mot · G702678 · 1984-01-19 00:00:00 — Omhändertagandet av djur enligt djurskyddslagen Djurskyddslagen måste alltid ge möjlighet till omhändertagande där djurhållningen är så dålig att ingripande bör ske. Ett omhändertagande måste kunna ske snabbt och smidigt, så att djuret ej åsamkas ett förlängt och onödigt lidande. Intentionen i djurskyddslagen är att man skall kunna omhänderta . Tyvärr är dock problemet vid tillämpningen av lagen betydande i många fall och fördröjningar uppstår. o Handläggningen av djurskyddsärenden är tungrodd och byråkratisk. Detta beror framför allt på bestämmelserna i 15 § förvaltningslagen. På grund av dessa bestämmelser försvåras en snabb och smidig hantering och ärendena fördröjs, o Såsom framhölls i motion 1981/82:1432 av m. fl. är 17 § djurskyddslagen inte anpassad till de behov av ingripanden som förekommer, bl. a. på grund av att missbrukare av alkohol eller narkotika skaffar sig djur, oftast hundar. I motionen anfördes: Om djur genom misshandel, överansträngning eller vanvård eller på annat sätt otillbörligen utsätts för lidande och rättelse ej sker på tillsägelse av polismyndigheten, hälsovårdsnämnden eller , får enligt 17 § första stycket djurskyddslagen förordna att djuret skall omhändertas. Enligt tredje stycket får eller polismyndigheten förordna att djur skall omhändertas i avvaktan på beslut varigenom avgör ärendet. En förutsättning för slutligt beslut om omhändertagande enligt första stycket är att rättelse ej sker på tillsägelse. Detta innebär att slutligt omhändertagande inte kan ske i fall där vederbörande tidigare varit känd för djukskyddsmyndigheterna och detta även om ett omhändertagande är påkallat från djurskyddssynpunkt. Om ett djur omhändertagits interimistiskt enligt tredje stycket, kan nödgas återställa djuret, om förutsättningar inte finns för ett slutligt omhändertagande. Detsamma gäller fall då djurets ägare inte kan påträffas. Bristerna i ovannämnda bestämmelser har fått särskild betydelse , eftersom det numera ofta förekommer att missbrukare av alkohol eller narkotika har djur, särskilt hundar. I dessa fall är det ofta meningslöst med tillsägelse om rättelse. Det förekommer vidare ofta att vederbörande övergivit djuret i bostaden utan vare sig foder, vatten eller övrig tillsyn och vård och själv inte kan anträffas. Villkoret i första stycket medför slutligt beslut om omhändertagande inte kan meddelas i sådana fall. De ovan påtalade förhållandena är otillfredsställande från djurskyddssynpunkt. Det föreligger därför behov av en förändring av 17 § så att beslut om slutligt omhändertagande kan meddelas utan att ägaren tidigare fått 1 1983/84. tillsägelse om rättelse i fall när det är uppenbart att tillsägelse skulle vara gagnlös eller när ägaren inte kan påträffas. Därtill kommer att ett omhändertagande i vissa fall, t. ex. när ägaren inte kan anträffas, kan medföra stora kostnader för vården av djuret. Enligt 9 § kungörelsen om omhändertagande av djur (SFS 1968:736) får djuret ej säljas eller dödas, förrän beslut om omhändertagande vunnit laga kraft. anförde i betänkande 1981/82:23 att förslaget att i vissa fall även slutligt beslut om omhändertagande bör kunna fattas utan att djurägaren erhållit tillsägelse om rättelse m. m., enligt utskottets mening är värt att överväga. Utskottet utgick från att frågor av detta slag skulle bli föremål för vidare överväganden i samband med den översyn av djurskyddslagen som ägde rum inom lantbruksstyrelsen. Någon förändring av 17 § har dock inte kommit till stånd, varför problemen kvarstår. Dessutom förekommer olika tolkningar av 17 §, något som förstorar problemen. Det är därför nödvändigt med en omedelbar förändring av 17 § så att beslut om slutligt omhändertagande kan ske enligt yrkandet i ovan nämnda motion. Lagen får ej heller ge utrymme för olika tolkningar utan måste vara entydig. o Även om vanvård av djur kan förekomma i alla miljöer, finns anledning att vara särskilt uppmärksammad på risken för vanvård och misshandel när missbrukare har djur. Ett gott samarbete mellan de sociala myndigheterna, miljö- och hälsoskyddsnämnderna och polisen är därför mycket viktigt när det gäller vissa missbrukares innehav av djur. o Att bevisa att en misshandel skett kan vara mycket svårt. Att därför polis och miljö- och hälsoskyddsnämnderna samarbetar är viktigt för att bevisa att djur vanvårdas och misshandlas. Det händer ofta att en anmälare av en misshandel senare inte vill vittna. Likaså händer ofta att en anmälan sker anonymt. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär skyndsamt förslag till sådan förändring av djurskyddslagen att den medger en snabb och smidig tillämpning och att 17 § ändras så att beslut om slutligt omhändertagande kan meddelas utan att ägaren tidigare fått tillsägelse om rättelse i fall när det är uppenbart att tillsägelse skulle vara gagnlös eller när ägaren inte kan påträffas.