mot · G7022411 · 1984-01-24 00:00:00 — m. fl. Ersättningsreglerna vid samhällets inlösen av enskild mark Det är en naturlig företeelse att mark skiftar ägare och att någon ersättning härför utgår. I det moderna samhället har det allmänna, stat och kommun, ställt anspråk på att förvärva alltmer av enskild mark. Uppfattningen om omfattningen av dessa anspråk kan variera utifrån skilda värderingar och samhällssyn. Men detta oaktat kommer alltid det allmänna att för vissa samhällsnyttiga ändamål såsom vägar, kraftledningar, serviceledningar etc. behöva lösa in eller byta mark med enskilda markinnehavare. Regeringsformens 2 kap. 18 § slår fast att om det allmänna tar mark i anspråk skall ersättning utgå enligt lag. har tillkommit en mängd lagar som i detalj reglerar för vilket ändamål och på vilket sätt mark får tas i anspråk och ersättning utgå. Exempel på sådana lagar är anläggningslagen, fatighetsbildningslagen, ledningsrättslagen, vattenlagen, väglagen och naturvårdslagen, för att bara nämna några av de viktigare. Det är angeläget att man genom en ändamålsenlig och, vad gäller ersättningsfrågorna, generös lagstiftning kan minimera besvären för den enskilde markägaren, då denne tvingas avstå mark för allmänna ändamål. Gällande regler, som främst tillerkänner överlåtarens av mark ersättning i form av pengar, fungerar, bl. a. mot bakgrund av nuvarande skattesystem, mindre väl på några punkter. Enligt vår uppfattning bör utgångspunkter vid ersättningsfrågornas reglering vara att den som enligt gällande lag tvingas avstå mark skall ha en större rätt än f. n. att själv välja form av ersättning för det intrång han åsamkats. Ett sådant synsätt bör, som vi ser det, innebära en större möjlighet att få någon form av lämplig ersättningsmark, där rimliga praktiska förutsättningar föreligger. Flera vägar, för att markera den enskildes rätt, skulle vara tänkbara att beträda. Vi vill här ge exempel på ett par: Gällande lagstiftning kunde kompletteras med en rätt till ersättningsmark för den som tvingas avhända sig mark. För att möjliggöra en sådan rätt borde domänverket i sin verksinstruktion klart få inskrivet skyldigheten att vid denna typ av markaffärer medverka till att ställa ersättningsmark till förfogande. Vidare borde lantbruksnämnden i sin instruktion få inskrivet skyldigheten att aktivt biträda parterna, det allmänna och den enskilde markägaren, vid bytes- och kompensationsaffärer. Både genom sin goda överblick över fastighetsmarknaden samt rullande innehav av fastigheter skulle lantbruks nämnderna kunna spela en viktig roll i arbetet att ta fram och erbjuda lämplig ersättningsmark. Den som avstår mark borde också ha visst företräde i förvärvsärenden. Genom ändringar i denna riktning av gällande författningar och verksinstruktioner borde frågorna om ersättningsmark kunna få en, för såväl den enskilde markinnehavaren som det allmänna, smidigare och rättvisare reglering. Då den enskilde väljer att få ut ersättning i form av penningar bör det, enligt vår mening, tillskapas möjligheter att sätta in en större del av beloppet på ett s. k. ersättningskonto och fördela uttagen, som då beskattas, , dvs. samma princip som gäller skogskonto. Det bör ankomma på regeringen att göra en översyn av tillämplig lagstiftning samt aktuella instruktioner för domänverket samt lantbruksnämnden samt förelägga förslag om erforderliga förändringar för att uppnå vad som ovan redovisats för att förbättra och stärka den enskildes rätt och begränsa hans skada vid intrång från det allmännas sida. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om översyn av dels gällande ersättningsregler vid inlösen av mark från enskild markinnehavare, dels domänverkets och lantbruksnämndens instruktion vad avser medverkan i markaffärer, som rör inlösen av mark från enskild i enlighet med vad som i motionen anförts. . HÖGMARK (m) () () () ()