mot · G80232 · 1984-10-17 00:00:00 — Utvecklad energiplanering m. m. 1984/85:5) I propositionen ställs i huvudsak tre förslag. För det första föreslås att det i varje kommun skall finnas en heltäckande energiplan avseende tillförsel, distribution och användning av energi. För det andra föreslås en ändring av ellagen innebärande att en elleverantör skall kunna vägra leverans av el till värmepump endast när kommunfullmäktige beslutat att värmepumpar inte bör förekomma i området. För det tredje ställs också förslag om energiinriktad kompletteringsutbildning av skorstensfejare. I de riktlinjer för energipolitiken som antogs av ålades kommunerna att upprätta en oljereduktionsplan. De avgörande besluten när det gäller värmeförsörjningen fattas i kommunerna och därför var det naturligt att som en del av en nationell oljepolitik ålägga dessa att vidta åtgärder för att minska oljeberoendet. Planerna skulle tjäna det dubbla syftet att dels utgöra en utgångspunkt för kommunernas egna överväganden, dels utgöra underlag för åtgärder på central nivå. Även tidigare hade kommunerna enligt gällande lagstiftning ett väsentligt ansvar inom energiområdet. Kommunerna skall bl. a. i sin planering främja hushållningen med energi samt verka för en säker och tillräcklig energitillförsel. Redan i samband med att de ovan refererade riktlinjerna antogs diskuterades en mera utvidgad energiplanering. Föredragande statsråd (prop. 1980/81:90) anförde dock väsentliga skäl mot att ta ett sådant steg och stannade för att föreslå en lagstadgad planering som endast omfattade oljereduktion. Dessa skäl är i hög grad giltiga . Som flera remissinstanser påpekat är det av tvivelaktigt värde att utsträcka planeringen till sådana områden där kommunerna har ringa eller ingen möjlighet att engagera sig. Detta gäller bl. a. transportsektorn och användningen av energi i industriella processer. Vi anser att den nuvarande utformningen av lagen om energiplanering är tillräcklig när det gäller att reglera kommunernas skyldigheter inom energiområdet. Följaktligen avvisar vi den av regeringen föreslagna utvidgningen. 1 1984/85.3 sami. I propositionen föreslås att elleverantör skall kunna vägra leverans av el till värmepump i område som omfattas av fjärrvärme och naturgas, om kommunfullmäktige beslutat att värmepumpar inte bör förekomma i området. Regeringen har tidigare tolkat gällande lagstiftning på så sätt att leverantör har rätt att vägra leverans inom fjärrvärme- och naturgasområde. I fortsättningen skall vägran att leverera således endast få ske inom områden där kommunfullmäktige så uttryckligen beslutat. Regeringens förslag innebär ett klarläggande på ett område där det rått olika uppfattningar om hur lagstiftningen skall tolkas. Vi anser dock att man borde valt motsatt väg och uttryckligen sagt att leveransskyldighet föreligger även inom fjärrvärme- och naturgasområde. Bakgrunden till den här konflikten är att värmeleverantören naturligt nog vill nå så många abonnenter som möjligt inom ett utbyggnadsområde för att få en rimlig finansiering av ett projekt. kan det i vissa fall vara attraktivt för en värmekonsument att installera värmepump i stället för eller som komplement till fjärrvärmen. Kommunalekonomiska överväganden ställs alltså mot konsumentintresset att ha valfrihet vid installation av värmesystem. Problemet blir inte mindre av att det är ett väsentligt samhällsintresse att fjärrvärmen byggs ut. ligger det också i samhällets intresse att värmepumpens energibesparande egenskaper kommer till utnyttjande i så stor utsträckning som möjligt. Den utgör i sig ett ytterst positivt inslag i de ansträngningar som samhället gör för att spara olja och för att förbättra energieffektiviteten. I den ytterst besvärliga avvägning som här måste göras anser vi att konsumentintresset måste väga tyngst. För kommuner där ekonomiskt välmotiverade utbyggnader gjorts och där en rimlig taxesättning tillämpas bör en sådan handlingslinje inte heller innebära några problem. I alla händelser anser vi det fullständigt orimligt att förbjuda värmepumpar som utnyttjar spillvärme och/eller frånluft. Samma motiv som anförs mot installation av sådana pumpar kan också anföras mot tilläggsisolering och andra åtgärder för att hushålla med energi. Sådana åtgärder nedbringar nämligen också energikonsumtionen och därmed intäkterna för värmeleverantören. Ett dylikt resonemang faller dock på sin egen orimlighet. Vi anser således inte heller att de fastighetsägare som vill installera en värmepump för fastighetens hela värmeförsörjning bör hindras från att göra detta. Visar det sig ekonomiskt fördelaktigt för flera fastighetsägare inom ett fjärrvärmeområde måste detta bero på att fjärrvärmetaxorna är orimligt höga. Vi menar att om så många fastighetsägare inom ett fjärrvärmeområde väljer att installera värmepumpar att ekonomin för systemet i dess helhet undergrävs, gäller ett av följande två förhållanden: Kommunen har gjort felaktiga ekonomiska överväganden när beslut togs om systemets utbyggnad. I så fall är det inte rimligt att merkostnaden drabbar endast de värmekonsumenter som bor inom ett visst område. Kommunen tillämpar en felaktig taxesättning. I detta fall bör kommunen lägga om taxan så att en större andel av den totala kostnaden läggs på den fasta delen och mindre på den rörliga. Med det anförda avvisar vi förslaget i propositionen angående ändring av ellagen. I stället bör lagstiftningen ändras så att de regleringar som f. n. förhindrar installation av värmepumpar i fjärrvärme- och naturgasområden tas bort. Vi biträder det förslag som ställs i propositionen om energiinriktad kompletteringsutbildning av skorstensfejare. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi 1. att beslutar avslå förslaget till lag om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, 2. att hos regeringen begär förslag till ändring i ellagen som gör det omöjligt att vägra leverans av ström för värmepump, 3. att godkänner de riktlinjer för utbildning av personal inom sotningsväsendet som förordas i propositionen.