mot · G7022238 · 1984-01-25 00:00:00 — m. fl. Vården i livets slutskede Grundtanken i den s. k. hospice-rörelsen är att det inte alltid är möjligt att bota patienter, men det är möjligt att hjälpa dem till en meningsfull sista tid. Efter studier i , och startade en sådan verksamhet vid . Som övergripande mål anges: Vården skall inriktas på att behandla människan mera än sjukdomen, vars symtom dock skall bekämpas, speciellt gäller detta för smärta. Åtgärderna avser att skänka värdighet, frihet från ångest och smärta och därigenom förbättra kvaliteten på det liv som återstår. Förutom det övergripande målet om höjd livskvalitet för återstående levnadsdagar skall vården också möjliggöra för den enskilde sjuke att i så stor utsträckning som möjligt leva sin sista tid i nära kontakt med familj och samhälle. Dessa övergripande mål har sin grund i en vårdfilosofi, vars människosyn kännetecknas av en helhetssyn på människan. I stället för att betraktas som en patient med ett specifikt sjukdomsförlopp ledande till döden ses patienten som en individ tillhörande en familj och ett samhälle, inom vilka han även under denna del av sitt liv kan agera helt och fullt. En klar omhändertaganderutin skapar trygghet omkring den sjuke. Kriteriet för att anslutas till verksamheten följer definitionen på vård i livets slutskede; fastställd diagnos, viss begränsad överlevnadstid och att vården framför allt är inriktad på symtomatisk behandling. Det innebär att vård av människan blir viktigare än behandling av en sjukdom för vilken bot ej längre är möjlig, och att erbjuda lindring av smärta i alla dess former utan hänsyn till tillvänjningsrisk. Dessutom underlättas på olika sätt vistelse i hemmet för den som så önskar så länge detta är möjligt. Mellan patient, personal och anhöriga råder en öppen förtroendefull kommunikation. Samarbetet mellan sjukhuset, primärvården och socialvården har varit smidigt och till stort gagn. Verksamheten har haft formen av sjukhusanknuten hemsjukvård. har 37 patienter avlidit varav 22 enligt egen önskan i hemmet med fullständig symtomkontroll. Emellertid ställer utvecklingen krav på flera platser för sluten vård. För dem som fått den smärtlindring, omvårdnad och omtanke som teamet från kan ge, men som den allra till slutet måste tas in på ett vanligt långvårdssjukhus, blir omställningen en svår chock. önskar nu inrätta en avdelning med 18 platser för sluten omvårdnad inom sjukhusets område, där man kan utnyttja sjukhusets medicinska och andra resurser. Frågan är hur denna investering skall finansieras. Enligt vår mening är projektet av betydelse för hela landet. Medvetenheten om att genom smärtlindring och särskild omvårdnad göra livets slutskede till fri från ångest växer sig allt starkare, och egentligen är det en skyldighet i ett civiliserat samhälle. Med detta följer behovet av projekt och modeller. Några sjukhus fastlägger nu smärtlindringsprogram, men utvecklingen går snabbt och det är nödvändigt att följa den genom bl. a. försöksverksamhet. Med stöd av vad ovan anförts hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna att inom ramen för anslaget A 3. Forsknings- och utvecklingsarbete samt försöksverksamhet bör avdelas medel som förbehålls projekt inom vård vid livets slutskede. PER STENMARCK (m)