mot · G702722 · 1984-01-19 00:00:00 — Fastighetsägares skyldighet att betala ersättning för gatukostnader Efter regeringens förslag i proposition 1980/81:165 om ändring av 1. byggnadslagen (1974:385) och 2. byggnadsstadgan (1959:612) antog 1981 lagändringar, att gälla , som omfattar de delar av byggnadslagstiftningen som rör fastighetsägares skyldighet att betala ersättning för gatukostnader. Ändringarna ger kommunerna bättre möjligheter att täcka sina kostnader för gator och andra allmänna platser inom områden med stadsplan. Kommunfullmäktige får besluta att kostnaderna för att anlägga eller förbättra gator och andra allmänna platser inom ett visst område med stadsplan skall betalas av ägarna till fastigheterna inom området. Endast kostnader för åtgärder som är avsedda att tillgodose områdets eget behov av allmänna platser och av anordningar som normalt hör till allmänna platser får finansieras genom ersättning från fastighetsägarna. De ersättningsgilla kostnaderna skall fördelas mellan fastighetsägarna efter skälig och rättvis grund. Det ankommer på fullmäktige att besluta om avgränsning av det område inom vilket fördelning av kostnader skall ske. Fullmäktige får också besluta om vilka kostnader som skall föredelas och om grunderna för fördelningen. Innan fullmäktige beslutar skall utredning med förslag i frågan ställas ut för granskning och underrättelse om utställningen sändas till berörda markägare. Som ett alternativ till områdesvis fördelning av kostnaderna kan kommunfullmäktige besluta att kostnaden för att anlägga eller förbättra en gata skall betalas av ägarna till de fastigheter som är belägna vid gatan. För varje fastighet får därvid tas ut en avgift som motsvarar hälften av kostnaden för att utföra gatan framför fastigheten. Särskilda regler ges om fördelning av kostnader för anordningar som endast finns framför vissa fastigheter samt om fördelning av kostnad för att anlägga gatukors. För sådana fall då kostnaden för att anlägga eller förbättra gatan inte är densamma överallt, får kommunfullmäktige besluta om annan grund för fördelning av kostnaden än som följer av huvudregeln om ersättning för gatudel. Alternativet till områdesvis fördelning är närmast tänkt för sådana fall där kommunen utför smärre utbyggnader av en gata eller en gatudel för att tillfredsställa ett behov för någon eller några få fastigheter. Innan fullmäktige beslutar om tillämpning av reglerna om ersättning för gatudel skall frågan utredas och förslag upprättas. De som berörs av förslaget skall beredas tillfälle att yttra sig innan beslut fattas. I många fall har den beslutade lagändringen medfört extra kostnader på tiotusentals, i vissa fall hundratusentals, kronor för enskilda fastighetsägare. Särskilt äldre fastighetsägare i flera fall pensionärer drabbas hårt och kan tvingas att avyttra fastigheten. Som exempel kan nämnas ett fall i där en pensionär av kommunen krävdes på . för att kommunen enligt en ny stadsplan skulle bredda och asfaltera vägen utanför hans hus. Bara räntorna på ett lån på . skulle i det aktuella fallet överstiga pensionen. Från samhällets sida framhålls ofta att det är önskvärt att åldringarna får bo kvar i sin nuvarande miljö. Konsekvenserna av här berörda lagändring motverkar en sådan utveckling, som är önskvärd inte minst ur kommunernas synpunkt. Mot bakgrund av vad som anförts hemställer vi att hos regeringen begär en översyn av konsekvenserna av de gällande lagändringarna som omfattar de delar av byggnadslagstiftningen som rör fastighetsägares skyldighet att betala ersättning för gatukostnader.