mot · G7022176 · 1984-01-25 00:00:00 — Polisens organisation, m. m. 1983/84:89) Proposition 1983/84:89 tar upp ett ingående resonemang om styrelsens hittillsvarande roll som central myndighet och föreslår en långtgående decentralisering av ett flertal uppgifter som f. n. handläggs av styrelsen. I huvudsak delar jag föredragande statsrådets motivering i propositionen. 1 tidigare kommittémotioner har moderata samlingspartiet pekat på nödvändigheten av att minska en stelbent byråkrati omkring polisen och medge en flexiblare användning av existerande resurser. omfattande reglering av polisverksamheten genom omfattande produktion av författningar och anvisningar har sannolikt inte befrämjat ett flexiblare och bättre resursutnyttjande. fortsatta roll som central myndighet är stor och viktig. För att effektivisera och förbättra polisens metoder och polisens arbete krävs dels en viktig metodutveckling och forskning, dels att stora och tunga centrala register i fortsättningen handhas av styrelsen. Ett genomförande av propositionens intentioner vad gäller uppgifter borde leda till minskat personalbehov. De tjänster som frigörs genom de minskade uppgifterna förutsätter jag kommer att tillföras polisdisti ii. Genom ett bättre resursutnyttjande och en krympande central myndighet utgör således förslaget även en besparing inom justitiehuvudtiteln. Polisens utbildningsorganisation har i stor utsträckning uppvisat en mycket splittrad organisation. Till viss del har detta sin grund i de många speciella utbildningar som erfordras inom polisen. En central polishögskola bör enligt min mening förläggas till Ulriksdalsskolan. Därmed kan Solnaskolan utvecklas efter en övergångsperiod. Genom en sammanläggning av de två skolorna erhålls betydande rationaliseringsvinster och även pedagogiska fördelar. Därmed tillskapas en stor och väl dimensionerad utbildningsenhet som förmår svara upp mot de krav som samhället har rätt att ställa på polisutbildningen. Ett viktigt inslag blir den nya polisforskningen som kontinuerligt kommer att kunna medverka i metodutveckling och ge impulser i den reguljära utbildningen. Före polisorganisationens förstatligande köpte kommunerna upp polishundar vid privata kennlar. Här erhölls enligt hundförarna de bästa hundarna och kvaliteten översteg kvaliteten på de hundar som levereras av arméhundskolan. Seriösa och kvalitetsmedvetna kennlar finns på ett stort antal platser i landet och de skulle på ett effektivt sätt väl kunna överta arméhundskolans uppgifter att leverera hundar till polisväsendet. När det gäller hästar, köps dessa upp hos privata stuterier som med stor kvalitetskänsla producerar högklassiga hästar för polisens räkning. Inget talar för att inte samma upphandlingsprincip skulle kunna gälla hundbehovet hos polisen. Den viktigaste frågan är dock, att polismän får de bästa hundarna. De krav som måste ställas är utomordentligt långtgående, eftersom en dålig eller mindre bra hund i en tjänstesituation kan anställa omfattande skador på människor. Såvitt är känt kommer ett privat uppköp av hundar att ställa sig billigare genom att antalet hundbyten blir lägre och att polismännen kan befinna sig på hemorten under intrimningen av hunden. Jag föreslår därför att polisens engagemang vid arméhundskolan i avvecklas. När det gäller utbildningen av hundar och hundförare är denna i tämligen begränsad utsträckning knuten till arméhundskolan. Den övervägande delen sker alltid på hemorten. Varje polisdistrikt med hundtjänster förfogar också över instruktörer som väl kan ta över även den grundläggande delen av utbildningen. Utbildningen av besiktningsmän och motorcykelpoliser är förlagd till motorskolan i . Genom har standarden på motorfordonsbeståndet drastiskt förbättrats. Det kan för framtiden te sig överdrivet att förutom den återkommande besiktningen av landets fordon äldre än även utbilda poliser för besiktning på gatan. En neddragning av antalet trafikpoliser samt en minskad inriktning på besiktning av motorfordon är redan en realitet. Frekvensen av polismän besiktigade motorfordon är också mycket liten och det kan därför med fog ifrågasättas om en sådan kvalificerad och lång utbildning verkligen behöver meddelas polismän. Varje polisman bör genom en kortare kurs i motorkunskap, inriktad på motorfordons säkerhetsutrustning, kunna bedöma om ett visst fordon är riskabelt att framföra och därmed kunna ålägga ägaren att inställa fordonet för kontrollbesiktning vid . Vad gäller motorcykelutbildningen bör denna med fördel kunna överflyttas till i . Skolans geografiska placering medför att träning kan ske i alla typer av trafikmiljöer och därmed torde en särskild enhet i te sig överflödig. Jag föreslår därför att polisens engagemang i avvecklas. När det gäller polisens utbildning inom olika specialområden är det viktigt att en översyn görs av vilken redan nu existerande utbildning som bedrivs av andra myndigheter som kan erbjudas till . Ett viktigt inslag i polisens arbete är kontakten med de sociala problemen i samhället. En poliskår med god utbildning på det sociala området är viktig för att polisen skall ha möjlighet att svara upp emot de krav det moderna samhället ställer. Utbytesutbildning kan därför vara av stort värde för blivande polismän och socionomer. Polisen bör därför kunna erbjudas kurser vid liksom blivande socionomer erbjuds viss utbildning vid . Den ekonomiska brottsligheten ianspråktar betydande resurser och en fortlöpande utbildning för polismän inom detta område är nödvändig. Såväl inom som hos borde kurser finnas som med fördel kan erbjudas till även polismän. Detta bör närmare studeras för att därmed åstadkomma en bredare och varierad fortbildning av polismän till lägre kostnader för samhället. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1.att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande verksamheter i och , 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i övrigt anförts om utbildning i motionen.