ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G7022230 · 1984-01-25 00:00:00 — Motion 1983/84:2230 Högkostnadsskyddet för läkemedel m. m. beslutade om ett högkostnadsskydd som gäller vid inköp av läkemedel, läkarbesök samt vid viss behandling. Det s. k. 15-kortet innebär att patienten är befriad från kostnad efter 15 läkarbesök eller inköp av receptbelagda läkemedel. Till saken hör att flera kroniska sjukdomar går i skov. Det innebär att den sjuke då intensiv vård krävs kan belastas på kanske hela årsavgiften och därigenom komma i ett akut ekonomiskt trångmål. Dessutom får patienten enbart en halv stämpel för vård på öppenvårdsbehandling. För sjukresor finns däremot inget högkostnadsskydd. Enligt nu gällande regler utgår ersättning till patienten från sjukförsäkringen i de fall resekostnaderna vid varje besök överstiger . Grupper med olika handikapp, exempelvis psoriatiker, som vissa perioder åker till behandling 35 gånger/ vecka får betydande kostnader . Speciellt gäller detta då fler i familjen är drabbade, vilket är vanligt vid psoriasis. Sammantaget blir det en orimligt tung börda för dem som redan har en lägre standard än övriga. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att antalet sjukvårdande behandlingar i öppen vård jämställs med läkarbesök och medicininköp, eller vart fall inför seriebehandling för att i någon mån kompensera de höga kostnader som annars drabbar den kroniskt sjuke, 2. att beslutar att resor till och från läkare och öppen vårdsanläggningar räknas in i högkostnadsskyddet.
mot · G7022231 · 1984-01-25 00:00:00 — Motion 1983/84:2231 Besvärsrätt beträffande prisnedsättning på läkemedel Enligt lagen om begränsning av läkemedelskostnader m. m. skall priset på ett läkemedel som en läkare föreskriver till någon på grund av sjukom nedsättas. För läkemedel som föreskrivs i profylaktiskt syfte sker ej någon prisnedsättning. Bedömningen av om läkemedlet skrivs ut på grund av sjukdom eller i profylaktiskt syfte görs av läkaren genom en markering på receptet. Det finns f. n. ingen möjlighet att överklaga ett sådant beslut. Ett aktuellt exempel visar att en flerbarnsfamilj fått betala . för en medicineringsperiod med penicillin. Enligt läkaren gavs denna medicin i förebyggande syfte. Det måste anses orimligt att läkaren ensam skall avgöra rätten till prisnedsatt läkemedel och därmed omfattningen av högkostnadsskyddet. Med hänvisning till ovanstående föreslås att hos regeringen begär förslag om besvärsrätt över läkares beslut om rätten till prisnedsatt läkemedel.
mot · G7022232 · 1984-01-25 00:00:00 — Motion 1983/84:2232 Deltidsarbetandes rätt till föräldrapenning En form av deltidsarbete är s. k koncentrerad halvtid. Det innebär att vederbörande arbetstagare t. ex. arbetar heltid eller . Ofta gäller sådana anställningar ensamstående småbarnsföräldrar. Vid vård av sjukt barn eller vid korttidssjukdom ersätter inte de beslutade av inkomstbortfallet. I stället beräknas sjukpenningen på årsinkomsten delad . Detta innebär att en arbetstagare som arbetar deltid, t. ex. , åtnjuter en sjukpenning som är lägre i jämförelse med en annan arbetstagare med lika arbetstid, men som arbetar . Antalet årstimmar blir lika, men sjukersättningen blir olika. Skatten blir lika för båda, och arbetsgivarens inbetalning av sjukförsäkringsavgifter blir också densamma. Den ojämlika sjukersättningen vid vård av barn eller vid korttidssjukdom uppfattas av de arbetstagare som arbetar koncentrerad deltid som orättvis och en ändring är befogad. Speciellt ensamstående mödrar drabbas hårt av nuvarande tillämpning vid beräknande av sjukersättningen för deltidsarbetande med koncentrerad deltid. Med stöd av det anförda hemställer jag att hos regeringen begär förslag beträffande sjukersättningsberäkning för deltidsarbetande med koncentrerad halvtid.
mot · G7022233 · 1984-01-25 00:00:00 — Motion 1983/84:2233 Bedömningen av vårdbidragsärenden rörande diabetessjuka barn Lagen om allmän försäkring ger vårdare möjlighet att erhålla vårdbidrag till sjuka och handikappade barn . Vid bedömningen tas hänsyn till vård- och tillsynsbehovets omfattning samt merkostnadernas storlek i enlighet med 9 kap. 4 § lagen om allmän försäkring. När det gäller diabetessjuka barn har många föräldrar den uppfattningen, att och försäkringsdomstolarnas bedömning är allt för restriktiv. Diabetes hos barn är en allvarlig, kronisk sjukdom, som kräver kontinuerlig behandling och kontroll insulininjektioner /dag, provtagningar av blod- och urinsocker, kontinuerlig kontroll av barnets tillstånd osv. Dessutom måste barnet hålla noggrann diet, vilket är nog så svårt, särskilt vad beträffar de mindre barnen. Barndiabetes leder tyvärr ofta till komplikationer i ögon, njurar, hjärta, kärl osv. Avgörande för hur snabbt komplikationer uppstår är hur väl man lyckas hålla blodsockret på en idealisk nivå. Det är föräldrarnas/vårdarnas sak att ansvara för detta. Försäkringskassorna gör enligt många föräldrar en alltför schablonartad bedömning i dessa ärenden. Ofta utgår inte mer än halvt vårdbidrag upp till skolåldern och merkostnadsdelen bedöms alltför snävt. Någon skattefri merkostnadsdel bedömes ofta inte föreligga. En sådan snäv bedömning torde ställa sig dyrare för samhället än en liberalare bedömning av vårdbidragsärendena. Med hänvisning till ovan anförda hemställer jag att hos regeringen anhåller om att åtgärder vidtas i syfte att åstadkomma en mindre restriktiv bedömning i vårdbidragsärenden rörande diabetessjuka barn.
mot · G7022235 · 1984-01-25 00:00:00 — Motion 1983/84:2235 och till fritidshem för utvecklingsstörda startade på försök en fritidshemsverksamhet för utvecklingsstörda skolungdomar. 1982 inordnades verksamheten i kommuns barnomsorgsplan. Syftet med verksamheten var att ge tillsyn och omvårdnad efter skolans slut för utvecklingsstörda ungdomar, som antingen vuxit ifrån den kommunala fritidshemsverksamheten men som fortfarande har ett tillsyns- och aktivitetsbehov som inte tillgodoses på annat sätt eller som av åldersskäl inte lämpligen kan integreras i vanliga fritidshem. Fritidshemmet har vid enstaka skollovs- och studiedagar kunnat erbjuda heldagsomsorg och inneburit en direkt inbesparing av avbytarhjälp i hemmen (hemvårdare och hemsamarit). har meddelat kommunen att statsbidrag till verksamheten inte kan utgå. Nuvarande regler ger inte möjlighet till driftbidrag för avdelningar med enbart utvecklingsstörda. Målsättningen har varit att de förståndshandikappade barnen så långt som möjligt skall integreras med övriga barn. Så sker också i de lägre åldrarna. Eftersom ett förståndshandikappat barn utvecklas långsammare och har en förlängd skolplikt uppstår problem i tillsynen efter skolan när de biologiskt sett vuxit ur ordinarie fritidshems verksamhet. Samhället har mycket små möjligheter att erbjuda föräldrarna någon annan tillsynsform där de kan integreras med övriga ungdomar. Kommunernas fritidsgårdar kan varken till innehåll eller vad gäller personalresurser erbjuda något alternativ som svarar mot de särskilda behov utvecklingsstörda har. Den verksamhet som har bedrivits av måste betraktas som ett mycket bra komplement till den ordinarie fritidshemsverksamheten. Enligt vår uppfattning bör därför statsbidragsreglerna för fritidshemsverksamhet ändras så att driftbidrag kan erhållas till fritidshem med endast utvecklingsstörda barn. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär en översyn av statsbidragsreglerna för fritidshemsverksamhet så att statsbidrag också kan beviljas till fritidshem med enbart utvecklingsstörda barn. () () 1* 1983184.
mot · G7022236 · 1984-01-25 00:00:00 — Motion 1983/84:2236 I samband med de neddragningar av läkarutbildningen som måste genomföras kommer något undervisningssjukhus att drabbas. Värdefull erfarenhet och väl inarbetade forskningsresurser riskerar då att gå förlorade. I samband med nedläggningen av grundutbildningen för läkare vid ett eller flera undervisningssjukhus bör detta/något av dessa kunna göras till ett centrum med övergripande ansvar för läkares vidareutbildning. Anslaget för NLV-kurser och resurser som finns för handledarutbildning till AT-läkare skulle kunna i huvudsak koncentreras till ett sådant sjukhus med lång erfarenhet av utbildning och kvalificerade forskare på viktiga poster. Detta behöver inte innebära att alla sådana kurser eller all sådan utbildning därför förläggs till detta sjukhus - endast då det övergripande ansvaret och tyngdpunkten skulle kunna koncentreras på detta sätt. Såväl kvalitetsvinster som besparingar skulle då kunna uppnås även inom området vidareutbildning. Vi skulle få ett centrum för post-graduate-utbildning, som skulle kunna tillföra hela den svenska medicinska undervisningen och forskningen nya kvaliteter. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs att hos regeringen begär utredning av en användning av frigjorda utbildningsresurser vid nedlagt undervisningssjukhus i enlighet med vad i motionen anförts.
mot · G7022240 · 1984-01-25 00:00:00 — Motion 1983/84:2240 m. fl. Det allvarliga statsfinansiella läget gör det nödvändigt att visa återhållsamhet i all offentlig verksamhet. Socialhuvudtiteln står för den ojämförligt största delen av statens utgifter, och ännu mer betydande belopp utgår inom socialförsäkringen och för hälso- och sjukvård och sociala insatser av kommunala medel. Genom effektivisering inom centrala myndigheter på detta område kan endast förhållandevis små belopp sparas. I en särkild motion har vi föreslagit åtgärder för att minska de mycket betydande belopp som transfereras inom den allmänna försäkringen. Det synes dock nödvändigt att dessa besparingar, som måste fördelas så rättvist som möjligt, också kompletteras med allvarliga försök till rationalisering på myndighetsområdet. I budgetpropositionen föreslås för /85 ett anslag på . Liksom tidigare anser vi att statsbudgeten ej bör genom särskilda anslag belastas med kostnader för uppgifter som lika väl kan ombesörjas av redan etablerade myndigheter. De uppgifter som barnmiljörådet nu har bör, i den mån de inte kan genomföras decentraliserat genom den kommunala försorg, kunna övertas av inom ramen för de resurser som tillförts myndigheten. Vi anser att barnmiljörådet skall upphöra från . Nytt anslag bör inte tas upp. Upplysning och information på drogområdet I budgetpropositionen förordas att under /85 till organisationer inom arbetslivets område skall fördela 3,3 milj. kr. för kamratstödjande åtgärder. Att på arbetsplatsen eller annorstädes ta upp vardagens problem och hjälpa arbetskamrater eller grannar är förvisso en viktig uppgift för oss alla, och en uppgift som i grunden bygger på omtanke och engagemang för människor i nöd. I kampen för att rädda människor från ett tilltagande alkoholmissbruk har den kamratstödjande verksamheten på arbetsplatserna, som började ta form , varit framgångsrik. Många har tack vare hjälp och stöd från arbetskamrater fått kontroll över sitt missbruk. Detta har dock inte varit ett resultat av nyanställning av ombudsmän eller av statliga eller kommunala miljonbelopp i verksamhetsbidrag. I allt väsentligt har det varit medkänsla och medmänsklighet som Att börja med en arbetskamrat och hjälpa denne att komma ifrån ett tilltagande missbruk är ett arbete som knappast kan kräva miljonbelopp i statliga stöd. Fackföreningsrörelsen kan f. ö. genom sina betydande tillgångar finansiera denna verksamhet. Medlemmarnas pengar kommer därigenom i någon mån att användas till socialt stödarbete bland dem själva. Det är ett naturligt och angeläget användningsområde. Med stöd av vad ovan anförts hemställs 1. att vid behandlingen av proposition 1983/84:100, bil. 7, beslutar att anslaget F3. fr. o. m. / 85 skall utgå och rådet därmed vara avvecklat, 2. att beslutar att för /85 under anslaget J 1. Upplysning och information på drogområdet anvisa , vilket innebär ett i förhållande till regeringens förslag . () () () () () () () ()
mot · G7022241 · 1984-01-25 00:00:00 — Motion 1983/84:2241 m. fl. Den medicinsk-tekniska säkerheten inom sjukvården En rapport om medicinsk-teknisk säkerhet som givit ut berör en rad frågor som är av stort allmänt intresse. I rapporten konstateras bl. a. att det, för en säker och ändamålsenlig användning och drift av den tekniska utrustningen på vårdsjukhus, krävs att berörd personal vidmakthåller nödvändig medicinsk och teknisk kunskap. Det framhålles också att det åligger huvudmannen att organisera sin verksamhet så att dessa krav kan tillgodoses. Huvudmannen skall alltså besluta och tillhandahålla nödvändiga resurser för att uppnå erforderlig medicinsk-teknisk säkerhet. Ansvar för att utrustningen utnyttjas på ett riktigt sätt faller också på huvudmannen. Härav följer att sakkunnig utbildning som ger kompetens är den första förutsättningen för att personalen skall klara sina uppgifter. Att dessa nödvändiga förutsättningar uppfylls är ett måste om t. ex. överläkaren på en klinik skall kunna bära ledningsansvaret inom sitt verksamhetsområde som han eller hon har enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Vederbörande har ansvaret för att den medicinsk-tekniska apparaturen används på ett sätt som motsvarar vetenskap och beprövad erfarenhet och att underställd personal har kompetens för uppgifterna. Trots de krav som ställs och den relativt stora säkerhet som finns inom svensk sjukvård, inträffar olyckor och incidenter på våra sjukhus. Utgången har i vissa fall blivit djupt olycklig. Politiker och andra ansvariga inom sjukvården måste fråga sig: Har vi gjort allt som är möjligt för att kunna ge en säker och trygg sjukvård? Kan allmänheten känna förtroende och tillit? Den mänskliga faktorn kan vi aldrig komma förbi men den kan aldrig bli helt avgörande. Teknisk säkerhet i kombination med mycket noggranna instruktioner om arbetsuppgifterna samt säkra rutiner för arbetet, måste innebära att misstag så långt som möjligt förhindras. Ofta är de tekniska apparater som används inom sjukvården sådana att ett felaktigt handhavande innebär mycket allvarliga konsekvenser för patienterna. Vad gäller de tekniska apparaterna är det mycket viktigt att de är välprövade och säkra. Någon form av ett slags (s)-märkning borde åsättas dem för att få användas. Ofta sker import av apparater till sjukvården. Samma stora krav måste ställas på dessa som på de svensktillverkade. Av allt att döma finns det vissa brister på sina håll vad gäller kompetens i handhavande av medicinsk-teknisk apparatur. Kompetenskravet måste komma i centrum. Därför måste utbildningen och kravet på kunnande i handhavandet ses över. Någon form av kompetensbevis för handhavande av medicinsk-teknisk apparatur borde övervägas. Rutiner och checklistor bör alltid finnas för allt handhavande av medicinsk-teknisk apparatur. En särskild säkerhet borde övervägas. Sammantaget talar mycket för att en översyn av läget på det medicinsktekniska området företas. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande förbättrad medicinsk-teknisk säkerhet inom den svenska sjukvården. () ()
mot · G7022243 · 1984-01-25 00:00:00 — Motion 1983/84:2243 Länsdelssjukhusens viktiga roll i sjukvården har under senare års debatt om närvård och begränsning av den slutna akutsjukvården delvis kommit i skymundan. Detta förhållande kan synas lite märkligt med tanke på att även länsdelssjukvårdens villkor i vissa avseenden radikalt är på väg att förändras. En bidragande orsak till detta är specialiseringen inom läkarutbildningen. Den stab av läkare med äldre och bredare utbildning inom kirurgi och medicin som svarat för stabilitet och kontinuitet på länsdelssjukhusen är nu på väg att försvinna. Denna förändring ställer nya krav på vårdens organisation i länen. Det torde t. ex. vara nödvändigt att utöka samarbetet mellan länsdelssjukhusen och länslasaretten. I den meningen är konsekvenserna av läkarutbildningen positiva. Vårdkvaliteten höjs på länsdelssjukhusen och vägar öppnas för en viss profilering av länssjukhusens vård. Det finns också problem förknippade med den tilltagande specialiseringen i läkarkåren. Arbetsområdet kan bli så smalt att det kan bli svårt att upprätthålla kunskaperna med det begränsade patientunderlag som finns inom länsdelssjukvården. Ett annat problem är att möjligheten att tillhandahålla patienterna ett brett kunnande inom resp. huvudspecialitet kirurgi och medicin begränsas. Förändringarna inom förlossningsvården har bl. a speglat detta dilemma för sjukvårdshuvudmännen. Ett sätt att upprätthålla bredden i länsdelssjukhusens vårdutbud är att låta läkare komplettera sin utbildning inom något specialområde t. ex. kirurgiortopedi, kirurgi-urologi, medicin-kardiologi etc. Denna möjlighet finns men har av olika skäl inte utnyttjats i någon nämnvärd utsträckning. Ett annat sätt att uppnå tillräcklig bredd skulle kunna vara att redan i den ordinarie läkarutbildningen förlänga tjänstgöringen inom vissa specialområden. Vilken väg man än väljer torde det vara uppenbart att något behöver göras för att tillgodose kraven på en väl fungerande vård på länsdelssjukhusen även . Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att regeringen skall verka för en läkarutbildning som är anpassad till och möjliggör en väl utvecklad och kvalitativt god vård på länsdelssjukhusen. () ()
mot · G7022246 · 1984-01-25 00:00:00 — 1983/84 2246-2254 m. fl. Av flera skäl måste antalet blodgivare ökas i vårt land. Man har funnit att de aktiva blodgivarna har fått ge blod alltför ofta. WHO har lämnat riktlinjer för hur ofta en blodgivare bör utnyttjas utan att risk föreligger för givarens hälsa. är långt ifrån självförsörjande på plasma. Vi hade bara en självförsörjningsgrad på 1980. Med ny teknik har den kunnat ökas till . Den nya tekniken är endast genomförd på ett fåtal platser i landet. Enligt uppgift skulle det behövas över 30 000 nya blodgivare i landet för att klara en tillfredsställande lagerhållning av blod. De blödarsjuka har ett kontinuerligt stort behov av plasma. Detta innebär att stora mängder plasma måste importeras . Patienterna som behöver plasma är naturligtvis rädda för sjukdomar som överförs genom importerat blod. Ökad blodgivning i är därför även ur denna synvinkel önskvärt. Vi föreslår därför att hemställer att regeringen upptar förhandlingar med sjukvårdshuvudmännen i syfte att öka antalet blodgivare och att ny och förbättrad teknik för blodseparering införs på flera ställen i landet. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att beslutar som sin mening ge regeringen till känna önskvärdheten av en ökad blodgivning. () P. O. () 1 1983/84.
mot · G7022250 · 1984-01-25 00:00:00 — Motion 1983/84:2250 m. fl. Läkarförsörjningen till öppen decentraliserad psykiatrisk vård Den psykiatriska vården har varit föremål för utredning resultaten har presenterats i en rad skrifter. Huvuddragen i utvecklingen av den psykiatriska vården bör enligt riktlinjer vara en utveckling mot öppnare vårdformer med decentralisering av resurserna till mindre enheter i människors närmiljö, minskning av vårdplatsantalet i sluten vård, decentralisering av långtidsvården samt ökad samverkan med . Landsting och landstingsfria kommuner, som arbetar med och ansvarar för den psykiatriska vården, är överens om att detta är en riktig väg att gå. En omdaning i den angivna riktningen har emellertid på många håll i landet försenats och allvarligt försvårats genom bristen på kompetenta psykiatrer. Tillgången på läkare varierar starkt mellan olika delar av landet. Många läkartjänster inom psykiatrin är vakanta - framför allt vid mindre sjukhus och i den öppna vården. Enligt vår uppfattning måste psykiatrer finnas i den decentraliserade vården för att vårdkvaliteten skall bli tillfredsställande. Många landsting har gjort allt som föreslås i skrift om rekrytering av psykiatrer, som den enskilde huvudmannen rår över, men befinner sig ändå i ett mycket kritiskt läge utan erforderligt antal vidareutbildade psykiatrer. Tyvärr måste vi konstatera, att bristen på psykiatrer är så allvarlig inom större delen av vårt land att en modern psykiatrisk vård ej går att genomföra på ett godtagbart sätt. Det finns hela sjukvårdsområden som helt saknar psykiatrer. Höga vakanstal finns i stort sett överallt utom på läkarutbildningsorterna. Bristen på vidareutbildade psykiatrer bidrar också till att yngre läkare på grund av obefintlig eller bristfällig handledning får en negativ attityd till psykiateryrket och överger detta. Det åvilar centrala organ att se till att det går att rekrytera vidareutbildade psykiatrer även utanför universitetsorterna. Alltför stor passivitet har karaktäriserat insatserna. Vi vill framhålla att i läkarfördelningsprogram och i arbetet med fördelning av läkarblock aktivt måste verka för att bristen på psykiatrer i öppen vård och på orter i övrigt utanför universitetsorter avhjälps. Med stöd av det anförda hemställer vi att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att åtgärder bör vidtas för att åstadkomma en läkarutbildning och en läkarfördelning på det psykiatriska området som möjliggör satsning på öppen, decentraliserad psykiatrisk vård. () ()
mot · G7022252 · 1984-01-24 00:00:00 — Motion 1983/84:2252 Den tekniska apparaturen inom sjukvården Sjukvården genomgår en fortlöpande omställning i och med att ny och avancerad apparatur tas i bruk. Laser- och elektroteknik vinner alltmer insteg. Många problem är förknippade med den nya apparaturen. Ett är utbildningen. som ny teknik och ny apparatur innebär framsteg och förbättringar inom sjukvården kan de också innebära risker om inte adekvat utbildning ges för deras användning. Varje patient inom sjukvården måste ha rätt att ställa krav på säkerhet inom vården och inte utsättas för faror på grund av eftersläpande utbildning. har tillsatt en rådgivande frågor, men behovet av utbildning måste ofördröjligen åtgärdas. I såväl grund- som fortbildning måste teknik, eventuellt också fysik ingå. För att förbättra säkerheten i vården måste även stor vikt läggas vid provning av apparatur. Sjukvården bör ej inköpa apparatur som ej är provad. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär en sjukvårdsutbildning som är anpassad till den tekniska utvecklingen enligt motionen samt att uttalar att sjukvården endast bör inköpa provad apparatur.
mot · G7022253 · 1984-01-25 00:00:00 — Motion 1983/84:2253 Statligt bidrag till Stenbackahemmets verksamhet social stiftelse driver en verksamhet för alkohol- och narkotikaskadade personer vid Stenbackahemmet, , kommun. Stiftelsen förvärvade Stenbacka, f. d. ålderdomshem, 1977 och har gjort en omfattande renovering, bl. a. snickeriverkstad för terapi. Stenbackahemmet är godkänt av . Gäster har kommit från 23 kommuner, t. ex. med och med 671. Verksamheten omfattar rehabilitering, gästhems- och kursverksamhet. En del kurser drivs i egen regi, en del i samarbete med . Dessutom genomförs studiecirklar. Huvudmän för verksamheten är kristna församlingar och föreningar i och syftet är att hjälpa människor med alkohol- och narkotikaproblem. Kurativ och social rådgivning ges i första hand av vårdhemmets läkare samt av föreståndare och annan därtill delegerad personal. Kontakt finns med RIA-verksamheten, församlingarna samt läkare och sjukhus. En stor del av administrationen utförs av frivilliga krafter. Församlingar och enskilda bär upp verksamheten med gåvor utöver de vårdavgifter som flyter in. Om verksamheten skall kunna fortsätta att hålla en god standard och ges det innehåll som krävs är Stenbackahemmet i behov av ekonomiskt stöd. Man torde kunna räkna med att kommun ger ekonomiskt stöd men eftersom verksamheten riktar sig till gäster från hela landet, är det rimligt med ett statsbidrag. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär ett statligt bidrag till Stenbackahemmets verksamhet.