskydd bör en ökning också av vuxenskyddet ske. Tanken är nämligen närmast orimlig att statsmakterna i ett krisläge skulle dela ut gasskydd till befolkningen men med beskedet att barn under tolv eller inte får något skydd. Det skulle nog uppfattas som om en fartygskapten beordrade passagerarna att gå i livbåtarna men lämna barnen kvar på det sjunkande fartyget. Tanken att förfara så är närmast omöjlig, eftersom den strider mot elementära uppfattningar hos människor. Man må ha vilken förklaring som helst till att utvecklingen av barnskydd tagit så . Men det viktiga är nu att få balans i skydd för vuxna och barn, och det når man alltså - inom ett givet anslag - om produktionen av barnskydd ges prioritet fram till dess denna balans uppnåtts. 3) Kommer ett gasmoln drivande bör möjligheterna till förvarning vara betydligt bättre än i fråga om snabba bombanfall genom luften. Detta gör att det bör finnas goda möjligheter att hinna nå skyddsrummet vid larm av gas. Skyddsrummet har ju ett avancerat skydd mot kemiska vapen, bättre än skyddsmasker. För huvuddelen av befolkningen bör därför skyddsrummet betraktas som det kanske viktigaste skyddet mot gas, även sedan skyddsmasker delats ut. Slutsatsen av detta bör vara att hela befolkningen kan sägas ha tillgång till skydd mot kemiska stridsmedel vi har tillräckligt med skyddsmasker och barnskydd för att täcka behoven hos befolkningen i orter och regioner där skyddsrumsskyldighet inte förelegat. Det gäller glesbygden, mindre orter samt innerområdena i och ett dussin andra av våra största orter där inga skyddsrum byggdes under (). Vill man ge hela befolkningen skydd bör man alltså ange den tidpunkt när alla utanför skyddsrum kan ha tillgång till masker. Därefter kan man fortsätta att producera skyddsmasker, för att då ge befolkningen i skyddsrumsorter ett dubbelt skydd, vilket i och för sig i vissa lägen kan ha sitt värde, men detta komplement är självfallet inte lika viktigt som att ge alla åtminstone någon form av skydd. Risken för gasanfall kan anses vara störst i sådana delar av landet som i ett tidigt skede kan antas beröras av markstrider. Likaså bör civilbefolkningen invid flygbaser och motsvarande tänkbara mål också ges hög prioritet vid fördelning av skyddsmasker och skydd för barn. Det är alltså angeläget med en genomtänkt plan för fördelning av dagens masker och därefter tillkommande skydd. I budgetpropositionen föreslås att några nya skyddsrum inte skall få beställas i småhusområden under /85. Över huvud taget kan sägas att vi saknar rationella instrument för fördelning av resurser på skyddsrumssidan. Vårt intryck är att skyddsrumsbyggandet alltför mycket blir en nästan slumpmässig funktion av bostadsbyggandet. Detta ger visserligen ett stort antal nya skyddsrumsplatser, då kostnaden per plats är minst om skyddsrummet byggs med byggnaden i övrigt. Men nackdelen är att ett stort antal skyddsrum då byggs i områden som måste bedömas vara ytterst osannolika mål för dyrbar flygbekämpning, medan bebyggelse i närheten till betydligt sannolikare mål i många fall har betydande brister i fråga om skyddsrum. (Detta gäller i hög grad delar av de cityområden som undantogs från skyddsrumsbyggande). Mot denna bakgrund är det mycket angeläget att vi möjligt får fram den kommunala planering som skall ge besked om var inom en skyddsrumsort som skyddsrum i första hand bör tillkomma. Där skyddsrum inte finns, men hotet ändå bedöms som ganska stort, kan man också genom planering för lokal tillfällig befolkningsomflyttning i ett hotat läge eller genom planering för mer provisoriska skydd åstadkomma förbättringar. En provplanläggning har bedrivits i och på uppdrag från en utredning som haft till uppdrag att behandla frågor i samband med genomförande av beslut om kommunerna och civilförsvaret. Innan sådana är utarbetade finns alltså anledning misstänka att pengar till skyddsrumsbyggande går till projekt som inte skulle ges pengar när planerna är utarbetade och risknivån för olika bostadsområden eller andra områden Detta kan vara ett argument för minskning av medlen till skyddsrumsbyggande , medan en återgång till högre belopp vore lättare att motivera när skyddsplaneringen genomförts. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att begär förslag till nästa om förstärkning av civilbefälhavarnas kanslier genom omfördelning av tjänster från central och lägre regional nivå inom de civila delarna av totalförsvaret, alternativt också från myndigheter inom det militära försvaret, 2. att godtar den av regeringen föreslagna förseningen i fråga om skyddsmasker och barnskydd för civilbefolkningen men med tillägg av vad i motionen anförts om C-skydd inom militära försvaret, prioritering av barnskydd samt principer för fördelning av skydd, 3. att uttalar att planeringen för skyddsrumsbyggande bör utgå från återhållsamhet med pengar till skyddsrum i sådana områden som vid kommande skyddsplanering kan visa sig bli betraktade som lågriskområden, 4. att beslutar att anslaget till skyddsrum skall vara 100 milj. kr. lägre än vad regeringen föreslagit. () ()