mot · G7022811 · 1984-04-13 00:00:00 — m. fl. Vissa kolfrågor (prop. 1983/84:158) Allmänna synpunkter på kolanvändningen i det svenska energisystemet Kol är en energikälla med en mängd negativa effekter. Det är en importvara för svenskt vidkommande och ökar därigenom inte självförsörjningen och det nationella oberoendet inom energiförsörjningen. Det framhålls ofta att kolet i jämförelse med de två övriga viktiga importbränslena olja och naturgas är betydligt billigare och därför att föredra av ekonomiska skäl. Det är ett kortsiktigt resonemang, eftersom den ökande efterfrågan på kol till världens energiförsörjning otvivelaktigt kommer att driva upp priserna. Det är ingen slump att de stora olje/ energibolagen på nytt satsar sitt kapital i nyinvesteringar i alla led av kolkedjan. Till de ekonomiska övervägandena måste också läggas de merkostnader som kolet för med sig i hantering och distribution, där det speciellt på avfallssidan blir dyrare än oljan, och ännu mycket dyrare än naturgasen. Både i detta sista led och i användningen i övrigt medför också kolanvändningen miljöeffekter, som gör en storskalig användning oacceptabel och även en begränsad användning tveksam. För även om en del problem som t. ex. svavel- och kväveoxidutsläpp kan lösas genom stränga krav på förbränningsanläggningarna kvarstår andra, framför allt frågan om tungmetallerna. Sammantaget medför detta att kolet aldrig kan få bli annat än en marginell komponent i den svenska energiförsörjningen. Användningen måste omgärdas med stränga krav på rening i alla led av hanteringskedjan, och speciell restriktivitet skall tillämpas vid lokaliseringen så att regioner som redan drabbats hårt av föroreningar inte belastas ytterligare med nya, kolbaserade anläggningar. Regeringen uppvisar i propositionen en välgörande tillnyktring när det gäller synen på kolanvändning. De storvulna planerna som presenterades strax efter regeringsskiftet, där kolbaserade anläggningar skulle bli grunden för en ny, stor exportindustri, har tonats ner betydligt. Den neddragning av kolförbrukningen från till som föreslås i propositionen ligger väl i linje med de förslag som vpk konsekvent har hävdat efter energidebatten inför folkomröstningen om kärnkraft. Någon utbyggnad av en stor kolhamn för import är det inte heller tal om längre. Det är uppenbart att försurningsproblematiken, med i första hand skogsdöden som synligt resultat, har fått regeringen på andra tankar. Verkligheten har , precis som när det gällde kärnkraftsdebatten, hunnit ifatt socialdemokraterna och deras regering. Det finns emellertid ingen anledning att ta den nu föreslagna kolförbrukningen på som ett mål som måste uppfyllas. Vpk godtar förslaget som ett maximialternativ som inte får överskridas men anser att alla möjligheter till en lägre kolförbrukning måste tas till vara. Förutsättningarna för detta är också goda. De kan sammanfattas i tre punkter: gäller att en minskad energiförbrukning, framför allt inom uppvärmningssektorn, är den bästa och snabbaste metoden för att uppnå bättre ekonomi och mindre miljöpåverkan inom det svenska energisystemet. Behovet av en fortsatt snabb minskning av oljeanvändningen är överdrivet. Redan har det mål för oljeförbrukningen i absoluta tal som uppsattes för energipolitiska beslut underskridits. Detta har skett trots att förbrukningen av de högvärdiga oljorna i transportsektorn ökat. Alternativen till olja, kärnkraft och kol måste få större utrymme och introduktionen av dem måste ske snabbare än vad som förutsätts i propositionen och i regeringens energipolitik i övrigt. Det gäller förnyelsebara och inhemska källor som sol- och vindenergi samt biobränslen i vid mening, men även en importerad resurs som naturgasen. Den är på alla områden överlägsen olja och kol, också när det gäller ekonomin. Riktlinjer för den fortsatta introduktionen av kol Enligt vpk:s uppfattning skall kol komma till användning endast i de fall då andra möjligheter inte kan komma i fråga utan stora ekonomiska och tekniska insatser. Ett sådant synsätt utesluter kol som en godtagbar ersättning för olja i de flesta fall. Vpk kan således inte gå med på propositionens slutsatser om fördelarna med att byta oljeimport mot kolimport. Det är inte till någon fördel för att byta ett importbränsle med vissa nackdelar mot ett annat med ännu större nackdelar av samma slag. Det är vidare förkastligt att förorda kol som en överbryggning mellan oljeanvändning och inhemska bränslen så som sker i propositionen. I sådana fall är det bättre att ännu någon tid förlita sig på en väl fungerande distribution och användning av olja. Det ger tid och utrymme för en väl planerad och ekonomiskt fördelaktig övergång till inhemska bränslen utan några om vägar över en ur de flesta synpunkter skadlig användning av kol. På åtskilliga ställen i propositionen nämner båda de föredragande statsråden att det från samhällsekonomiska synpunkter är angeläget att användningen av skogsbränslen inte försvårar skogsindustrins möjligheter att erhålla träfiberråvaror. Detta har upprepats så ofta att det blivit en vedertagen sanning. Men den kan och bör ifrågasättas. För det första är uttrycket skogsindustrin felaktigt. Det är massaindustrin det är frågan om eftersom det knappast skulle falla någon in att hugga upp och elda sågtimmer. Det är dock inte givet att massaindustrin i alla lägen och under alla förhållanden skall ha förstahandsrätten till all vedråvara som kan användas till massa. Ur samhällsekonomisk synpunkter kan den situationen inträffa att det blir lönsamt att använda sådan råvara till energiproduktion. Det beror helt och hållet på prisrelationer, avsättningsmöjligheter och andra faktorer. Så länge massaindustrin också är en av de största energiförbrukarna och inte vill investera för intern energiproduktion finns det ännu mindre anledning att ständigt framhålla deras behov av råvara. I valet mellan importerade bränslen nämner propositionen endast i förbigående naturgasen. Jämfört med kol när det gäller att ersätta olja är den ett mycket attraktivare alternativ. De senaste årens stora fyndigheter av naturgas som upptäckts runtom i borde göra det naturligt att visa denna energikälla åtminstone lika stort intresse som kommer kolet till del. Vpk har förordat att regering och riksdag måste skaffa sig ökad kontroll över introduktionen och användningen av kol. Ett system med importlicenser, som också stöddes av socialdemokraterna i opposition, har av vpk setts som en möjlig väg. Klart är att en okontrollerad utbyggnad av kolbaserade anläggningar snabbt skulle leda till ett kolberoende på samma sätt som oljeberoendet byggdes upp , utan att några som helst kontrollåtgärder från samhällets sida vidtogs. Propositionens förslag om att statens energiverk skall ges i uppdrag att redovisa vad som händer inom kolområdet är ett första steg mot den kontroll som vpk anser vara nödvändig. Tillsammans med den föreslagna skärpningen av tillståndsgivningen för kolanläggningar ger detta t. v. en godtagbar överblick och kontroll av kolintroduktionen. Kontrollsystemet bör framför allt användas för att förhindra att nya koleldade anläggningar uppförs i de delar av landet som är särskilt hårt drabbade av försurningen. Utbredningen av det området är svårt att ange eftersom ständigt nya larmrapporter om försurningsskador inkommer. Klart är emellertid att de södra delarna av Sydsvenska höglandet. och upp till faller inom en sådan zon. Beträffande lokaliseringen i övrigt bör den, som föreslås i propositionen, i första hand ske i kustregioner eller där insjöfart av tillräcklig omfattning är möjlig. När landtransporter blir nödvändiga bör de i första hand ske med järnväg. Detta gäller i alla led av hanteringen såväl före som efter förbränning. Vpk delar inte uppfattningen att projektet (KHM) givit ett tillfredsställande underlag för en bedömning av miljökraven för koleldade förbränningsanläggningar. Det gäller inte ens om man tar in den i vissa delar förödande kritik som en del remissinstanser riktat mot utredningen. Särskilt borde den kritik som naturvetenskapliga forskningsrådet framför ha medfört en mera pessimistisk uppfattning om möjligheterna att komma till rätta med kolets negativa miljöeffekter än vad som framkommer i propositionen. Det är enligt vpk:s uppfattning en helt riktig bedömning av forskningsrådet när man skriver att KHM:s arbete präglats av mera optimism än objektivitet. Även kritiken från , att KHM i första hand studerat miljökonsekvenserna av en ersättning av olja med kol och inte tillräckligt jämfört med andra lösningar, stämmer helt överens med vpk:s uppfattning. Det är inte tillräckligt att KHM konstaterat att det Finns kommersiella metoder för att avskilja resp. reducera stoft, svavel- och kväveoxider i rökgaser vid koleldade anläggningar. Det måste fastställas bestämda krav för reningsanordningar och gränsvärden. Detta gäller inte minst de anläggningar som redan är i drift. Det är gott och väl att miljökraven för nya anläggningar skärps i propositionen, men det bör också med det snaraste anges en tidpunkt för när äldre anläggningar skall ha genomfört samma åtgärder. När det gäller svavelutsläppen är de gränsvärden för nya anläggningar som anges i propositionen desamma som vpk tidigare förordat, när det gäller större anläggningar. Det finns emellertid ingen anledning att tillåta större utsläpp vid mindre anläggningar. Det lägre gränsvärdet, svavel/MJ, bör därför gälla för alla koleldade anläggningar. Det totala utsläppet från varje enskild anläggning bör också begränsas och sättas till högst svaveldioxid/år. Kväveutsläppen har alltmer uppmärksammats som försurningsorsak. Föredragande statsrådet har i propositionen inte velat ange gränsvärden för kväveutsläppen utan hänvisar till pågående undersökningar. Enligt vpk:s mening bör det redan nu kunna sättas gränsvärden också i detta fall. I avvaktan på ny teknik som det talas om i propositionen godtar vpk i detta fall en uppdelning mellan större och mindre anläggningar. Således bör för anläggningar större än 400 MW sättas ett gränsvärde på kväveoxid/MJ. För anläggningar mindre än 400 MW gäller t. v. krav på /MJ. Problemet med utsläppen av tungmetaller är fortfarande olöst. Detta är helt otillfredsställande behandlat både i KHM och i propositionen. Att först konstatera att de senaste forskningsresultaten visar att metylkvicksilver kan ge hjärnskador hos barn vars mödrar regelbundet konsumerat fisk med halter av den metallen och sedan förorda ökad kolanvändning med den enda begränsningen att ett handlingsprogram för att minska utsläppen håller på att tas fram är omoraliskt. Den ökande halten av tungmetaller i miljön, i födan och hos människorna i är oerhört oroväckande. Kraven på minskade utsläpp måste skä'pas. Här framkommer en tydlig skillnad mellan importerade föroreningskällor som olja och kol och inhemska som t. ex. torv och ved. Ty medan tungmetaller importerade i olja och kol utgör en ytterligare påspädning till de redan alltför höga halterna i , åstadkommer de som finns i inhemska bränslen bara en omfördelning av redan befintliga mängder. Att dessa senare tillkommit genom förbränning av olja och kol talar än mer mot en ökad import. För att nedbringa utsläppen av tungmetaller bör textilfilter installeras vid varje koleldad anläggning. En bestämmelse om att kol med en kvicksilverhalt överstigande /kg inte får importeras bör också införas. Tungmetaller finns också i det avfall som produceras vid kolförbränning. Här finns också en mängd andra föroreningar som gör att riskerna med stora avfallsdeponeringar är avsevärda. Det är uppseendeväckande att, som KHM och propositionen, förorda att upplag tillsvidare förläggs nära havet eller andra större recipienter som kan tåla belastningen! Är detta en lösning av avfallshanteringen? Vpk ansluter sig till vad anfört beträffande avfallsdeponering. Upplagen bör således förläggas till utströmningsområden för grundvatten och lakvattnet renas tillfredsställande innan det släpps ut. Om inte sådana åtgärder vidtas bör inte tillstånd för deponering lämnas. Sammanfattningsvis vill vpk framhålla att en användning av kol i den begränsade omfattning som föreslås i propositionen kan godtas. Detta dock under förutsättning att de krav på hantering och rening i alla led av kolkedjan som föreslagits i motionen genomförs. Om så inte sker är vpk motståndare också till denna kolintroduktion. Med hänvisning till det anförda och med ändring i proposition 1983/ 84:158 föreslås 1. att uttalar att kol inte bör komma till användning som en överbryggning mellan oljeanvändning och inhemska bränslen, 2. att hos regeringen hemställer om förslag innebärande att naturgas i stället för kol bör ses som den huvudsakliga importersättningen för olja, 3. att beslutar att nya, koleldade anläggningar inte får uppföras i regioner som är särskilt drabbade av försurning, 4. att uttalar att landtransporter av kol och dess avfallsprodukter i första hand bör ske med järnväg, 5. att hos regeringen hemställer om förslag för att minska svavelutsläppen i enlighet med vad som framförs i motionen, 6. att hos regeringen hemställer om förslag för att minska kväveutsläppen i enlighet med vad som framförs i motionen, 7. att hos regeringen hemställer om förslag för att minska utsläppen av tungmetaller i enlighet med vad som framförs i motionen, 8. att hos regeringen hemställer om förslag för att minska avfallsdeponering i enlighet med vad som framförs i motionen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)