mot · G7022564 · 1984-03-05 00:00:00 — Motion 1983/84:2564 Ändring i m. m. (sexualbrotten) (prop. 1983/84:105) dras omkring två tusen unga kvinnor in i prostitution-könshandel. De flesta kommer från torftiga miljöer med personliga problem. Väl inne i hanteringen bryts de prostituerade ned både socialt och känslomässigt. Föraktade av omvärlden och av sig själva ödeläggs deras liv. Prostitutionen leder till mänsklig misär. Ständigt nya unga flickor dras in i handeln och offras för att sexuellt tillfredsställa de ca 100 000 väletablerade män som håller kommersen i gång. Kopplaren är pådrivande. Denna hantering sker med samhällets godkännande. Det är fullt legalt att mot betalning köpa sexuella tjänster. Enligt skattelagstiftningen är de prostituerade att betrakta som näringsidkare och skattskyldiga för inkomst av rörelse med möjlighet till skönstaxering. Enligt gällande rätt är det således inte straffbart att vare sig sälja eller köpa sexuella tjänster. Det finns dock ett undantag. I de fall den prostituerade är kan det bli aktuellt att betrakta en prostitutionskontakt som straffbar för kunden. I regeringens förslag, proposition 1983/84:105, om ändring i behandlas också prostitutionen. slutbetänkande hör till förarbetena. Betänkandet har remissbehandlats. Såsom ledamot av denna utredning avgav jag en reservation rörande prostitutionen. Den har följande lydelse: Utgångspunkten för samhällets lagstiftning på samlevnads- och sexuallivets område måste vara alla människors lika värde och rättigheter. Prostitutionen är således en företeelse för samhället att ta avstånd ifrån och med alla medel bekämpa. Eftersom prostitutionen nästan undantagslöst medför allvarliga konsekvenser, anser jag att samhället bör markera avståndstagandet så klart och entydigt som möjligt. Den yttersta formen för ett samhälle att visa sitt ogillande av en icke önskad företeelse är att förbjuda den. Förutom att samhället uttrycker sitt ogillande, innebär en sådan åtgärd en vilja att hjälpa den svagare. Ett förbud mot prostitutionen skulle emellertid komma att medföra att såväl kundens som den prostituerades handlingar blir straffbara. Av skäl som jag här nedan redovisar, är jag inte beredd att förorda en sådan lösning, utan har stannat för att föreslå en kriminalisering av de prostitutionskontakter som tas av kunden. En sådan kriminalisering kan, som också majoriteten framhåller, komma att uppfattas som ett förbud mot prostitution, en omständighet som enligt min mening inte är till någon nackdel. De som ägnar sig till prostitution, gör detta så gott som undantagslöst på grund av något tvång. Tvånget kan bero på behov av pengar till narkotika eller tvånget från en kopplare som kräver hela eller delar av förtjänsten. Även om prostitutionsdebuten inte föranletts av någon sådan eller liknande tvångssituation är det ytterst svårt att tro att någon av verkligt fri vilja börjar prostituera sig. Verksamheten bidrar till uppkomst eller förstärkning av en socialt mycket utsatt ställning för den som ägnar sig åt prostitution. För att hjälpa de prostituerade till ett annat sätt att leva, är jag i likhet med majoriteten inom kommittén, övertygad om att sociala insatser är av allra största betydelse. Att insatser av detta slag kan medverka till en minskning av prostitutionens omfattning bevisas inte minst av det s. k. . Prostitutionen är så störningskänslig. Polisbilar som rör sig inom för prostitution kända områden verkar som ett i vart fall tillfälligt hinder för öppna prostitutionskontakter. En kriminalisering av den prostituerades handling skulle med all sannolikhet försvåra de sociala insatserna. Det är mot denna bakgrund jag avvisar tanken på att kriminalisera prostitutionen och väljer att enbart föreslå en kriminalisering av kundkontakterna. Redan i gällande lagstiftning har vi gått ett steg på denna väg genom att stadga straff för tillfälliga könsförbindelser mot betalning med någon som är . Jag anser att vi bör gå vidare på den vägen och kriminalisera alla som utnyttjar prostituerade - oavsett ålder. Detta skulle hindra öppna prostitutionskontakter. I realiteten innebär det ett förbud mot prostitutionen över huvud taget. Den vanligaste formerna av prostitution - gatuprostitution och massageinstitut - är för sin fortvaro beroende av en viss marknadsföring bl. a. att det är känt för presumtiva kunder var verksamheten bedrivs. Genom att kriminalisera kundens utnyttjande av en prostituerad störs marknadsföringen. Om det är allmänt känt var prostitutionskontakter finns tillgängliga, finns denna kännedom naturligtvis även hos dem som har att övervaka ett eventuellt förbud mot prostitutionskontakter. Det blir nödvändigt att begränsa kretsen av personer som vet var det är möjligt att köpa sexuella tjänster. Antalet presumtiva kunder minskar därigenom. Framför allt gatuprostitutionen skulle få svårigheter att finna kunder. För massageinstitutens del skulle minskningen sannolikt inte kunna bli lika stor genom en kriminalisering. finns hinder för marknadsföringen av denna form av prostitution genom det annonsförbud som i realiteten existerar i alla seriösa tidningar. Den minskning som en kriminalisering där kan ge upphov till, blir då främst beroende av den som överväger att utnyttja massageinstitutens tjänster. Att kriminalisera handlingar som innebär att någon skaffar sig sexuellt umgänge mot betalning, utan att kriminalisera handlingar som innebär att man tar emot betalning för sexuella tjänster, är givetvis ingen självklar väg att gå. Man kan ifrågasätta om inte båda parternas agerande vid sådana kontakter borde bedömas lika. Som inledningsvis nämndes handlar emellertid den prostituerade oftast under tvång. Detta torde numera genom de undersökningar som publicerats och genom massmedias uppmärksammande av förhållandena, vara känt för en bredare allmänhet. Kunden har frihet att välja mellan att köpa sexuellt umgänge eller att låta bli. Vad som för kunden är en frivillig affärstransaktion, är alltså för den prostituerade en mer eller mindre påtvingad handling. En annan invändning mot ett straffbud är att en prostitution som försiggår i det fördolda, minskar samhällets möjligheter att hjälpa de prostituerade. En kundkriminaliseing bör - som tidigare nämnts - kunna medverka till en minskning av det totala antalet prostituerade. Den ökade intensitet som måste ägnas en uppsökande verksamhet, behöver därför inte leda till krav på ökade resurser. Det antal personer som är i behov av hjälp torde nämligen komma att minska i och med en kriminalisering av kunderna. För att kundkriminaliseringen skall få någon praktisk effekt måste den åtföljas av polisiära insatser. Om verksamheten tillåts fortgå utan ingripanden från polis och andra rättsvårdande myndigheter blir följden inte bara att kriminaliseringen blir utan effekt, utan även att lagstiftaren tappar i trovärdighet. Ett förbud att skaffa tillfällig sexuell förbindelse mot betalning måste därför övervakas. Denna övervakning måste då främst ta sikte på att förhindra brott och inte beivra brott. För att kunna bevisa brott måste nämligen polis och åklagare kunna påräkna medverkan från den prostituerade som i ett visst fall tagit emot betalning för sexuellt umgänge. Det ter sig inte sannolikt att få vederbörande som vittne, annat än möjligen i de fall då hon brutit med sitt liv som prostituerad. Att på annat sätt leda i bevis att det förekommit tillfällig sexuell kontakt mot betalning torde vara svårt. Kommitténs majoritet anför främst två skäl mot kundkriminalisering. Negativa följder för de prostituerade och att en sådan utformning av ett straffbud inte skulle överensstämma med den rättsliga grundsyn som råder i dagens samhälle. Jag vill därvid framhålla att principen om kundkriminalisering redan tillämpas då den prostituerade är . Ingenting tyder på att det skulle vara svårare att med sociala insatser hjälpa den som är än den som är under. Ytterligare kan anföras - prostitutionen utgör ett led i den organiserade och ekonomiska brottsligheten. Sammanfattningsvis anser jag i denna del, att det bör vara en kriminell handling att ta kontakt med en prostituerad i syfte att skaffa tillfällig sexuell förbindelse mot betalning. Mina skäl till detta ställningstagande är att samhället därmed klart tar avstånd från prostitutionen, att en sådan kriminalisering skulle minska prostitutionens omfattning och att de negativa effekter ett sådant förbud skulle kunna medföra bör och kan motverkas genom samhällets sociala insatser. Jag anser följaktligen att 6 kap. 9 § BrB skall få följande lydelse: Den som genom att utlova eller att ge ersättning skaffar eller söker skaffa sig tillfälligt sexuellt umgänge med annan döms för otillåten kontakt med prostituerad till böter eller fängelse . Bland remissinstanserna fanns åtskilliga som uttryckte sitt stöd för min reservation. Propositionens redogörelse av remissutfallet på denna punkt är klart missvisande. Mot kundkriminalisering framkom inte några nya bärande skäl. Inte heller i propositionen har föredragande statsråd framfört några tungt vägande nya skäl mot kundkriminalisering av prostitutionskunder. I andra sammanhang brukar det både bland allmänheten och i riksdag vara en ganska stor majoritet som vill värna om de svaga i vårt samhälle. Utan tvekan tillhör de unga kvinnor som hamnar i prostitutionshanteringen i många hänseenden de svaga. Enligt min mening måste samhället i lagsftningen ta klar ställning mot prostitutionen. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att 6 kap. 9§ BrB skall få följande lydelse: Den som genom att utlova eller att ge ersättning skaffar eller söker skaffa sig tillfälligt sexuellt umgänge med annan döms för otillåten kontakt med prostituerad till böter eller fängelse .