mot · G7022295 · 1984-01-25 00:00:00 — Motion 1983/84:2295 och av en geropsykiatrisk klinik m. m. Sjukdomsgruppen åldersdementa ökar. Från att utgjort av samtliga patienter inom långvården utgör de nu . En patientinventering inom inom den somatiska långtidsvården visade att ca 3800 av sammanlagt 10500 inneliggande patienter har huvuddiagnosen åldersdemens. Vårdtiderna för dessa patienter är oftast klart längre än vårdgrenens genomsnitt. Gränsen mellan de åldersdementa inom somatiska långtidsvården och den som vårdas inom den s.k. geropsykiatriska sektorn är obestämbar eller flytande. Antalet patienter inom den slutna somatiska och psykiatriska vården med huvuddiagnos som kan hänföras till den geriatriska demensvården torde för hela landet kunna uppskattas till ca 25000. Denna patientgrupp kan beräknas öka och behöva väsentligt utökade vårdresurser. F. n. uppskattas bruttokostnaden för denna slutna vård till drygt 5 000 milj. kr. Därtill kommer kostnaderna för övriga vårdaktiviteter såsom öppen vård, dagvård och hemsjukvård m. m. Utöver de patienter i den somatiska långtidsvården som vårdas under huvuddiagnosen åldersdemens finns ett betydande antal patienter där det somatiska vårdbehovet dominerar men där åldersdemensen utgör en bidragande orsak till sjukhusvistelsen. Intill har den dominerande uppfattningen varit att någon bot inte kunde erbjudas dessa patienter. Nya forskningsresultat ger emellertid vid handen att detta vårdområde - åldersdemens - inte är så opåverkbart som det tidigare uppfattats. Mot denna bakgrund har frågan väckts om utbyggd forskning. Inom behandlas från om en geropsykiatrisk forskningsklinik. Till verksamheten vid denna klinik bör enligt förslagsställaren (f. landstingsrådet ) knytas en professur i långvårdsmedicin. landstings hälso- och sjukvårdsförvaltning säger bl. a. följande om förslaget: Forskningen inom det geropsykiatriska området i vid bemärkelse måste anses ha ett mycket stort värde. Ett forskningsgenombrott inom området skulle i varje fall kunna medföra att åldersdementa patienter sannolikt kan föras över exempelvis till öppna vårdformer. Detta skulle i sin tur kunna frigöra mycket stora resurser. I sin begäran om anslagsframställning har hemställt om inrättande av professurer dels fr. o. m. /86 i allmänme dicin förenad med tjänst som distriktsläkare dels fr. o. m. / 87 i långvårdsmedicin förenad med överläkartjänst i samma verksamhetsområde. I motiveringarna för dessa anslag har bl. a. framhållit att behovet av forskning inom dessa medicinska verksamhetsområden är väl styrkt. Kl framhåller att det kan bli aktuellt att inrätta professuren i långvårdsmedicin tidigare än /87 om man kan bli ense med sjukvårdshuvudmannen om tidpunkten för inrättandet och professurens placering m. m. Det finns i detta sammanhang skäl att erinra om att föredraganden, statsrådet , i prop. 1981/82 (s. 54 f) redogjort för att UHÄ:s förslag för utbyggnad av de medicinska fakulteterna /84 1984/85 i vilket de två sistnämnda professurerna finns upptagna. Föredraganden förklarade att han i förhållande till de övergripande prioriteringarna fann detta UHÄ:s förslag väl avvägt. godkände för sin del de av föredraganden förordade riktlinjerna för den fortsatta långsiktiga planeringen. Regeringen bör nu anmodas att i samråd med påskynda forskningen inom långvårdsmedicin. Med stöd av det ovan anförda hemställs att beslutar begära att regeringen i överläggningar med påskyndar inrättandet av en geropsykiatrisk forskningsklinik och en till denna knuten professur i långvårdsmedicin.