mot · G7022694 · 1984-03-28 00:00:00 — m. fl. Regeringens befattning med besvärsärenden (prop. 1983/84:120) Rätten att gå till kungs fanns i . Under århundradena har denna rätt förändrats i olika avseenden. Konungens personliga prövning av ärendena har ersatts av regeringsbeslut som förberetts i . Mellan allmänheten och regeringen finns numera ett flertal instanser som prövar anhängiggjorda besvär. Trots starkt ändrade samhällsförhållanden har emellertid genomgående rätten att få beslut prövade av regeringen, att gå till kungs, bibehållits. Det har ansetts viktigt att den politiskt ansvariga regeringen i sista hand får ta ansvar för rättstillämpningen på viktiga områden. Tankar på inrättandet av någon form av central besvärsnämnd har därför avvisats. Det har också ansetts att prövningen i har utgjort en viss garanti för att ärendena beretts av tjänstemän med en god kompetens på de skilda fackområdena. Slutligen har det ansetts viktigt att behålla flera besvärsnivåer för att garantera grundläggande rättssäkerhetskrav. Regeringens proposition 1983/84:120 vill beskära rätten att överklaga beslut till regeringen. Huvudsyftet med förslaget anges vara att minska arbetsbelastningen inom . Härigenom kan arbetet där koncentreras på andra typer av ärenden. Ett riksmärke är att regeringen i görligaste mån skall befrias från besvärsärenden som inte kräver ett politiskt ställningstagande. Ett arbete skall igångsättas med att systematiskt begränsa möjligheterna att överklaga beslut till regeringen enligt de riktlinjer som finns i propositionen. Varje fackdepartement skall på sitt område svara för det fortsatta arbetet med att anpassa de tänkta nya besvärsreglerna till propositionens riktlinjer. Propositionen bygger på förslag från en arbetsgrupp bestående av ämbetsmän. Förslaget har sålunda inte beretts av en parlamentarisk utredning. Rätten att gå till kungs har länge varit en grundläggande princip när det gäller besvärsfrågor. Även om denna rätt haft begränsningar kan dess värde för rättssäkerhet och en enhetlig rättstillämpning inte underskattas. Blotta vetskapen om att möjlighet till regeringsprövning förelegat har haft stort värde och säkert medverkat till en omsorgsfull rättstillämpning på lägre nivåer inom förvaltningen. Rättssäkerhetsaspekterna måste tillmätas avgörande betydelse vid ett ställningstagande till begränsningar i besvärsrätten. Vidare är det av stor vikt att besvärsärenden av politisk karaktär i sista hand avgörs av det politiska organ sorn ytterst är ansvarigt inför , nämligen regeringen. Härigenom finns också en möjlighet för att fullgöra sina kontrollfunktioner visavi regeringen och i förekommande fall utkräva parlamentariskt ansvar. Frågan om förändringar i rätten att få ärenden avgjorda i sista hand hos regeringen kan därför inte bedömas utifrån den arbetsbelastning som åsamkas. Även om en fortsatt ökning av antalet besvärsärenden hos regeringen innebär praktiska problem får dessa inte tas till intäkt för att göra drastiska begränsningar i rätten att gå till kungs. I den rapport, Färre besvärsärenden hos regeringen (Ds Ju 1982:14), som utgör underlag för propositionen pekas på olika exempel av besvärsärenden av mindre betydelsefull karaktär där det anses orimligt att dessa kan överklagas i flera led och slutligen avgöras av regeringen. En effekt av en sådan ordning anges vara att handläggningstiderna blir onödigt långa. Det kan finnas skäl att ta bort vissa mindre ärendegrupper från rätten att överklaga till regeringen. Enligt vår mening bör i så fall konkreta förslag i ärendet föreläggas propositionsvägen. får sedan bedöma varje ärendegrupp för sig med ledning av de skäl som redovisas. Med en sådan ordning ges möjlighet till en noggrann prövning från fall till fall. Regeringen väljer emellertid i sin proposition en helt annan metod. Man utgår från det generella önskemålet att få ned antalet besvärsärenden hos regeringen bl. a. mot bakgrunden av den arbetsbelastning som de utgör för . Utifrån detta underställs vissa riktlinjer för hur besvärsrätten skall begränsas. Därefter åligger det varje fackdepartement att fortsätta arbetet med begränsningarna på besvärsområdet och utforma förslag på sina respektive områden. Vi kan inte ansluta oss till denna arbetsordning. För moderata samlingspartiet är kraven på rättssäkerhet och enhetlig rättstillämpning av avgörande vikt. Dessa är viktigare än bekvämlighetsskäl på området. Vi kan därför inte medverka till att generellt uttala oss för så långtgående inskränkningar i besvärsrätten som regeringens proposition förordar. Mot denna bakgrund yrkar vi avslag på regeringens proposition 1983/ 84:120. Regeringen bör återkomma till med konkreta förslag på områden där ställningstagande direkt kan ske på grund av frågornas okomplicerade beskaffenhet. Om så bedöms lämpligt kan därutöver en fullständig genomgång göras av en parlamentarisk utredning med uppgift att också lägga förslag till såväl principer som konkreta förslag på vilka punkter en begränsning kan ske. Med anledning av det anförda hemställer vi att beslutar att avslå proposition 1983/84:120 om regeringens befattning med besvärsärenden. () () PER () () () () i () () () () ()