mot · G702851 · 1984-01-20 00:00:00 — Möjligheten att behålla vinstmedel i företagen består huvudsakligen i avsättningar till fonder och andra reserver. Förutsättningarna att med dagens skattebelastning avsätta medel till det bundna egna kapitalet är utomordentligt små. Som visats bl. a. av företagsskattekommitté utgör förmögenhetsbeskattningen av arbetande kapital i mindre och medelstora företag i många fall en synnerligen allvarlig belastning. För att betala sin förmögenhetsskatt kan ägaren tvingas ta en del av företagets kapital i anspråk. Regeringens förslag om en drastiskt och i praktiken retroaktivt höjd förmögenhetsskatt 1983 leder till enorma påfrestningar för många småföretag och jordbruk, främst expansiva familjeföretag. Försörjningen med riskkapital och utrymmet för investeringar försämras drastiskt. Höjningen av förmögenhetsskatten visar hur planlöst socialdemokraterna bedriver sin näringspolitik. Soliditeten kommer att påverkas dramatiskt framför allt i de mindre företagen. I dessa företag finns det inte tillräckligt med likvida medel för att betala företagsägarens ökade förmögenhetsskatt. Var skall då pengarna tas ifrån? En kapitalbeskattning som allvarligt försvårar för företag att utvecklas och fortleva står i uppenbar konflikt med de allmänna strävandena att trygga och öka sysselsättningen. Förmögenhetsbeskattningen av arbetande kapital i mindre och medelstora företag bör avvecklas. Ett flertal lagar, sinsemellan av olika karaktär, reglerar arbetsgivarens skyldigheter utifrån olika utgångspunkter. Alltför ofta är dessa skyldigheter uttryckta med abstrakta formuleringar i lagtexten, vilket medfört att lagarna blivit mycket svårhanterliga för den enskilde arbetsgivaren. Vid införandet av de olika ledighetslagarna har man inte tagit hänsyn till den samlade effekten av frånvaron och inte heller till de praktiska konsekvenserna och de kostnader som ledigheten och administrationen kring densamma medför, särskilt för de mindre företagen. De negativa effekterna av olika ledighetslagar måste begränsas. Detaljhandeln är i högre grad än andra branscher direkt beroende av den allmänna ekonomiska situationen och hur köpkraften utvecklas. En snabb ekonomisk återhämtning är av vital betydelse för detaljhandeln. En stagnerande handel ökar drastiskt arbetslösheten. Det är oroande att många tätorter vidtar omfattande trafikreglerande åtgärder utan att noga ha undersökt konsekvenserna för den handel och de tjänster utan vilka ett samhälle inte kan fungera på ett för medborgarna tillfredsställande sätt. 6.2 Servicenäringarnas växande betydelse I näringspolitiken röner de varuproducerande branscherna störst uppmärksamhet. Det är också inom dessa branscher som problemen med bristande internationell konkurrenskraft och krav på förnyelse av den industriella produktionen huvudsakligen har aktualiserats. Men inom ramen för näringspolitiken måste man i större utsträckning än vad som skett beakta och främja servicesektorn. Problemen inom denna sektor är i många fall desamma som inom den tillverkande industrin. Ju mer tekniskt komplicerade hjälpmedel industrin producerar för arbete, hem eller fritid, desto viktigare funktioner får också välutbildade servicemän och hantverkare, som kan svara för montering, underhåll och reparation. Med stigande levnadsstandard tenderar efterfrågan på skilda tjänster att öka. Det är inom servicesektorn som insatserna för den personliga omvårdnaden och trivseln görs samt realkapital vårdas och underhålls. Alltför mycket av tjänsteproduktionen sker inom den offentliga sektorn. Det är därför nödvändigt att stat och kommuner prövar vilka servicefunktioner som de måste ansvara för. Den verksamhet som den offentliga sektorn ansvarar för utförs i alltför hög grad i egen regi. Det har varit viktigare med egen regi än med god ekonomi. Moderata samlingspartiet vill ha fri konkurrens och rättvisande kalkyler på vad den offentliga sektorns egenregiverksamhet egentligen kostar. Genom subventioner konkurrerar statlig verksamhet ofta med privata företag med illojala medel. Detta skadar servicesektorns utveckling och möjligheterna till tjänsteexport. Offentliga myndigheter är dåliga exportörer. Privata företag går miste om en viktig hemmamarknad och goda referensobjekt. kommer betydelsen av handeln med tjänster att öka. Den internationella handeln begränsas av en lång rad handelshinder i form av etableringskontroll, licensgivning, nationellt särpräglade bestämmelser, valutareglering, skatteregler, arbetstillstånd osv. Svenska banker har egna eller gemensamt ägda bankbolag etablerade i en lång rad världsstäder. Bolagen är en värdefull hjälp för såväl svenska företags verksamhet i utlandet som utländska företags kontakter med . Det är därför märkligt att regeringen inte är beredd att bevilja tillstånd för utlandsägda banker att etablera sig i . Detta är återigen ett exempel där alla inblandade parter skulle tjäna på att ta bort protektionistiska bestämmelser. Utländska bankers verksamhet i skulle knappast utgöra något hot mot de svenska storbankerna eller de lokalt och regionalt förankrade bankerna. Utländska banker bör därför ges möjlighet att etablera fullständiga bankkontor här i . För att åstadkomma en industriell förnyelse och en större företagssektor är det nödvändigt att satsa på forskning och teknisk utveckling. I hela industrivärlden görs mycket stora och målmedvetna utvecklingssatsningar. I det ena landet efter det andra anslås allt större resurser för forskning och teknisk utveckling. De största insatserna görs av företagen själva, men omfattande stöd och subventioner lämnas av olika statliga organ. Den tekniska utvecklingen är snabb. Allt fler länder sätter sitt hopp till en likartad utveckling. Tron på biotekniken, elektroniken och läkemedel styr resurserna till dessa områden. Det är därför både angeläget och brådskande att vidta åtgärder för att ge det svenska näringslivet förutsättningar att förverkliga de ambitiösa förnyelsestrategier som det lagt fast. kommer att lägga grunden för nya typer av industrier. Nya produkter, produktionsmetoder, system och organisationsformer kommer att utvecklas och tas i bruk. Företag och forskningsinstitutioner måste ges utrymme för en hög beredskap, så att de snabbt kan satsa på och tillgodogöra sig all den nya teknik som i en allt stridare ström kommer fram i olika delar av världen. satsar på forskning och utveckling. Detta är av BNP och placerar oss bland de länder som satsar mest på FoU. svarar trots detta endast för av all forskning och utveckling som utförs i världen. Därför måste vi alltid söka en betydande del av våra kunskaper utanför landets gränser. Våra internationella kontakter och möjligheter till utbyte av forskningserfarenheter är därför av naturliga skäl synnerligen angelägna att inte bara vidmakthålla utan även utveckla. För svensk industri är det en livsnödvändighet att kunna följa den internationella forskningen och snabbt anpassa och vidareutveckla sin produktionsapparat till produkter och metoder framtagna i andra länder. Det är därför viktigt, att vi vid sidan av en bred och även djup grundforskning vid våra universitet och högskolor har forskningsinstitutioner - privata eller halvstatliga - som ligger väl framme på olika områden. Det är minst lika angeläget att det internationella utbytet underlättas genom att den svenska forskningen får ekonomiska förutsättnngar att betala utländska forskare marknadsmässiga löner när de arbetar i . Det svenska skattesystemet - med sina höga marginalskatter - är ett i det närmaste oöverstigligt hinder för att knyta utländska forskare till oss. Här måste omedelbara åtgärder vidtas, om inte svenskt näringsliv skall komma på efterkälken eller - vilket redan skett - flytta hela eller delar av sin forskningsverksamhet utomlands. En viktig förutsättning för ett långsiktigt FoU-arbete inom företagen är en tillfredsställande lönsamhet. Om de tillgängliga finansiella resurserna krymper i ett företag är det sannolikt att de mest långsiktiga aktiviteterna först får stryka på foten, varigenom den bas, som företagen skall stå på , försvinner. De skatter och andra pålagor som den socialdemokra tiska regeringen lagt på företagen begränsar deras möjligheter att anslå medel till forskning och utveckling. De mindre företagen spelar en mycket viktig roll för teknikförnyelsen i industrin. Detta gäller i första hand de företag som startas för att exploatera ny teknik. Etablering av nya högteknologiföretag har ökat i . Men brist på riskkapital kan dock göra det svårt för företagen att utvecklas. Tillkomsten av speciella riskkapitalföretag och OTC-listan har visserligen underlättat kapitalanskaffningen, men ett nytt skattesystem med lägre marginalskatter samt ändrade regler för kvittning av underskott i en förvärvskälla mot överskott i en annan förvärvskälla är angelägna åtgärder för att öka utvecklingsinsatserna hos de mindre industriföretagen. Regeringens omotiverade åtgärd att avskaffa de särskilda forskningsavdragen kommer att allvarligt försämra industrins möjligheter att expandera sin FoU-verksamhet. Moderata samlingspartiet anser det ytterst angeläget att de särskilda forskningsavdragen, som börjar införas i allt fler industriländer, ånyo kan komma företagen till del. Selektivt Fou-stöd leder ofta till felinvesteringar och misshushållning av tillgängliga FoU-anslag. Selektiva stöd från STU, Industrifonden m. fl. organ är mindre lämpliga än det generellt verkande särskilda FoU-avdraget. Ansökan om och fördelning av stöd är samhällsekonomiskt dyrbart, bl. a. genom att projekten försenas jämfört med om tillräckliga finansiella resurser kunde avsättas direkt inom företagen. Risken är uppenbar att man bara premierar säkra projekt, dvs. sådana som är tillräckligt konkreta och konventionella för att kunna beskrivas för och bedömas av utomstående. Vi anser att det särskilda FoU-avdraget skall bibehållas och finansieras genom neddragning av de resurser som tilldelas Industrifonden, STU och de regionala utvecklingsfonderna. Finansieringen av forskningsarbetet inom teknisk fakultet sker i alltför hög grad över STU. Dels låser detta STU-resurser, dels innebär det onödiga kostnader och problem, när forskningsanslag, som automatiskt borde vara tillgängliga för institutionerna, måste sökas externt. Det vore avgjort bättre om dessa forskningsmedel gick över anslag. STU har expanderat kontinuerligt sedan starten . En översyn av STU:s verksamhet genomfördes . STU:s administrationskostnader som andel av totalbudget har fortsatt att öka och överstiger nu motsvarande kostnader inom t. ex. Naturvetenskapliga och Medicinska forskningsråden. En ny översyn av och verksamhet är därför motiverad. Säker tillgång till förhållandevis billig energi har inneburit en icke oväsentlig konkurrensfördel för det svenska näringslivet. främst bidragit en tekniskt avancerad inhemsk produktion av elenergi, huvudsakligen baserad på vattenkraft, men , i ökande omfattning, även på kärnkraft. Den positiva betydelsen av denna energikälla, vars utnyttjande i betydande utsträckning möjliggjorts genom inhemsk teknologi på synnerligen hög nivå, kan knappast överskattas. Övergången från kol till olja efter slut genomfördes på ett effektivt och ekonomiskt välavvägt sätt. De internationella företagen, jämte ett par större svenska företag, medverkade i inbördes konkurrens till denna omställning. Efter oljekriserna och de kraftiga prishöjningarna på olja inleddes en ny snabb anpassning till de förändrade förutsättningarna. Denna anpassning har underlättats av den goda tillgången på elkraft och åstadkommits inom ramen för en fungerande marknad. De av statsmakterna introducerade s. k. styrmedlen har spelat en mycket blygsam positiv roll. Näringslivets planering har dock avsevärt försvårats av en vacklande energipolitik. Den fortgående utbyggnaden av fjärrvärmen i så gott som alla större tätorter har även för näringslivets del varit positiv. Också för kontor, detaljhandel och servicenäringar i allmänhet har en rationell och funktionssäker uppvärmning stor betydelse. Erfarenheter ger vid handen att - även om initialkostnaderna är jämförelsevis höga - fjärrvärmesystemen ofta är en från ekonomisk synpunkt tillfredsställande lösning av uppvärmningsbehovet. Det bör emellertid understrykas att fjärrvärme kräver vissa yttre förutsättningar i form av bebyggelsestruktur o. d. för att utgöra det mest rationella uppvärmningsalternativet. Fjärrvärme är således sällan rationellt i villaområden eller glest bebyggda områden. För att energipolitiken skall understödja ekonomisk återhämtning och industriell expansion är långsiktighet och en i huvudsak fri prisbildning av grundläggande betydelse. Av särskild vikt är att klarhet skapas kring ett antal miljö- och tillståndsproblem och att subventionsinslagen i energipolitiken, som tillvuxit snabbt sedan den socialdemokratiska regeringen tillträdde, så långt möjligt avvecklas. Konkurrenskraftiga inhemska energialternativ måste tas till vara. Den fortsatta forskningen kring kärnvärme måste noga följas. För att en ekonomisk rationell energiproduktion skall kunna åstadkommas måste energibeskattningen utformas så att resp. energislags verkliga kostnader tillåts slå igenom. Beträffande energibeskattningens utformning vill vi dessutom erinra om det alternativ som vi framlagt i motion 1983/84:47 och som sammanfattningsvis innebär att energiområdet i princip inlemmas i mervärdeskattesystemet samt att en särskild energilikformig punktbeskattning, på en förhållandevis låg nivå, tillämpas i syfte att vidmakthålla en oförändrad total intäktsnivå. De av fastlagda energiskatterna utmärks av en närmast total principlöshet; skilda skatterabatter jämfört med den f. n. rådande skattesatsen för olja tillämpas utan någon närmare motivering. För näringslivet innebär det valda energiskattesystemet en fortsatt osäkerhet om den totala skatte- och avgiftsnivån, eftersom skatte- och avgiftshöjningar kan tillgripas av rent statsfinansiella skäl, som en endast tvåårig låsning skett av den totala energiskattebörda som gäller för den speciellt energiintensiva industrin. Endast genom en övergång till momsbeskattning kan för övrigt konkurrenslikställighet uppnås mellan svenska företag och utländska konkurrenter, eftersom dessa i betydande omfattning gynnas av att energin i deras hemländer faller inom mervärdebeskattningens ram. Ett klarläggande av framtida miljökrav, främst vid kolförbränning, framstår som utomordentligt angeläget. Den aviserade, i princip totala, tillståndsplikten beträffande anläggningar baserade på kol är en ytterligare osäkerhetsfaktor. För att möjliggöra realistiska kostnadsjämförelser måste såväl kommuner som näringsliv möjligt få del av definitiva riktlinjer beträffande reningskrav etc. på kolområdet. Den subventionering av kolet som fått formen av en icke närmare motiverad skatterabatt kan förleda till satsningar, som är ekonomiskt oförsvarliga med hänsyn till tillståndsvillkor som kan komma att knytas till de koleldade anläggningarna. Med hänsyn till de alltmer uppenbara skadeverkningarna av fossileldning, inte blott på sjöar utan även på betydande skogsarealer, framstår flera av de politiskt blockerade energiförsörjningssystemen som alltmer attraktiva. Secure-reaktorer skulle väsentligen kunna förbättra utsläppssituationen i fråga om försurande ämnen jämfört med både olja och kol och dessutom till kostnader vida mera fördelaktiga än andra uppvärmningsalternativ för våra större tätorter. En förutsättning för att undvika fossileldade anläggningar är emellertid att kommuner, som så önskar, i sin värmeplanering även beaktar alternativet kärnvärme. Den nuvarande goda tillgången på el är för näringslivets del ägnad att inge tillförsikt. Såvitt nu kan bedömas kommer denna goda tillgång att bestå . Någon på olja eller kol baserad kondenskraftproduktion blir i normalfallet icke erforderlig så länge nytta kan dras av gjorda vattenkrafts- och kärnkraftsinvesteringar. Det är av utomordentligt stor betydelse att beslut inte nu fattas som omgärdar elanvändningen med restriktioner dikterade av gissningar om elsituationen på andra sidan . Med stöd av vad som ovan anförts hemställs 1.att som sin mening ger regeringen till känna de i motionen angivna riktlinjerna för industri- och näringspolitiken, 2. att hos regeringen begär förslag till privatisering av statliga företag i enlighet med de riktlinjer som angivits i motionen. 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om frihandel och export, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om småföretag och serviceföretag, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om teknisk utveckling, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om energipolitiken. () () () () PER () () () () () () L. () i minab/gotab 1984 77606