mot · G7022740 · 1984-04-02 00:00:00 — m. fl. Gymnasieskola i utveckling (prop. 1983/84:116) ställer sig bakom en försöksverksamhet endast under förutsättning att a) alternativa modeller prövas, vi föreslår tre sådana, b) utvärdering sker fristående från SÖ och regeringen, c) rapporter om resultat fortlöpande lämnas , säger nej till tankarna på gemensam start men ja till praktik under förutsättning att denna är av adekvat karaktär, hälsar med tillfredsställelse att partiets krav på specialarbete genomförs, betonar vikten av att det skall vara inslag av humaniora i alla ämnen på gymnasiet, understryker att skolans uppgift måste vara att ge varje elev, praktiskt eller teoretiskt inriktad, möjlighet att utvecklas utifrån sina egna förutsättningar, vill att SÖ skall få i uppdrag att starta försöksverksamhet där specialintresse i teoretiska och estetiska ämnen skall kunna kombineras med studier vid hemortens gymnasieskola, vill höja kraven på allmän och särskild behörighet. Framtidens gymnasieskola måste präglas av kvalitet och valfrihet. Kvalitet är ett mångtydigt och svårdefinierat begrepp. Ordet har olika innebor för skilda bedömare. Det är t. ex. inte möjligt att göra entydiga bedömningar av utbildningskvaliteten genom att jämföra elevernas kunskapsnivå i dagens gymnasium med de kunskaper som gymnasieeleverna hade för 10 eller . Utbildningen anpassas ständigt efter samhällets utveckling. Kunskaper vilka var totalt okända kan vara förhållandevis elementära för dagens elever, och förhållandet kan inom andra områden vara det omvända. 1 syfte att bedöma kvaliteten kan jämförelser också göras med omvärlden. är en nation som är starkt beroende av andra länder. För att kunna mäta oss med dessa är det av vitalt intresse att vi kan upprätthålla I ** 1983/84. en hög kunskapsnivå. Skulle det därför visa sig att våra gymnasister har mindre kunskaper än motsvarande ungdomar i andra länder är detta tecken på att kvaliteten är otillräcklig. Att det skulle förhålla sig på detta sätt finns det emellertid inget som tyder på. Kvalitetsbestämningen måste därför bl. a. göras utifrån de krav som avnämarna, högskolan och arbetslivet, ställer på de ungdomar vilka lämnar gymnasiet. Detta ställer krav på skolan att ständigt anpassa sig i med mycket snabb teknikutveckling. Gymnasieskolan måste ge eleverna tillräckliga kunskaper för att de skall kunna fylla en plats i arbetslivet resp. ha en god kunskapsbakgrund för teoretiska studier. Gymnasieskolan skall erbjuda eleverna valfrihet. Skilda intressen och förutsättningar skall ges lika chans att utvecklas inom skolans ram. Valfrihet innebär inte bara möjlighet att fritt välja utbildning eller linje. Det måste också innebära att det skall vara möjligt att helt avstå från gymnasieutbildning. Gymnasiet får inte utvecklas till en förvaringsplats för ungdomar i avvaktan på att de får arbete eller annan meningsfull sysselsättning. De pojkar och flickor som efter är så skoltrötta att de inte önskar läsa vidare skall erbjudas alternativ sysselsättning i stället för gymnasiestudier. Valfriheten måste, för att vara reell, innebära att gymnasieskolan söker tillfredsställa alla elevers behov. Inför valet till gymnasieskolan måste eleverna känna att oavsett vilken linje de väljer kommer de att få nödvändig hjälp och stimulans. Kopplingen mellan grundskola och gymnasium Som föredraganden utförligt uppehåller sig vid har gymnasieskolan kommit att genomgå stora förändringar. Från att ha varit en skola med enbart teoretisk inriktning som förberedde eleverna för högre studier eller gav dem utbildning som var relativt attraktiv på mellannivå på arbetsmarknaden skall gymnasiet ta emot aila elever som lämnar . Därigenom har gymnasiet också kommit att få en social uppgift i det att det är ett instrument i strävandena att ge varje ung människa ett arbete och en framtid som upplevs som meningsfull. Den ambition som statsmakterna har att hålla samman all utbildning efter i en enda skolform får inte innebära att man också strävar efter att likrikta allt som ryms inom gymnasieskolan. Det finns då en uppenbar risk för att gymnasiet bara blir en förlängning av och att det inte i tillräcklig grad kan ge eleverna den specialisering som de behöver för att på bästa sätt förbereda sig för högskolestudier eller arbete. Det framskymtar i propositionen att det inom socialdemokratin fortfarande finns en uppfattning att man kan hjälpa svaga och studieomotiverade elever genom att låta dessa undervisas tillsammans med kamrater som är mer målinriktade och framgångsrika i sina studier. Vi är för vår del övertygade om att en av det största otjänster skolan kan göra de elever som inte är studiemotiverade är att låta dem ständigt jämföra sig med kamrater som lyckas bättre än de själva. Ur en sådan jämförelse uppstår skoltrötthet och dåligt självförtroende. Det som var avsett som en åtgärd för att öka jämlikheten får de facto motsatt konsekvens. Det är därför fel att vid undervisningens planering utgå ifrån att elever med olika intressen och förutsättningar skall ha all undervisning tillsammans. Ambitionen måste i stället vara att ge varje elev möjlighet och resurser att utvecklas utifrån sina förutsättningar. Föredraganden aviserar i propositionen ett nytt sätt att genomföra skolreformer. I stället för att efter sedvanlig utredning fattar beslut om inriktning och genomförande skall gymnasieskolan reformeras genom successiva beslut vilka har föregåtts av omfattande försöksverksamhet. Metoden att fatta beslut på basis av erfarenheter från försöksverksamhet är på många sätt klok och förnuftig. Genom försöksverksamheten kan förhoppningsvis presenteras ett bättre beslutsunderlag än om detta endast vore baserat på ett utredningsarbete. Försöksverksamheten är dock inte invändningsfri. Exemplet med beslutet att låta höstterminsbetyget ligga till grund för gymnasieintagningen visar att vad som upplevs som positivt som försöksverksamhet kan bli föremål för kraftig negativ opinion efter fullt genomförande. För att skall kunna ställa sig bakom att försöksverksamhet av det slag som föredraganden föreslår över huvud taget skall genomföras vill vi att bestämda ramar för verksamheten sätts upp. För att en utvärdering av försöksverksamheten skall bli meningsfull och kunna utgöra beslutsunderlag måste flera alternativa lösningar prövas inom verksamhetens ram. a. bör man ta till vara de erfarenheter som finns ifrån de fristående skolorna. Syftar försöksverksamheten endast till att pröva ett förslag kan utvärderingsresultatet bara jämföras med existerande ordning. Genom att föredraganden har valt att för varje reformområde endast föreslå en modell för försöksverksamhet blir därför redan de av regeringen och SÖ utfärdade direktiven till sådan försöksverksamhet mycket styrande för den slutliga behandlingen. Denna styrning medför också risk för en centralisering i stället för den decentralisering som allmänt eftersträvas. bör skolorna få en betydande frihet att pröva olika metoder och modeller för att göra gymnasieutbildningen mer flexibel och mer individuellt anpassad också till sådana modeller som inte behandlats av gymnasieutredningen. Det vore intressant att även i vårt land pröva t. ex. det tillvals- och modulsystem som är allmänt i amerikanska skolor. Det innebär i korthet att eleverna ganska fritt efter intresse och yrkes- och studieinriktning får välja ämnen och delämnen moduler utöver en fast kärna av några för alla obligatoriska ämnen. Systemet medför en betydande flexibilitet och valfrihet. Eleverna erbjuds möjlighet att välja nya delämnen varje termin eller . Det ger också möjlighet till etappavgång och kombinationer av studier och praktik. Det förutsätter inte heller någon fast linjeindelning. Det nya norska gymnasiesystemets erfarenheter borde också tas till vara i svensk försöksverksamhet. Det gäller inte minst den s. k. kombinerade grundkursen i vilken hälften av tiden ägnas åt studieförberedande ämnen och hälften åt yrkesförberedande ämnen med möjligheter för eleverna att under ett tredje år komplettera med antingen ytterligare studieförberedande eller yrkesförberedande studier. Också det nya västtyska gymnasiets modell borde prövas. Det består av ett första, orienterande studieår med ett flertal s. k. orienteringsämnen och ett andra och tredje år med koncentration till vissa tyngdpunktsämnen efter elevernas val till kommande högskolestudier. I det systemet finns också en betydande valfrihet för eleverna. De får gå igenom gymnasieutbildningen om de önskar och förmår, men de får också ta på sig. SÖ bör få i uppdrag att informera om dessa och andra utländska modeller samt stimulera till försöksverksamhet med också dem som förebild. För att försöksverksamhet skall tjäna sitt syfte måste den utvärderas på ett korrekt och kunnigt sätt. Självfallet måste utvärderingen ske fristående från uppdragsgivarna. För de nu aktuella projekten tycks det tvärtom vara samma personer på och SÖ som utfärdar föreskrifterna för försöksverksamheten och ansvarar för utvärderingen. Denna sammanblandning av arbetsuppgifterna är olämplig. Fämpligt vore enligt vår uppfattning att utvärderingen i stället utfördes av någon fristående grupp, exempelvis de pedagogiska universitetsinstitutionerna och företrädare för arbetsmarknaden. Anmärkningsvärt beträffande försöksverksamheten är att den redan påbörjats i omfattande skala. Det som föredraganden presenterar som verksamhet som skall starta efter ett eventuellt riksdagsbeslut är alltså i flera fall redan i full gång. Att på detta sätt föregripa ställnings tagande är anmärkningsvärt. Det är den attityd som föredraganden på detta sätt visar som grundlägger vår tveksamhet till hennes avsikter att verkligen låta försöksverksamheten bli förutsättningslös. Vi förutsätter att regeringen regelbundet återkommer till och rapporterar om försöksverksamhetens resultat. Föredraganden diskuterar möjligheten att påbörja försöksverksamhet med gemensam studiestart för alla elever i gymnasiet. Hon ämnar föreslå SÖ att ytterligare analysera och belysa möjligheterna till detta. Vi är bestämda motståndare till en gemensam start, och ett fortsatt arbete på en eventuell sådan reform bör inte förekomma. Tankarna kring den gemensamma starten grundar sig på uppfattningen att det stora flertalet som söker sig till gymnasieskolan är villrådiga beträffande sina studieplaner och behöver för att komma fram till vad de vill och under den tiden ha alla dörrar öppna. Vi tror inte att en sådan bild överensstämmer med verkligheten. Flertalet elever har enligt vår uppfattning en målinriktning. De ser fram emot att efter få börja på en bestämd linje, teoretisk eller praktisk, inom gymnasiet. Ett gemensamt år där teori och praktik varvas leder lätt till att både teoretiskt och praktiskt inriktade elever hinner tröttna på gymnasiet. För ingendera av elevkategorierna kommer året att kännas meningsfullt. Det måste vara ett ansvar för studie- och yrkesorienteringen att under sista år ge eleverna sådan vägledning att de från början kan fatta ett riktigt beslut. Självfallet måste det dock vara möjligt att ompröva ett sådant beslut . Man bör i stället överväga att skapa en allmän linje för att de elever som är osäkra beträffande linjevalet skall ha möjlighet att få en kunskapsbas utifrån vilken mer definitivt val kan ske. Det är med stor tillfredsställelse som vi noterar att föredraganden föreslår att specialarbetet återinförs. Därmed tillmötesgår hon krav som framfört i flera sammanhang; senast i vår skolmotion till innevarande . Specialarbete ger träning i självständigt arbete och en möjlighet till fördjupning som är väsentlig av både pedagogiska och kvalitativa skäl. ställer sig, under vissa bestämda förutsättningar, positivt till principen att föra in relevant praktik på gymnasiets alla linjer. En förutsättning för att vi skall ställa oss bakom detta är att praktiken blir adekvat Exempel på sådan är att elever på naturvetenskaplig linje får göra praktik på elektronikföretag eller läkemedelsindustri. Den arbetspraktik som är av stor betydelse för den allmänna mognaden och för att få insikt om skilda arbetsförhållanden, får eleverna genom praktik eller genom feriearbete. En ytterligare förutsättning för att införa praktik på alla linjer är att detta kan ske utan att det totala timantalet för ämnena minskar. Praktik får alltså inte införas på bekostnad av timantalet. Vi är medvetna om att de förutsättningar under vilka vi är beredda att acceptera praktiken är närmast utopiska, framför allt beroende på svårigheten att ordna adekvata platser. För att minska volymen av elever vilka kommer i fråga för praktik kan de som ett alternativ till denna ges möjligheter till fördjupningsstudier utöver det föreslagna specialarbetet. Praktiken får inte ses som ett självändamål, och i den mån elever hellre vill använda åt teoretisk fördjupning skall detta vara möjligt. Den föreslagna försöksverksamheten med praktik bör därför innehålla möjlighet att välja fördjupningsstudier som alternativ. Särskild stimulans till elever Föredraganden resonerar på flera ställen i propositionen kring vikten av att svaga elever ges särskilt stöd. Vi delar självfallet denna uppfattning även om vi, som vi inledningsvis utvecklat, inte tror att det är till fördel för svaga elever att tvingas i in gymnasiet. För är det viktigt att alla elever ges en likvärdig utbildning. Elever med olika begåvningsresurser måste därför stödjas på skilda sätt. måste, för att klara sin framtid, ta till vara alla typer av begåvningar. Ingen elev får understimuleras eller halka efter på grund av bristande hjälp och stöd. Det finns inom gymnasieskolan möjligheter till särskilda insatser för svaga eller omotiverade elever. Dessa insatser bör successivt förstärkas. Men även teoretiskt begåvade elever eller elever med annan specialtalang har rätt till och behöver uppmuntran och stimulans för att kunna utvecklas. För elitidrottande ungdomar finns en sådan möjlighet. Det finns idrottsgymnasier, där eleven får använda för sin idrottsutövning. finns dessutom försöksverksamhet med kombination av specialidrott med studier vid hemortens gymnasieskola. Enligt mening är det angeläget och rimligt att också andra talanger än idrott ges möjlighet att utvecklas i sådan försöksverksamhet. Elever som har speciella förutsättningar för t. ex. musik, sång, matematik, fysik, språk, dans eller teckning bör på motsvarande sätt få utveckla dessa. Vi föreslår därför att också ämnen av ovan uppräknat slag skall kunna ingå i försöksverksamhetens gymnasieskola. SÖ bör meddela närmare bestämmelser för försöksverksamheten. Den snabba tekniska utvecklingen och behovet av att stärka konkurrenskraft mot världen gör det nödvändigt att inom alla utbildningsstadier ge hög prioritet åt de tekniska och naturvetenskapliga ämnena både vad gäller yrkeslinjer och teoretiska ämnen. Vi vill dock varna för att en okritisk syn på teknik kan få den motsatta effekten, att eleverna utvecklar en teknikfientlighet. Skolan måste därför se som en annan huvuduppgift att förmedla kunskap om vårt humanistiska kulturarv och ge eleverna möjlighet att förstå och tillgodogöra sig olika kulturströmningar. Den humanistiska livssynen måste få ett utrymme på alla linjer, också de praktiska. Gymnasieskolans yrkesinriktade utbildningar måste kompletteras av lärlingsutbildningen. utvärdering av försöksverksamheten med lärlingsutbildning visar att denna hör till de mer framgångsrika metoderna att förmedla yrkesutbildning; av eleverna har fullföljt sin utbildning, och har fått fast anställning efter utbildningen. Få om ens någon av gymnasieskolans yrkesinriktade linjer kan uppvisa sådana siffror. I stället för att ytterligare stimulera denna utbildning presenterade föredraganden i årets budgetproposition förslag som i praktiken innebär att lärlingsutbildningen drastiskt skärs ned. kan självfallet inte godta sådana förslag som uppenbart är avsedda att indirekt avskaffa lärlingsutbildningen. Tvärtom finnér vi det angeläget att lärlingsutbildningen byggs ut. Vi vill här hänvisa till vår motion 1983/84:1259 angående skolan. Regeringen tillsatte en parlamentarisk utredning med uppgift att göra en översyn av tillträdesreglerna och antagningssystemet till högskolan, tillträdesutredningen. Det är viktigt att denna utredning kommer med förslag till ett nytt antagningssystem där de många och av oss påtalade orättvisorna försvinner. En utgångspunkt i arbetet att förbättra antagningsreglerna måste enligt vår uppfattning vara att underlätta för ungdomar att få tillträde till högre utbildning. På initiativ av har det ursprungliga antagningssystemet ändrats just i syfte att göra det lättare för ungdomar att få en högskoleplats. Att dessa ändringar har gett önskad effekt ger senast tillgängliga antagningsstatistik från besked om. Av denna framgår bl. a. att den yr.gsta åldersgruppen, den under , har ökat sin andel av de antagna inom alla sektorer. Denna ökning anser vi dock inte tillräcklig. är det enligt vår uppfattning alldeles för många bland de yngsta sökandena som inte kommer in på högskolan. Enligt UHÄ-statistiken utgör den nämnda åldersgruppen av de sökande och av de antagna. Åldersgrupperna under utgör av de sökande och av de antagna, medan åldersgrupperna endast utgör av de sökande men av de antagna. Statistiken ger vid handen att de ungdomar som lämnar gymnasieskolan och som vill fortsätta till högskolan ofta får vänta innan de får tillträde till högre utbildning. Särskilt mot bakgrund av att arbetslösheten bland dessa ålderskategorier f. n. är så hög upplevs denna väntan som destruktiv. Den nu pågående översynen bör alltså arbeta med målet att ytterligare underlätta för de ungdomar, vilka kommer direkt från gymnasiet, att få tillträde till högskolan. Direktantagningen måste öka från en tredjedel hälften redan fr. o. m. . är det enda parti som konsekvent har drivit frågan om s. k. viktade betyg. Vi ser det därför som positivt att tillträdesutredningen enligt sina direktiv skall studera denna fråga. Inom de högskoleförberedande utbildningarna förekommer en situation där den allmänna behörigheten i kombination med den särskilda behörigheten har lett till utpräglat taktiska val. Många elever väljer att läsa korta och mindre arbetskrävande linjer för att kunna erhålla en högre betygspoäng. I stället för att välja linje utifrån vad som ger dem bäst förberedelse för högskolestudier väljer de linjer där det är lättast att få hög betygspoäng. Vi menar att man måste hitta metoder som gör detta taktikläsande onödigt. bör därför lämna förslag till ett system med viktade betyg. Enligt vår uppfattning är denna åtgärd brådskande. Frågan om vad som skall krävas i allmän behörighet för tillträde till högre utbildning har ända sedan högskolereformen varit föremål för diskussion. Enligt vår uppfattning bör kraven på den allmänna behörigheten nu ändras så att det för tillträde till de längre högskoleutbildningarna skall krävas treårig gymnasiekompetens. Vidare bör som lägsta betyg från gymnasiet minst krävas betyget 3 i vart och ett av de karaktärsämnen som utgör särskilda behörighetskrav för den sökta utbildningen. Båda dessa förändringar leder enligt vår uppfattning till att den enskilde högskolestuderanden får större förutsättningar att bedriva framgångsrika studier och att studieavbrotten blir färre. Vi vill att regeringen skall ge tillträdesutredningen i uppdrag att utarbeta nya tillträdesregler i enlighet med vårt förslag. Med anledning av vad som i motionen anförts hemställer vi 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen har anförts om vikten av alternativ försöksverksamhet, fristående utvärdering samt rapporter till , 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om alternativ försöksverksamhet enligt de system som provas i , och , 3. att beslutar att avvisa regeringens förslag till uppdrag att studera förutsättningarna med gemensam start, 4. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om villkoren för att bedriva försöksverksamhet med praktik samt att det som alternativ till praktik skall arrangeras försöksverksamhet med fördjupningsstudier, 5. att beslutar att begära att regeringen uppdrar åt att påbörja försöksverksamhet där specialintresse och studier kombineras vid hemortens gymnasieskola enligt motionens riktlinjer, 6. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts angående vikten av att varje elev ges möjlighet och resurser att utvecklas utifrån sina förutsättningar, 7. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att tillträdesutredningen får tilläggsdirektiv att utarbeta nya tillträdes- och antagningsregler till högskolan som innebär att det för allmän behörighet till längre högskoleutbildningar skall krävas treårig gymnasiekompetens och minst betyget 3 i de aktuella karaktärsämnena på högskolan samt att ett system för viktning av betyg skall införas, 8. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs angående en höjning av direktantagningen till fr. o. m. , 9. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om vikten av humaniora i all gymnasieutbildning. () ()