mot · G7022531 · 1984-01-24 00:00:00 — Nyanlända invandrargrupper och småspråksminoriteter har ett stort behov av information på det egna språket. Etermedia kan i det sammanhanget spela en betydelsefull roll. En ny gemensam invandrar- och minoritetsredaktion skulle tillsammans med invandrarverket och utbildningsradion kunna producera programblock innehållande nyheter, aktuell samhällsinformation, reportage från hemlandet, kulturinslag. Programblocken kunde dels sändas ut via någon av de ordinarie kanalerna, dels distribueras som kassetter via myndigheter, organisationer m. fl. Film, teater, underhållningsprogram, barnprogram samt aktuella reportage som sänds på minoritetsspråk på mindre publikvänliga tider kunde i allt större omfattning utnyttjas i den ordinarie programverksamheten. Det skulle ge svenska folket ökade kunskaper om förhållandena i invandrarnas hemländer. Sociala och kulturella skillnader belyses och därmed minskar riskerna för fördomar och motsättningar. Invandrarna och deras förhållanden har uppmärksammats på olika sätt. Intresset har främst riktats mot barn och vuxna, medan man däremot inte beaktat de äldre invandrarna och deras situation. Detta är i och för sig naturligt eftersom andelen äldre bland invandrarna varit låg, f. n. är den . Andelen väntas öka snabbt och beräknas ca 125000 av i boende utrikesfödda personerna vara . Omkring hälften har kommit från . Vissa begränsade studier har visserligen gjorts, bl. a. av statens invandrarverk, men de har gällt enstaka och geografiskt avgränsade invandrargrupper. De socialvårdande myndigheterna är naturligtvis medvetna om att vi här står inför ett nytt och förmodligen icke särskilt lättlöst problem. Det finns många frågor: - Behövs det särskilda åtgärder för äldre invandrare? Vilka behov har de? - Vad kan myndigheter, organisationer och privatpersoner göra för dem? - Hur många människor berörs och var finns de? Vilka språk talar de? Av invandrarverkets pilotstudie Äldre invandrare framgår bl. a. att förväntningarna kring ålderdomen skiljer sig mellan olika invandrargrupper när det gäller samhällets äldreomsorg resp. barnens ansvar för sina åldriga föräldrar. Vidare framstår invandrarnas problem med svenska språket samt äldreomsorgspersonalens bristande kunskaper om invandrare som exempel på aktuella svårigheter. Hur äldreomsorgen skall ordnas för olika invandrargrupper är f. n. en av de angelägnaste praktiska frågorna vid den fortlöpande planeringen av äldreomsorgen i många kommuner. I ett antal kommuner har man redan skaffat sig värdefulla insikter genom kartläggningar och försöksverksamhet. Ett exempel är den projektverksamhet som pågår i kommun med stöd av särskilda medel som anvisats av regeringen . Dessa och andra erfarenheter kan vara till nytta på annat håll och bör därför dokumenteras och spridas. Vidare är det nödvändigt att genom statistiska registerbearbetningar skaffa sig en bild av hur gruppen äldre invandrare ser ut och så långt möjligt ta reda på vilka behov dessa människor har. Redan detta stöter på svårigheter eftersom den generella statistiken endast skiljer på utländska medborgare och svenska. Flertalet invandrare i den aktuella åldersgruppen är svenska medborgare men blir alltså inte redovisade som invandrare. Det behövs särskilda bearbetningar av statistiken för att få fram antalet äldre i olika språkgrupper. Invandrarkvinnor är ingen enhetlig grupp. Kvinnor från de nordiska och västeuropeiska länderna har samma kulturbakgrund som vi. Sydeuropeiska kvinnor kan ha sinsemellan helt olika bakgrund beroende på om de kommer från stad eller landsbygd. Det finns ändå något som invandrarkvinnorna har gemensamt. De har ett annat språk, en annan bakgrund och andra referensramar än vi som är födda i . De har också sina traditionella roller med sig från de kulturer de kommit ifrån. Det kan för en del kvinnor betyda att de inte tillåts delta i samhällslivet utanför hemmets dörr. Detta leder till språklig och social isolering. Statistiken visar att invandrarkvinnor i större utsträckning förvärvsarbetar, har tyngre jobb och sämre arbetstider än svenska kvinnor. För att ta fram mer kunskaper om invandrarkvinnor gav förutvarande regeringen jämställdhetskommittén i uppdrag att genomföra en kartläggning av antalet invandrarkvinnor med hänsyn till deras sociala och kulturella bakgrund och genomföra en analys av dessa kvinnors särskilda problem. Arbetet resulterade i rapporten och jämställdhet (Ds A 1981:2). Också invandrarverket har gjort en rapport, . En rad kvinnoprojekt har också med stöd från bedrivits. Dessa har utvärderats och en lång rad viktiga slutsatser har dragits som mynnar ut i förslag till kommuner, landsting och inte minst till regeringen. Det är angeläget att förslagen förs ut till de olika instanserna och i möjligaste mån genomförs. Alla invandrarkvinnor har ett stort behov av utbildning i språket, om rättigheter och skyldigheter, för arbetslivet, över huvud taget för att kunna fungera som fullvärdiga medlemmar i det svenska samhället och kunna fylla sina viktiga funktioner i hemmet som fostrare av nästa generation. Den s. k. genomförde i samarbete med för invandrarkvinnor (Riffi) en försöksverksamhet med undervisning av invandrarkvinnor, och kommittén framlade också förslag till förbättrad undervisning och förbättringar för dessa. Vi beklagar inte minst ur denna aspekt att kommitténs förslag - genom att propositionen i frågan fördröjs - inte kommer att genomföras så snabbt som hade varit möjligt. I vissa av de kulturer varifrån invandrarna kommer är kvinnomisshandel vanligt förekommande. Det finns anledning att med skärpa framhålla att i gäller svenska lagar, och all misshandel måste beivras. Men invandrarkvinnorna behöver ett särskilt stöd för att orka med att bryta mot gamla kulturmönster. Här spelar invandrarkvinnorna en viktig roll och vi anser att de bör ges samhällets stöd oavsett om de arbetar i självständiga organisationer eller inom ramen för de nationella invandrarorganisationerna. Med den höjning av verksamhetsbidraget vi tidigare föreslagit bör detta vara möjligt. I ännu högre grad än svenska kvinnor är invandrarkvinnor rädda att att anmäla misshandel i hemmet. Kvinnor utan permanent uppehållstillstånd har ofta stått ut med misshandel av rädsla för att annars utvisas, eftersom deras tillstånd att vistas har varit beroende av mannens. ändrades praxis så att det blivit helt klart att kvinnor, som i sina hemländer skulle riskera trakasserier på grund av att de är skilda, får stanna i om de före den normerande 2-årsgränsen bryter upp ur ett förhållande där de utsätts för misshandel. Många svenskar har svårt att hitta rätt när de behöver information från olika samhällsorgan. Det är lätt att föreställa sig svårigheterna för många invandrare att hitta i den svenska byråkratin. Särskilt gäller detta kvinnorna. Det finns många exempel på att brist på riktad inforamtion lett till att enskilda och familjer inte kunnat utnyttja sina rättigheter. Behovet av till invandrargrupper riktad information är stort. Det räcker inte med översättning av svenskspråkigt informationsmaterial. I detta används ofta en terminologi och en språkbehandling som är svårförståelig för många minoritetsgrupper. Regeringen bör ge myndigheterna i uppdrag att i större utsträckning beakta minoritetsgruppernas behov av information om rättigheten och skyldigheten i det svenska samhället. Det är viktigt att sådan information ges på sådant sätt att också kvinnorna nås av den. av den psykiska barn- och ungdomsvården och den kommande familjerådgivningen (BFU) har i ett betänkande behandlat familjerådgivningen och därvid också behandlat invandrargruppernas växande behov. Andelen separationer mellan makar är mycket hög i många invandrargrupper. Den svåra omställningsperiod som omflyttning från ett land till ett annat alltid innebär utgör naturligtvis också påfrestningar på ett äktenskap. Kommittén anser att det är många invandrare som på grund av språksvårigheter inte kan få den hjälp de skulle behöva genom familjerådgivningen. Också här spelar invandrarkvinnornas organisationer en viktig roll som förmedlande länk. Familjerådgivarna mäste också i sin utbildning - grund- och vidareutbildning - få kunskaper för verksamhet bland invandrare. Fosterhemsplacering av barn tillhörande främmande språkliga eller etniska minoriteter redovisade i sin anslagsframställning för innevarande budgetår de problem som såväl invandrare som sociala myndigheter möter i sina kontakter. De kan bero på att migrationen i sig gett upphov till särskilda påfrestningar som är svåra att påverka med vanliga och sociala metoder. Men det kan också bero på att man har svårt att förstå varandra, genom att invandraren inte behärskar svenska språket och har en annan kulturell bakgrund med en annan syn på uppfostran, könsroller, familjeekonomi etc. har funnit att socialarbetarna alltför ofta saknar kunskaper om invandrargruppers och minoriteters kulturella och sociala bakgrund, deras egna resurser och hur deras behov av samhällstjänster bäst bör tillgodoses. För familjer ur språkliga eller etniska minoriteter kan t. ex. omhändertagande av barn för fosterhemsplaceringar medföra särskilda problem som kräver särskild hänsyn. Problemet har utförligt tagits upp av flera invandrarorganisationer men också genom massmedia. Med litet fantasi är det lätt att föreställa sig den tragedi det innebär att ett barn, sedan det överlämnats till främmande föräldrar, successivt glömmer sitt språk, sitt ursprung, sig själv och förlorar den språkliga kontaktmöjligheten med sina föräldrar. Så här beskriver ett aktuellt fall i ett öppet brev till de ansvariga där turkiska barn fosterhemsplacerades i en svensk familj ca 15 timmars resväg från föräldrarna: - 1 realiteten har följande skett: Barnens rätt att fritt i sin egen kultur leva och utvecklas har fråntagits dem. Barnen har glömt sitt modersmål, turkiskan. Barnen har förlorat faderskärleken. Barnen har ryckts bort ur sin naturliga miljö. Det är inte längre fadern som 'straffas utan det är barnen. Barnen har inte räddats, de har dödats. Ja, den människa, som avstängs från sin egen kultur dör. Hon lever biologiskt sett men i tomhet. För att komma till rätta med de mycket allvarliga sociala problem som kan uppstå kring invandrare är sålunda fortbildning i invandrar- och minoritetskunskap för socialarbetare en nödvändig väg att gå. anger också att så sker i en del kommuner samt att initiativ tagits i samarbete mellan invandrarverket, kommunförbundet och . När det gäller fosterhemsplacering av invandrarbarn anser vi emellertid att fortbildning inte är tillräcklig. Tyvärr finns det aktuella exempel på myndigheternas agerande i sådana frågor där de visat bristande förståelse för den ovan nämnda problematiken. Invandrarbarnen bör, så långt möjligt, tillförsäkras rätten att få växa upp inom ramen för sin egen språkliga och etniska identitet, och bör ges i uppdrag att ta upp dessa frågor. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs* 1. att beslutar att statens invandrarverk också under nästa budgetår får en temporär förstärkning på tillståndsbyrån, vilket innebär en ökning av anslaget D:1 med , 2. att beslutar att för bidrag till invandrar- och minoritetsorganisationer (bilaga 12 D 3) genom omdisponeringar anvisa ett i förhållande till regeringen förhöjt anslag med . för /85, 3. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts beträffande stöd till invandrarkvinnornas organisationsarbete, utbildning och riktad information. () () () () () () *Se även motionerna 1983/84:2532-2534.