mot · G702348 · 1984-01-12 00:00:00 — m. fl. Det finns tre huvudgrupper av samfälligheter vilka behandlas på varierande sätt: Häradsallmänningar och allmänningskogar i och , vilka i skattesammanhang är jämställda med marksamfälligheter, samt gemensamhetsskogar. Denna grupp utgör marksamfälligheter. Anläggningssamfälligheter eller gemensamma anläggningar till vilka räknas gemensamhetsanläggningar av modern typ som tillkommit enligt lag och anläggningslagen. Även vägsamfälligheter och torranläggningssamfälligheter hör till denna grupp. Till denna kategori räknas jaktvårds- och fiskevårdsområden samt samfällda servitut. För marksamfälligheter och regleringssamfälligheter punkterna 1 och 2 gäller att de skattskyldiga under förutsättning att de utgör juridiska personer och att de har taxerats som särskilda taxeringsenheter. För fiskevårdsområden och liknande sker beskattning hos delägarna oavsett om samfälligheterna utgör juridiska personer eller ej. För fiskevårdsområden och liknande samfälligheter gäller att inkomster och utgifter skall delas upp på delägarfastigheterna i förhållande till andelstalen. Om intäkterna är av mindre omfattning, dvs. understiger , föreligger inte någon skattskyldighet. I den utsträckning delägarna lämnar bidrag till samfälligheten saknar de avdragsrätt därför, som fiskevårdsområdet inte behöver skatta för erlagt bidrag. De medel som däremot vanligen utgör fiskevårdsområdets intäkter, nämligen fiskeavgifter, skall tas upp som inkomst som avdrag får göras för alla kostnader. Det eventuella netto som uppstår sedan kostnaderna frånräknats inkomsterna utgör vinsten, som skall fördelas på medlemmarna. Denna konstruktion gör att samfälligheterna eftersträvar att erhålla ett nollresultat. skulle det vara praktiskt omöjligt att klara en utdelning till samfällighetens delägare eftersom antalet delägare är alltför stort. Eftersom fiskevårdsområdena saknar möjligheter att göra avsättningar för kommande kostnader, fondavsättningar eller liknande, har de små möjligheter att planera verksamheten över en längre tidsperiod. För att undvika oönskade skatteeffekter måste balanseras för sig. fiskevårdsområde kan i praktiken inte förvaltas på detta sätt, eftersom resultatet är helt avhängigt en långsiktig planering. Om man i ett område behöver vidta t. ex. en rotenonbehandling kan fiskevårdsområdet drabbas av kostnader på åtskilliga , i en del fall ännu mer. Eftersom fiskevårdsområdet inte kan göra avsättningar för kommande kostnader, uppkommer stora svårigheter för planeringar av detta slag. Behandlingen måste betalas antingen med upplånade medel eller med hjälp av uttaxeringar från medlemmarna. Den naturliga planeringen vore att bygga upp medel i samfälligheten för att bekosta investeringen. Rådande skattesystem ger dock inte möjligheter till detta. Kalkning, utplantering av flsk m. m. Samma problem gäller vid kalkning mot försurning, utplantering av fisk och liknande. Vanligen skall de årliga inkomsterna täcka de årliga utgifterna. Eftersom kostnaderna är större än ett annat kan det uppstå svårigheter, det blir svårt att stämma av beloppen. Fiskevårdsområdenas behov av företagsekonomisk riktig planering skulle kunna tillgodoses om möjlighet gavs till avsättning, antingen till allmän investeringsfond eller genom avdrag för kostnader för framtida återplanteringskostnader och liknande principer skulle kunna tillämpas för fiskevårdsområden. De medel som avsätts eller fonderas skulle förslagsvis få användas endast i samfällighetens arbete. Någon form av spärr bör byggas in så att utdelningen av fonderade medel till medlemmarna blir straffbeskattade. En sådan konstruktion skulle också omöjliggöra allt skatteundandragande av dessa medel. Eftersom fiskevårdsområdena inte är självständigt skattskyldiga går det inte att direkt överföra reglerna om allmän investeringsfond till dessa. Emellertid har t. ex. handelsbolag för vilka beskattning sker hos delägarna, rätt att avsätta till allmän investeringsreserv och ett liknande förfarande skulle kunna tillämpas även för fiskevårdsområden. Avsättningarna görs i samfälligheten och det eventuella nettot blir därefter beskattat hos medlemmarna. En annan komplicerande faktor med fiskevårdsområdena är att förmögenheten skall beskattas hos delägarna i den mån varje delägares andel överstiger . Även denna del försvårar planeringen för medlemmarna och det vore önskvärt att den överflyttas till föreningen på sätt som sker med marksamfälligheter. kommer en stor del av fiskevatten att förvaltas inom fiskevårdsområdesföreningar. För att stimulera till bildandet av nämnda föreningar utgår normalt av bildandekostnaden i statsbidrag. Fiskevårdsområdesföreningarna försäljer fiskekort och vidtar fiskevårdande åtgärder. I flertalet av de bildade fiskevårdsområdesföreningarna används hela intäkten till fiskevårdande åtgärder inom föreningens verksamhetsområde. Därför förekommer någon utdelning till enskilda delägare. Fiskevård innefattar en rad olika åtgärder av mer långsiktig karaktär. Mot bakgrund av att staten genom införandet av det 50-procentiga fiskevårdsbidraget vill stimulera till ytterligare fiskevårdsansträngningar - framför allt till biotopförbättringar, vilka ofta är mycket kostnadskrävande - synes det svårförklarligt att skattereglerna är så utformade att fondering av kapital för dessa åtgärder motverkas. Enligt nuvarande skatteregler är delägare skatteskyldiga för sin andel av årets överskott även om det inte delas ut, utan sparas inom föreningen till fiskevårdande åtgärder under nästkommande år. Skattereglerna motverkar inte bara fondering av pengar för angelägna fiskevårdsåtgärder, utan även själva bildandet av fiskevårdsområden. Med hänvisning till vad som anförts föreslås 1.att hos regeringen begär förslag om ändring av skattereglerna på sådant sätt att a) fondering av kapital för fiskevårdande åtgärder möjliggörs för fiskevårdsområdesföreningar, b) skattskyldighet skall uppkomma endast när överskott delas ut till enskilda delägare, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i övrigt anförts i motionen. () () () () ()