mot · G7022016 · 1984-01-25 00:00:00 — m. fl. Koncentration och valfrihet 7 Besparingar och kvalitet 21 Antagning till högre utbildning 25 Dimensioneringsförändringar m. m 26 Väl utbildade medborgare är en förutsättning för välfärdssamhället och för en god kulturell miljö. Vi underminerar vår egen framtid genom försummelser i fråga om skolningen av den unga generationen. Att konstatera detta är inte att svartmåla utan ett uttryck för respekt för våra ungas krav på kunskaper. Att inte erkänna och försöka avhjälpa bristerna i den svenska skolan och högre utbildningen är detsamma som att förvägra ungdomsgenerationen den kunskap som den för sin personliga utveckling försummelser i fråga om skolningen av den unga generationen. behöver och utan vilken vårt lands styrka inte kan tryggas. Årets budgetproposition ger i sina beskrivande delar prov på att också socialdemokraterna börjat höra vittnesmålen om kunskapsbristerna. Från ord till handling är emellertid steget långt. För att regeringen skall kunna attackera de grundläggande problemen inom såväl skolan som den högre utbildningen måste den nämligen ge avkall på den kanske mest centrala tesen i 1960- och 1970-talens socialdemokratiska utbildningspolitik, nämligen den förmenta jämlikhetens försteg framför den personliga utvecklingen. I en socialdemokratisk utbildningsskrift uttrycks denna tes på följande sätt: Den obligatoriska skolan skall sätta den jämlika socialisationen (fostran och skolning för samhällslivet) före den ojämlika kvalificeringen (fostran och skolning för kompetensnivåer inom arbetslivet). Vi accepterar inte en sådan utgångspunkt för utbildningspolitiken. Det är självklart att alla medborgare måste bibringas en gemensam bas av kunskaper och färdigheter, nödvändiga för att de skall kunna ta ansvar för sig själva och sina närmaste och för att de skall kunna fungera socialt tillsammans med andra. Men det är också viktigt att den enskilda människan får möjlighet att i frihet forma sitt liv efter egna önskemål. Skolan skall genom sin kunskapsförmedling bidra till att varje människas anlag till fullo tas till vara. Inte ens den gemensamma basen kan f. ö. uppnås om inte den enskildes personliga anlag och intressen möts med respekt och uppmuntran. Att få lyckas i skolan är viktigt för självförtroendet. En personligt engagerande utbildning kan inte åstadkommas utan frihet. Mångfald och självständighet behövs inom det offentliga utbildningsväsendet, men uppkommer också genom utbildningsalternativ vid sidan av den allmänna skolan. Fristående utbildningsformer, som kan erbjuda många och olika utgångspunkter för sin verksamhet, är en oupplöslig del av ett samhälle och ett utbildningssystem byggt på övertygelsen om varje människas unika värde. För vår del ser vi heller ingen principiell skillnad mellan utbildning och andra verksamheter då det gäller nyttan av konkurrens. En företeelse som inte får tillfälle att mäta sina krafter gentemot andra stagnerar. Om utbildningssystemet hade varit utsatt för konkurrens, exempelvis genom att föräldrar haft en reell möjlighet att välja mellan offentliga och fristående skolor för sina barn, skulle åtskilliga av dagens skolproblem kunnat undvikas. Fristående skolor hade tvingat också den allmänna skolan att ta hänsyn till elevers och föräldrars kritik. Stelhet och en tilltagande byråkratisering är också kännetecknande för de senaste årtiondenas utveckling vid universitet och högskolor. Den högre utbildningens och forskningens möjligheter att bidra till en vital samhällsutveckling tas därmed inte tillräckligt till vara. En fri och kritiskt granskande högskola är oumbärlig om skall kunna återta en internationellt framträdande position i kunskapshänseende. Otillräcklig frihet är alltså ett av skälen till att utbildningsväsendet inte lyckas till fullo. För skolans vidkommande tillkommer att tyngdpunkten på det verkligt viktiga gradvis gått förlorad. I synnerhet har fått sig ålagd orimligt många uppgifter. Den mängd kunskaper som skall täckas in har ökat drastiskt . Andra samhällsmål vid sidan av den grundläggande utbildningsuppgiften - har härutöver kommit att föras in i skolan. Skillnaden mellan de uppställda målen för skolan och skolans verklighet har successivt vidgats. Enligt vår mening är det nödvändigt att koncentrera den stoffmängd som skall läras ut. Andra, i och för sig viktiga uppgifter, måste medvetet föras åt sidan till förmån för arbetet att ge ungdomarna sådana kunskaper och färdigheter som det är skolans förstahandsuppgift att förmedla. En utbildningspolitik byggd på dessa tre grundsatser - stimulans till individuell utveckling, utbildningens frihet samt en medveten koncentration av skolans utbildningsuppgifter - är avgörande för skapandet av ett samhälle av fria och självständiga medborgare. Kostnaderna för den svenska skolan är höga. Jämfört med andra länder intar en tätposition i fråga om utbildningskostnader per person. De betydande ekonomiska statsningarna ger vid handen att det inte först och främst är resursbrist som är orsaken till de problem skolan brottas med. Situationen är annorlunda för den högre utbildningen. Utbildningskostnaderna per person varierar mellan skilda utbildningsvägar. Utbildningen inom ramen för högskolebegreppet är mycket heterogen. Förstärkningar av centrala delar av högskolan är nödvändiga. Besparingar inom andra av högskolans verksamhetsområden är å andra sidan möjliga. De senaste årens utbildningsbesparingar har utan tvivel inneburit svårigheter för framför allt skolan att leva upp till de förväntningar ungdomar och föräldrar har rätt att hysa. Många inom skolan har ansett allmänna besparingar utan uttryckliga prioriteringar som oärliga. Vi har för vår del förståelse för sådana stämningar. I den ekonomiska verklighet där också skolan och den högre utbildningen finns kommer emellertid fortsatta besparingar att bli ofrånkomliga. Dessa måste enligt vår mening ske på så sätt att utbildningsväsendets mest centrala uppgifter kan fullföljas utan störningar. De besparingar vi föreslår har denna inriktning. Ungdomsskolans basverksamhet måste i fortsättningen undandras från besparingar. Det innebär att skolutbildningen av äldre i vårt förslag får stå tillbaka för utbildningen av unga. Tillräckliga resurser måste vidare reserveras för själva undervisningen. Det innebär att satsningar på umbärliga lokaler, utrustning och personal för andra uppgifter än undervisningen åsätts lägre prioritet. Till slut innebär vårt förslag en ambitionssänkning i fråga om hemspråks För att garantera tillräckliga resurser till den oumbärliga skolutbildningen bör hemspråksundervisningen organiseras på ett sådant sätt att undervisningen erbjuds utifrån striktare kriterier än . Invandrarna måste emellertid kunna tillförsäkras en sådan bas i det egna språket att den kulturella identiteten kan upprätthållas. Vi vill understryka att skolan och den högre utbildningen drabbas hårdast om inga val alls görs . Då kommer otillräckligt övervägda nedskärningar att fortätta att vidga gapet mellan vad utbildningsväsendet anges klara och vad som faktiskt åstadkommes. Elever och föräldrar har rätt att ställa större krav på dem som bär det yttersta ansvaret för utbildningen. Våra besparingar ser i korthet ut på följande sätt (ca. Skoladministration m.m. 25 milj. kr. Hemspråksundervisning 100 milj. kr. Undervisningsmateriel 100 milj. kr. Vuxenutbildning 240 milj. kr. Studiestöd m. m. 220 milj. kr. Övrigt 250 milj. kr. De större ekonomiska omprioriteringar som vi föreslår anges i denna motion. Förslagen konkretiseras och kompletteras i särskilda motioner. Ungdomsskolan skall enligt vår mening dels ge alla medborgare en gemensam kunskapsbas, dels utveckla vars och ens personliga anlag såsom förberedelse för yrkesverksamhet eller fortsatta studier. Desa mål måste ges prioritet framför alla andra uppgifter som skolan kommit att ägna mycket tid åt. bör göra ett uttalande av denna innebörd som vägledning för det lokala skolarbetet. Utbildningen bör organiseras så att alla kunskaper - också de gemensamma baskunskaperna lärs ut med hänsynstagande till varje elevs förutsättningar. En elev som snabbt inhämtar och behärskar ett område bör så långt det är möjligt tillåtas gå vidare i sina studier. Lika självklart skall den som av olika skäl har svårt att nå avsedda resultat ges extra stöd och hjälp. Varje elev som är undersysselsatt eller som ständigt får möta för honom oöverstigliga hinder är ett nederlag för skolan. Skolans arbetsmiljö skall präglas av kunskapsmålet. Eleverna har rätt att ställa krav på att få sina ambitioner att lära tillgodosedda. Den fostran som är nödvändig för att skolan alls skall fungera måste ytterst vila på krav gentemot eleverna, krav som är personliga och ställda av hemmet och skolan. En god arbetsdisciplin måste redan i första klass sättas i centrum. Eleverna skall kontinuerligt ges uppgifter i form av ansvar för skolan, läxor och prov som utvärderas och leder till resultat. Flit skall uppmuntras. Små skolor skapar ofta en särskilt god atmosfär och bör i största möjliga utsträckning främjas. På samma sätt som utbildningens innehåll och skolan som arbetsplats skall betona kunskapsmålet skall användningen av resurserna göra det. En allt större andel av de medel som stat och kommuner satsar på skolan går till ändamål vid sidan av den direkta undervisningen, såsom skolbyggnader, inventarier samt icke-pedagogiskt verksam personal. Denna trend måste brytas. Detta är speciellt viktigt när resurserna, som , är knappa. Kommunerna måste som direkt verksamhetsansvariga tillse att eventuella prioriteringar inom skolområdet sker så att själva undervisningen alltid sätts främst. Vi vill för vår del understryka värdet av en stor lokal frihet i fråga om resursanvändningen både när det gäller och gymnasieskolan. Åtskilliga av de problem präglas av kommer till uttryck redan på lågstadiet. Koncentrations- och inlärningssvårigheter är i många skolor legio. En vidarespridning av problemen - från lågstadiet till högre stadier är vanlig. får elever med stort behov av hjälp vänta ända till årskurs sju eller åtta innan deras belägenhet uppmärksammas - och då är oftast hjälpen för sent ute. För att råda bot på dessa problem är det viktigt att ägna större uppmärksamhet åt perioden kring skolstarten. Erfarenheterna av den verksamhet som bedrivs inom den offentliga barnomsorgen och resultaten av försöksverksamheten med integrerad förskola och lågstadium talar för djupgående förändringar av skol- och barnomsorgsorganisationen. För ett barns utveckling är det av betydelse att varje tillfälle till inlärning tas till vara. Omfånget av och allvaret i inlärningen skall gradvis förstärkas allt efter det barnet mognar. Barn kan som regel tillgodogöra sig pedagogiskt organiserad verksamhet långt . är ett av de få länder i som har en så sen skolstart som vid . En tidigareläggning av skolstartåldern till , men med viss flexibilitet, skulle vara betydelsefull för att på bästa sätt ta till vara barnens intresse av att lära. Förskolan måste ges en starkare inriktning på skolförberedelse än den har. I dagens situation med minskande elevkullar tillkommer ett viktigt argument för en sänkning av skolstartsåldern, nämligen det effektiva resursutnyttjandet. En tidigareläggning av skolstarten skulle kunna genomföras successivt om utöver den normala årsgruppen sjuåringar - också en del av sexårsgruppen gavs möjlighet att börja skolan. Ett sådant system skulle kunna förena de pedagogiska inlärningsvinsterna med ett positivt utnyttjande av tillgängliga lärare och lokaler. Regeringen bör ges i uppdrag att för framlägga förslag med denna innebörd. Goda kunskaper i det svenska språket är en förutsättning för kunskapsinhämtandet och färdighetsträningen inom andra ämnesområden. Att kunna läsa och uttrycka sig i tal och skrift är dessutom nödvändigt för att kunna hävda sig i samhället. Alla elever har därför rätt att kräva en skolutbildning som ger dem tillräckliga kunskaper och färdigheter i det svenska språket. De uttalanden om svenskämnets ställning som budgetpropositionen innehåller är välkomna. Det är emellertid svårt att se hur dessa uttalanden skall kunna åstadkomma de förändringar som är nödvändiga. Enligt vår mening måste konkreta och handfasta åtgärder vidtas för att säkerställa att alla elever kan bibringas de kunskaper och färdigheter i det svenska språket som är nödvändiga för att de skall kunna tillgodogöra sig undervisningen inom andra ämnen och för att de skall kunna växa upp till fullvärdiga medborgare i det svenska samhället. Det är viktigt att eleverna redan i lågstadiet ges en god språklig grund att bygga vidare på. Särskild uppmärksamhet måste ägnas dem som inte förmår tillgodogöra sig undervisningen i tillräcklig grad. Dessa elever skall ges den kompletterande undervisning som är nödvändig för att den fortsatta skolgången skall bli meningsfull. Svenskämnets ställning i den obligatoriska skolan har under en följd av år successivt undergrävts. Ämnet har - särskilt på högstadiet alltmer kommit att betraktas som den restpost till vilken kan föras många av de nya moment och kunskapsområden som skolan ålagts att ansvara för och som inte naturligt kunnat inordnas under någon annan ämnesrubrik. Så har t. ex. grunden för all språkinlärning grammatiken - blivit ett av ca femtiotalet moment inom ämnet som skall behandlas . Det är nu oundgängligen nödvändigt att koncentrera stoffmängden inom svenskämnet. bör på regeringens uppdrag föranstalta om en översyn av ämnesinnehållet med detta syfte. Antalet tillfällen då eleverna skall formulera sig i skrift behöver utökas. Särskilt de äldre eleverna bör även i andra ämnen än svenska regelbundet redovisa arbetsuppgifter skriftligt. Litteraturstudier måste hårdare prioriteras, eftersom sådana verksamt kan bidra till att stärka elevernas språkkänsla och stilistiska förmåga. För att förbättra elevernas kunskaper om svensk historia och levnadsförhållanden i förr och samt i avsikt att hålla vårt kulturarv levande är det inte minst väsentligt att studera och uppleva svensk litteratur. För att möjliggöra en önskvärd kvalitetsförstärkning av svenskundervisningen och för att stärka svenskämnets ställning behöver förändringar av timplanerna göras, så att antalet veckotimmar i svenska utökas i första hand på högstadiet. Vi återkommer under rubriken och valfrihet med förslag om hur en sådan förstärkning kan åstadkommas. Möjligheterna att studera främmande språk i den obligatoriska skolan bör förbättras. Det är emellertid inte meningsfullt att påbörja studier av ett annat språk innan man tillägnat sig en ordentlig grund i det egna språket. Det första språk som studeras i engelska bör därför inte påbörjas förrän i årskurs fyra. De möjligheter som finns att starta undervisningen redan i årskurs tre bör tas bort. Genom vårt förslag om ökade tillvalsmöjligheter i högstadiet skapas ökat utrymme för språkintresserade elever att förkovra sig i ett eller flera främmande språk. Hemspråksreformen har varit i kraft i och i gymnasieskolan. Erfarenheterna visar att en rationellare organisation av hemspråksundervisningen krävs. Värdet av undervisningen kan dessutom, i förhållande till satsade resurser, ifrågasättas. I nuvarande besvärliga statsfinansiella läge och med de därmed sammanhängande kraven på besparingar även inom utbildningsområdet anser vi det nödvändigt att prioritera andra delar av utbildningsväsendet. Hemspråksundervisningen syftar bl. a. till att ge eleverna den språkliga identitet som är nödvändig för begreppsbildning och abstrakt tänkande. Detta sker i de lägre åldrarna. Insatserna bör därför koncentreras till förskolans hemspråksträning och lågstadiets hemspråksundervisning. En striktare tillämpning av regeln att hemspråket skall vara det språk som talas i hemmet måste ske. bör en begränsning göras i den språkkrets som skall berättiga till hemspråksundervisning. Resurserna för stödundervisning i svenska för nytillkommande invandrarelever på högre stadier och för studiehandledning på hemspråk måste självfallet finnas kvar. Undervisningen skall organiseras så att den inte inkräktar på den ordinarie skolundervisningen. I debatten om hemspråksundervisningen tenderar man ofta att glömma bort barnens föräldrar. Icke desto mindre måste dessa betraktas som barnens viktigaste hemspråkslärare. Det borde också vara möjligt att låta invandrarorganisationerna ta över delar av hemspråksundervisningen liksom att utan kostnadsökningar - medge att flera klasser med annat huvudspråk än svenska inrättas. Ett ökat stöd till fristående skolor skulle dessutom innebära ökade möjligheter för minoriteter t. ex. finska invandrare att bedriva undervisning på det egna modersmålet. Med de förändringar av hemspråksundervisningen som ovan skisserats och som utförligare redovisas i annan motion - räknar vi med att det är möjligt att minska anslaget till denna undervisning med ca 100 milj. kr. Inom det återstående anslaget kan enligt vår mening de viktiga invandrarintressena tillgodoses. som många tecken tyder på allvarliga kvalitetsbrister i skolan är kraven från det omgivande samhället mera vittomfattande än . Stoffmängden inom ramen för respektive ämne har ökat starkt liksom informationskraven från samhället utanför skolan. Medvetet och omedvetet har på skolan pålagts ansvar som föräldrarna tidigare varit beredda att axla. Enligt vår mening måste skolans uppgifter renodlas. Skolan kan inte överta delar av familjens naturliga ansvar för barnens fostran utan menliga konsekvenser för undervisningsresultatet. En förutsättningslös genomgång av ämnena och deras innehåll måste göras. I anslutning till en sådan genomgång bör det prövas om inte de enskilda ämnena inom natur och samhällsorientering på högstadium, dvs. kemi, fysik, biologi och teknik respektive historia, samhällskunskap, geografi samt religion, bör åtskiljas klarare. Alla ämnen måste också i verkligheten garanteras det timtal de åsätts i läroplanerna. Genom utomstående gruppers krav störs den ordinarie undervisningen, speciellt inom de samhällsorienterande ämnena. Därigenom rycks lärarens planering sönder, som elevernas respekt för ämnets och lärarens integritet minskar. Det avgörande ansvaret för timplanen måste enligt vår mening tillerkännas läraren. Medverkan i skolan utifrån bör ske endast då det är relevant för ämnet. Övriga utifrån kommande som önskar delta i skolans verksamhet bör hänvisas till tid utanför timplanen. I samband med den genomgång av ämnen och deras innehåll som vi här föreslår bör det prövas hur dataundervisning bäst kan organiseras. Vi välkomnar för vår del den av regeringen föreslagna förstärkningen av dataundervisningen. Insikter i hur datorer kan utnyttjas för att effektivisera arbetslivet är väsentliga för att vårt land skall kunna hävda sig i den internationella konkurrensen. Den organisatoriska lösning regeringen valt betraktar vi emellertid som ett provisorium i avvaktan på att datakunskap mera välövervägt kan inpassas i läro- och timplanerna. Parallellt med en koncentration av skolans arbete på det sätt som här har angivits måste åtgärder vidtas för att göra det möjligt att bättre tillvarata skilda anlag och intressen. I särskilt hög grad gäller detta högstadium. Högstadiet är i princip sammanhållet. Skälet härför anges ofta vara att eleverna vid den aktuella åldern inte är i stånd att välja. i högstadieåldern skulle, hävdas det, först och främst komma att ske med utgångspunkt i föräldrarnas sociala situation. Vi anser för vår del att det sammanhållna högstadiet som idé är ohållbar. Skälen härför är framför allt två: I högstadieåldern utvecklas elevernas personligheter och personliga intressen snabbt. Om inte skolan förmår möta denna utveckling med en individuellt inriktad utbildning kommer den enskilde inte att tillägna sig de kunskaper och uppöva de färdigheter han eller hon annars är kapabel till. Det leder till kvalitativa konsekvenser för alla. För många resulterar högstadiets stelhet i bristande engagemang och i värsta fall totalt ointresse för utbildning över huvud taget. Ett högstadium som inte förmår engagera alla elever är oacceptabelt. Det leder dessutom till att just det mål dagens skola ger ett sådant försteg, nämligen utjämningen, inte kan uppnås. Den faktiska utslagning som ointresset åstadkommer får långt allvarligare sociala konsekvenser än den risk för socialt sneda val som ett mera differentierat högstadium anses leda till. Värst drabbas härvid de elever som den sammanhållna först och främst säger sig vilja stödja. Skilda undersökningar pekar särskilt ut barn från icke studiemotiverade hem. Mot den här angivna bakgrunden föreslår vi att högstadiet differentieras. Vår utgångspunkt är att alla elever har anlag som kan och bör utvecklas. utgör tillvalet av högstadiets timplan. Målet bör vara att gradvis öka andelen tillval till i storleksordningen en fjärdedel. Tillvalstiden bör gradvis vidgas i årskurserna åtta och nio. I årskurs nio kan tillvalet ges formen av en fastare linjeindelning. Tillvalet bör ges en stark kunskaps- och färdighetsinriktning. Tillval bör, till skillnad från , även kunna ske inom ämnen som finns på den för alla obligatoriska timplanen. Möjligheterna öppnas härigenom för elever med specialintressen - exempelvis matematik och språk - att fördjupa sig. De timplaneförändringar som blir nödvändiga för att åstadkomma tillvalsmöjligheter av tillräcklig omfattning bör utgå från en analys av vad alla elever behöver av gemensamma kunskaper. Hit hör under alla omständigheter en bas av svenska, matematik, engelska samt natur- och samhällsorienterande ämnen. I fråga om andra ämnen är det inte givet att de måste ingå i samtliga elevers undervisning på högstadiet, i vart fall inte i den omfattning de gör . Under alla omständigheter skall de självfallet finnas att tillgå såsom tillval för de elver som så önskar. Den tid som ägnas de schemalagda fria aktiviteterna bör överföras till ämnesundervisningen. I den nuvarande läroplanen finns regler för att förhindra skolor från att använda sig av nivågruppering. Dessa regler bör tas bort. Om en skola finner att eleverna gynnas av en undervisning baserad på en gruppindelning efter individernas behov eller förmåga bör så ske. Möjligheterna att anpassa undervisningen till den enskilde eleven kan då bättre tas till vara. Läroplanens föreskrifter om att tillvalskurser som riskerar att få en sned könsfördelning inte skall organiseras bör upphävas. De uttalanden som budgetpropositionen i denna del innehåller är inte tillräckliga. Vi är medvetna om att de förändringar vi föreslår för högstadiet är omfattande. Regeringen bör ges i uppdrag att belysa olika alternativ med den här skisserade huvudinriktningen. Förslag såväl i fråga om ämneskoncentration som differentiering bör föreläggas i sådan tid att förändringar hinner vidtas inför /87. Regeringen föreslår emellertid i årets budgetproposition att det av fattade beslutet om utökning av timantalet i basresurserna i årskurs nio fr. o. m. 1984/85 inte skall verkställas. Beslutet fattades i samband med att förslaget till ny läroplan behandlades (prop. 1978/ 79:180 s. 104) och syftade till att utvidga möjligheterna till nya tillval. Med hänsyn till vad vi anfört om tillvalet menar vi att regeringens förslag bör tillbakavisas och utökningen genomföras. Med en ökad differentiering aktualiseras också antagningsreglerna till gymnasieskolan. Särskilda tillträdeskrav bör uppställas för olika gymnasiala utbildningar. För elever som saknar de nödvändiga förkunskaperna skall kompletteringsmöjligheter erbjudas efter årskurs nio. återvändsgränder som kvaliteten på gymnasieskolans olika utbildningsvägar kan upprätthållas. Regeringen bör ges i uppdrag att presentera förslag också i denna del. Enligt vår mening saknas det emellertid skäl att vänta med förändringar när det gäller intagning till gymnasieskolan på höstterminsbetyget. Vi uttryckte redan då systemet presenterades farhågor för de konsekvenser som skulle kunna bli aktuella. Dessa våra farhågor har dess värre besannats.