mot · G7021506 · 1984-01-23 00:00:00 — m. fl. Avgiften för tillstånd att inneha skjutvapen och jakt är aktiviteter som sysselsätter ett mycket stort antal människor. Dessa aktiviteter utövas långt upp i åldrarna och är inte minst på grund härav av stort samhälleligt intresse. Vidare förekommer ett ökande internationellt utbyte såväl i vad avser jakt- som tävlingsskytte. Prisstegringarna på vapen och utrustning för och jakt har varit utomordentligt stora. För innehav av vapen krävs enligt 5 § vapenlagen (1973:1176) tillstånd som meddelas av polismyndigheten. Bestämmelser avseende utländska jägares och skyttars möjlighet att till införa att återutföra vapen som använts här i landet för jakt eller tävling regleras i 14-17 §§ vapenlagen. Utom i fråga om svenska, danska, finska eller norska medborgare gäller att särskilt tillstånd till in- och återutförsel av vapen och ammunition erfordras. Tillstånd meddelas av polismyndigheten på intresseorten. Avgifterna för tillstånd att inneha skjutvapen m. m. regleras i KK om expeditionsavgift m. m. (expeditionskungörelse) 1964:618. Enligt vår uppfattning har avgifterna för tillstånden nu nått en sådan nivå att avgifterna kan sägas utgöra en form av specialskatt, detta särskilt som en kunnig vapenärendehandläggare väl förbereder två ärenden , varför kostnaden för tillstånden inte står i rimlig proportion till arbetsinsatsen. har i jämförelse med andra länder en extremt hård vapenlagstiftning. Det är till ingen del skyttarna och jägarna som föreslagit den omfattande kontrollapparat som samhället beslutat i vad avser tillstånd till vapeninnehav. Genom den nuvarande avgiftens storlek kan lågavlönade hämmas i möjligheterna att utöva och jakt. Härtill kommer att ju mer avgifter samhället belastar den enskilde skytten och jägaren med desto mer obenägen blir han att skaffa sig de dyra förvaringspersedlar för vapen som av olika skäl anses önskvärt. I vad avser avgiften för utländska jägare och skyttar skall observeras att i den mån avgifter över huvud taget förekommer för tillstånd att för tillfällig användning införa vapen i andra länder är dessa avgifter i regel synnerligen blygsamma. Det synes oss orimligt att utlänningar som kommer till för jakt- eller tävlingsskytte skall behöva erlägga en avgift som är av nu beslutad storlek. I vad avser jägarna kan den komma att medföra att utländska jägare i allt större omfattning kommer att låna vapen här i landet. Detta innebär att de vid jakten kommer att skjuta med vapen som de inte är vana vid, vilket i sin tur innebär risk för dålig skjutning och därmed även risk För tävlingsskyttets del kan den förhöjda avgiften innebära att skytteutbudet med andra länder minskar. Vidare vill vi framföra följande: Det har kommit till vår kännedom att vissa polisstyrelser tillämpar expeditionskungörelsens bestämmelser så att en person som meddelats tillstånd att inneha ett visst bestämt vapen, vilket sedermera visar sig vara defekt, vid byte av detta vapen mot ett likadant ånyo får erlägga tillståndsavgiften. Enligt vår mening måste detta vara felaktigt. Det huvudsakliga arbete polisen har med ett tillstånd att inneha vapen torde vara en utredning om den som ansöker om tillståndet skall få inneha det ansökta vapnet eller ej. Sedan väl tillståndet beviljats och handlingen skrivits ut synes en ändring av vapennummer eller eventuellt en ny utskrift av tillståndet närmast vara av rent expeditionell karaktär. Enligt vår uppfattning är åtgärden att ta ut avgift för en korrigering av tillståndshandlingen synnerligen svårförståelig för de privatpersoner och vapenhandlare som drabbas. Från polismyndighetens sida föreligger ett uttalat önskemål om att vapenlicensansökan, förutom det sökta vapnets beteckning och kaliber, även skall innehålla uppgifter om vapnets fabrikat, modell och tillverkningsnummer. För ett sådant förfarande finns stöd i vapenkungörelsen, 8 §. 116 § anges att den som inte vid ansökningstillfället uppgivit vapnets fabrikat och tillverkningsnummer har att inom efter förvärvet till polismyndigheten lämna dessa uppgifter, vilka av polismyndigheten skall antecknas på beviset. Sådan anteckning synes inte vara belagd med avgift av något slag. Mot bakgrund av bestämmelserna i 8§ vapenlagen avkrävs ofta en sökande - redan då framställning om förvärvstillstånd inges - ett definitivt ställningstagande beträffande ett visst vapen. Med de begränsningar vapenlagen och vapenkungörelsen uppställer för utlåning av skjutvapen är oftast vapenhandlarna obenägna att låna ut vapen för provskjutning till en eventuell spekulant. Den licenssökande tvingas därför bestämma sig för ett visst vapen, låt vara att beteckning, kaliber, fabrikat och modell verkat övertygande, som han endast flyktigt bekantat sig med. Visar det sig sedan, när förvärvstillstånd erhållits, att det ifrågavarande vapnet är defekt, vilket i fråga om fabriksnya vapen aktualiserar ett byte, medför då detta, som inledningsvis påtalats, inte sällan att vederbörande får avlägga ny avgift enbart för en ändring av det i tillståndet upptagna tillverkningsnummret. Även andra skäl än rent defekta vapen kan föranleda att en person som skaffat sig ett vapen av viss typ, ganska omgående önskar byta detta mot ett annat av samma typ. Vid provskjutningar kan det t. ex. visa sig att kolven inte passar personen i fråga, vilket är utslagsgivande för om han/hon skall kunna skjuta väl med vapnet i fråga. Andra skäl kan vara tryckets utformning m. m. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi 1. att hos regeringen anhåller att åtgärder vidtas för sänkning av avgifterna för tillstånd att inneha vapen och för att till för tillfällig användning vid jakt eller tävling införa vapen, 2. att uttalar sig för att enbart förändring av fabrikat och tillverkningsnummer eller enbart tillverkningsnummer i ett meddelat tillstånd, vilken ändring betingats av att ett införskaffat vapen varit defekt eller inte passade för köparen, skall vara avgiftsfritt under förutsättning att det sker inom en rimlig tid efter förvärvet. () ()