mot · G7021069 · 1984-01-23 00:00:00 — m. fl. 40 B § infördes i den gamla arbetarskyddslagen och stipulerade att innebär visst arbete omdelbar och allvarlig fara för arbetstagares liv eller hälsa och kan rättelse inte genast uppnås genom hänvändelse till arbetsgivaren, kan skyddsombud bestämma att arbetet skall avbrytas i avvaktan på yrkesinspektionen. På många sätt markerade detta tillägg en vändpunkt i arbetsmiljöarbetet och det finns anledning att summera de senaste tio årens utveckling på arbetsmiljöns område som bakgrund till de krav som är nödvändiga. Vpk och den socialistiska arbetarrörelsen har alltid hävdat att kraven på en fullgod arbetsmiljö står i motsättning till det kapitalistiska produktionssystemets profitinriktning. Detta är uppenbart såväl i som i varje annat kapitalistiskt samhälle. Vpk har hävdat att de arbetande via sina fackföreningar kan uppnå avsevärda förbättringar genom kampen på arbetsplatserna. Vissa elementära krav på säkerhet och minskade risker för akut sjukdom kan tillgodoses, speciellt av högkonjunktur. Kapitalägarna gör emellertid ett betydligt hårdare motstånd när kraven riktas mot makten och bestämmanderätten över produktionens inriktning och produktionsmedlens användande. Därför hade lagstiftningen om skyddsombudens rätt att i vissa situationer avbryta produktionen en speciell betydelse. Arbetsmiljön genomgick inga större förbättringar trots den intensiva industriella utvecklingen och en allmän standardförbättring. Snarare tillkom en lång rad risker och speciellt kroniska, dödande sjukdomar som bröt ut . Kunskaperna om dessa risker fanns men användes inte för att förebygga sjukdomarna, utan i stället förnekades och bagatelliserades riskerna av kapitalägarna och deras experter. Arbetsmiljökrav spelade en framträdande roll i det intensifierade motståndet mot utsvettning och förlegade arbetsformer i de stora strejkerna . I centrum för arbetsmiljökraven stod frågor om arbetstempot, olycksfallsriskerna, asbest och lösningsmedel. Vpk och fackföreningsrörelsen krävde att skulle besluta om säkrare arbetsmiljö genom minskad skiftgång, ökat inflytande över arbetsformerna, längre pauser, säkra gränsvärden, arbetstagarmajoritet i skyddskommittéer och därmed över företagshälsovården, utökade resurser för arbetsmiljöforskningen, medel för egna forskningsresurser inom 1 1983184.3 sami. fackföreningarna, kraftfullare arbetsmiljölagstiftning och en förstärkt yrkesinspektion, samt förbättrad arbetsskadeförsäkring. Många steg i riktning mot en bättre arbetsmiljö har tagits , dels genom förbättrad arbetsmiljölagstiftning, dels genom avtal. Genomgående har emellertid riksdagsmajoriteterna varit de sista att acceptera förbättringarna och vpk har tvingats upprepa kraven innan förbättringarna slutligen genomförts. Det visar dels att riksdagsledamöterna - även de socialdemokratiska - är bakåtsträvare, dels att vpk:s framförande av arbetarrörelsens avancerade krav leder till resultat. Skyddsombudens rätt att avbryta farligt arbete innebar ett begränsat men faktiskt maktmedel som gav tyngd åt skyddsombudens arbete och väsentligt har förbättrat arbetsmiljön. Arbetsmiljöolycksfallen har minskat med mer än hälften, asbest är förbjudet, de farliga lösningsmedlen har i stor utsträckning ersatts, veckovilan vid skiftgång har förlängts, skyddskommittéerna skall ha en majoritet från de anställda, skyddsombudsutbildningen är omfattande och forskningsresurserna starka. Inget av detta hade varit tänkbart utan fackföreningarnas och skyddsombudens intensiva bevakning av arbetsmiljön. Det finns en uppenbar risk att arbetsmiljön försämras när arbetslösheten ökar. Kampen för arbete måste därför ställas i centrum för arbetarrörelsen. 1984 är emellertid kapitalets och aktieägarnas profiter kolossala och regeringen hoppas på nyetableringar och nyinvesteringar. I det läget finns det ingen anledning att minska insatserna för en fortsatt förbättring av arbetsmiljön, som är lättast att åstadkomma i samband med förnyelse av produktionsapparaten. Det kräver dock fortsatt hög bevakning. Ett meningsfullt och riskfritt arbete skall vara en rättighet i ett högindustrialiserat samhälle. Det kan inte uppnås förrän de privata vinstintressena avskaffats, men fortsatta förbättringar kan genomdrivas. Det är inte produktivitet och ansvar som hotas genom ökade maktbefogenheter för de arbetande - bara kapitalägarnas oinskränkta makt. Detta har med skyddsombudens starkare ställning visat. Vpk upprepar i denna motion flera av de krav som avslagits tidigare av riksdagar, kompletterade med nya. Vi fortsätter att föra fram angelägna arbetsmiljökrav såväl inom som utanför väggar tills missförhållandena undanröjs. På de större arbetsplatserna där facket är välorganiserat kan arbetsmiljön ofta vara bättre än yrkesinspektionens minimikrav p. g. a. den fackliga styrkan. Lagstiftade minimikrav blir därför särskilt viktiga för den huvuddel av de arbetande som är anställd i småföretag och i viss utsträckning är oorganiserad. Lagstiftning och andra förordningar kan endast stadfästas genom riksdagsbeslut som blir giltiga över hela landet och för alla typer av arbetsplatser. Riksdagsbeslut kan innebära att de mer avancerade krav som tillgodosetts genom framgångsrik kamp i kraftfulla fackföreningar utvidgas till att gälla hela det arbetande kollektivet, vilket således visat på en rad områden. I motionen behandlas risker och riskbekämpning, myndigheter, lagar, företagshälsovård, yrkesmedicinska kliniker, utbildning och forskning inom arbetsmiljön. Olycksfallen med dödlig utgång minskar men fortfarande dör mer än 100 människor i arbetet. Det finns ett klart visat samband mellan ackordsarbete och allvarliga olyckor. Antalet olyckor minskade således i både gruvorna och skogen efter de stora strejkerna då tidlön i stor utsträckning infördes. Det är således ett självklart krav att fackföreningen skall ha rätt att förbjuda prestationsersättning i arbete som är förenat med olycksfallsrisker. avvisade detta krav 1983 med att det står i strid med arbetsmiljölagstiftningens grundläggande princip om samverkan mellan parterna. Kravet innebär onekligen en viss inskränkning i arbetsgivarnas makt. Man måste således välja mellan att stödja fackföreningsrörelsen i denna fråga eller SAF. Det finns ingen partsöverenskommelse om ackord som man kan krypa bakom och acceptera att olycksfallsriskerna förstärks av prestationslönen. Flera undersökningar har visat på åklagarmyndigheternas nonchalans vid arbetsolycksfall. Polisutredningar läggs snabbt ned, och åtal mot arbetsgivaren väcks utomordentligt sällan trots att arbetsgivaren har ansvaret för säkerheten. Vid trafikolyckor med dödlig utgång vore något liknande otänkbart. Problemet har rönt viss uppmärksamhet , men krafttag behövs för att öka trycket på arbetsgivarens skyldigheter och rättsliga ansvar för att följa skyddsinstruktioner. Detta krav fann socialutskottet värt att ägna uppmärksamhet men ville avvakta en utredning från riksåklagaren om särredovisning av arbetsmiljöbrott. Särredovisningen borde nu vara klar och vpk förväntar sig krafttag mot den uppenbara bagatelliseringen av arbetsmiljöbrotten. De kemiska riskerna är delvis kända , men den starka utbyggnaden av den kemiska industrin har mångdubblat riskerna. Klassiska exempel på kemiska risker i arbetsmiljön är bly- och kvicksilverförgiftning liksom silikos (stendammslunga), som beskrevs i av . Likafullt är dessa klassiska risker utbredda på de svenska arbetsplatserna! Kunskap och forskning räcker inte. Det krävs fortsatt aktiv kamp för en god arbetsmiljö. De kemiska ämnenas akuta effekter är relativt välkända men däremot inte 1 * 1983/84. 1970-talets arbetsmiljölarm har huvudsakligen gällt kroniska effekter, speciellt cancer. Exempel är asbest, vinylklorid, kromater, vissa bekämpningsmedel, arsenik m. m. Även andra kroniska effekter som hjärnskada och hjärtsjukdom har visats i överfrekvens bland lösningsmedelsresp. har allt fler studier ägnats påverkan på fortplantningsorganen och ärftligheten. Överfrekvens av missfall, fosterskador, sterilitet och kromosomförändringar har visats på olika arbetsplatser med kemisk exposition. Det är uppenbart att kartläggningen av de kemiska ämnenas kroniska effekter bara har börjat. Ju fortare denna kunskap vinns, desto färre blir skadade - om företagen tvingas eliminera expositionen. Krav måste således ställas på skadetestning - innan produkter tillverkas för försäljning, låga hygieniska gränsvärden med säkerhetsmarginaler till lägsta kända skadliga effekt och hög beredskap för utvärdering av akuta och kroniska effekter. I har antagits en lag om förhandsprövning innan en produkt får tillverkas för försäljning, och i denna förhandsprövning kontrolleras vilka tester som utförts för att belysa produktens giftighet och medicinska effekter på ett sätt som liknar kraven för registrering av ett nytt läkemedel. På grund av privatkapitalets stora möjligheter att sabotera federala lagar kommer lagen sannolikt att få begränsad betydelse i , men principen är riktig. Möjligheterna att kontrollera lagens efterlevnad borde vara större i . har tidigare behandlat vpk:s krav om en liknande lagstiftning men finner att resurserna inte är tillräckliga för att snabbt anta en sådan. Detta är riktigt men beror på att myndigheterna återigen handlat alltför långsamt. Stora förhoppningar knöts till lagen om hälso- och miljöfarliga varor som infördes . Det stod emellertid snart klart att inte hade resurser eller förmåga att infria förhoppningarna, främst därför att företagen och saboterade lagens anda genom att lägga veton och förseningar i de handläggande organen, t. ex. produktkontrollnämnden. Efter fleråriga krav från vpk:s sida på förändringar tillsattes en utredning som i allt väsentligt instämde i den kritik som vi framfört. Utvecklingen av testsystem för bedömning av ämnens mutagena (påverkan av kromosomerna, som kan resultera i såväl fosterskador som cancer) effekter och storskaliga djurförsök bör prioriteras. är eftersatt när det gäller dessa forskningsgrenar, trots att de skulle ha stor praktisk betydelse för bedömning av ämnens giftighet och kroniska effekter. I stor utsträckning har arbetarskyddsstyrelsen fått lita på utländska studier. avslöjades att ett av de största , Biotest, har vanskötts och att resultaten är otillförlitliga. Detta understryker behovet av omfattande testmöjligheter inom , eventuellt i samarbete med övriga nordiska länder, och utvecklingsarbete inom detta område. Det förefaller rimligt att det föreslagna produktkontrollverket skall ange vilka resurser som behövs och samordna medelstillverkningen. Det är tänkbart att det behövs ett speciellt testinstitut, men det är också möjligt att resurserna bäst tillgodoses genom utbyggda högskole- och universitetsinstitutioner. Myndigheternas medvetna eller omedvetna långsamhet även i detta avseende har öppnat marknaden för privata organisationer och företag att påbörja testverksamhet och även erbjuda detta kommersiellt. Vpk ser mycket negativt på privatisering och kommersialisering av denna livsviktiga testverksamhet. De åtgärder vi tidigare påpekat skulle ha förhindrat detta, och det är nu bråttom med åtgärder från sida. Efter många års krav på dokumentation till den hygieniska gränsvärdeslistan har detta delvis börjat tillgodoses. Det vetenskapliga underlaget för samband mellan exposition och effekt utarbetas av såväl en nordisk som en svensk dokumentationsgrupp. Därav följer emellertid inte vilka koncentrationer som skall godkännas, och de slutliga argument som används för gränsvärdessättning är inte offentligt tillgängliga. Den största bristen är emellertid att flera av gränsvärdena är satta så att skadliga effekter kan förutses inträffa, och i inget gränsvärde tillämpas någon avgörande säkerhetsfaktor! Orsaken till detta har avslöjats vara de förhandlingar som förs med om lämpligt gränsvärde. Listan fastställs sedan av arbetarskyddsstyrelsens styrelse, och bl. a. detta förhållande reser krav på kvalificerad majoritet av arbetstagarrepresentanter i styrelsen. Målsättningen för arbetarskyddsstyrelsen och dess föreskrifter måste vara en riskfri arbetsmiljö utan hänsyn till företagens profiter. och har hoppats att vpk:s krav på säkerhetsmarginaler till gränsvärdessättningen skulle uppmärksammas av arbetarskyddsstyrelsen. Detta har inte skett och kommer inte att ske förrän regeringen och uttalar att säkerhetsmarginaler skall tillämpas. Rådande praxis är att väga samman lägsta kända skadenivå med tekniska och ekonomiska överväganden. Vpk kräver att denna praxis bryts och att uttalade säkerhetsmarginaler till lägsta skadenivå tillämpas och redovisas. har olika kemiska ämnens fosterskadliga effekter uppmärksammats. Fosterskador kan uppkomma antingen genom att mannens spermier eller kvinnans äggceller påverkas eller genom direkt påverkan på fostret. Det måste vara ett framträdande krav att inga sådana risker accepteras. När sådana effekter misstänks måste gränsvärdena ha särskilt stora Ingen diskriminering får ske, t. ex. genom att förbjuda kvinnor att arbeta i sådana riskmiljöer, vilket föreslagits, eftersom det medför att fertila kvinnor - dvs. kvinnor mellan utestängs från vissa arbeten. Upptag av riskämnet måste i stället minimeras med tekniska åtgärder. Innan dessa krav tillgodosetts är det ett oavvisligt krav att kvinnor som planerar graviditet eller blivit gravida omplaceras utan löneförlust om inte riskfrihet från arbetsmiljön kan garanteras. Arbetarskyddsstyrelsen bör publicera en lista över alla ämnen som misstänks medföra risker för graviditetsstörningar och fosterskador. Sjuka byggnader och miljörisker Dagissjuka, kontorssjuka eller hussjuka är nya sjukdomsbegrepp som blivit aktuella och som i engelskspråkig litteratur kallas sick-building-syndrome. Gemensamt är att många som arbetar i främst nybyggda hus besväras av hudutslag, irritation i slemhinnor, huvudvärk, yrsel m.m. Bakom dessa symptom finns många skilda anledningar. Vid utredningar av daghem, pensionärshem, kontorsbyggnader och villor har omfattande byggfusk avslöjats som resulterat i mögel- och bakterieangrepp. Olämpliga ventilationsanläggningar har installerats, byggnadsmaterial som ännu varit nyimpregnerat eller fuktigt har monterats, bakteriebefrämjande golvspackel och hälsofarliga lacker har använts. Förklaringen till denna försämring av luftkvaliteten i arbetslokaler och bostadshus tycks vara bristande kunskap att klara de ökade isoleringskraven för energibesparing fr. o.m. 1975 och en strävan till snabba vinster på byggnationen. Dessa förhållanden måste noga penetreras inför utfärdandet av Byggnorm 85 så att de förhindras i det fortsatta byggandet. De medicinska utredningsresurserna visar sig vara synnerligen magra när sjuka byggnader skall utredas. Dels därför att det endast finns ett fåtal tjänster för bostadshygien vid statens miljömedicinska laboratorium, som är den centrala forskningsinstansen, dels därför att landstingen inte byggt upp sina miljömedicinska enheter efter avvecklingen av länsläkarverksamheten. Miljöfrågorna får nu mindre uppmärksamhet än tidigare och beredskapen inför miljöhot är låg. Flertalet landsting saknar full ersättning för de tidigare, i sig otillräckliga, länsläkarna, och medborgarna står därmed utan tillfredsställande utredningsresurser för epidemier, katastrofer av förorenat vatten, matförgiftningar eller dålig bostadshygien. Detta står i strid med intentionerna i hälso- och sjukvårdslagen, och landstingen måste lagstiftningsmässigt tvingas införa miljömedicinska enheter och ta sitt miljömedicinska ansvar. Vpk kräver att den bostadshygieniska sektionen inom SML förstärks kraftigt och att miljömedicinska enheter inrättas omgående inom samtliga landsting och att dessa får kompetens att utreda bl. a. kemiska och mikrobiologiska risker från byggnadsmaterial och ventilation i arbetslokaler och bostäder. Fysikaliska risker och dataarbete De fysikaliska yrkesriskerna har stått mindre i rampljuset men är likafullt allvarliga. Hit hör bl. a. radioaktiv strålning, som är en påtaglig risk för kärnkraftsarbetare, röntgenpersonal m. fl. Kunskaperna om icke-joniserande (icke-radioaktiv) strålning är bristfälliga. Buller är en välkänd riskfaktor, och bullernivån i svensk industri anses ha ökat på grund av allt större och snabbare maskiner. Bullerbekämpning är i allmänhet relativt lätt att åstadkomma men kostsam, och här finns en belysande motsättning mellan kapitalägarnas profitintressen och riskerna för de arbetande. Den medicinska forskningen talar för att A bör vara högsta tillåtna bullernivå. Dålig belysning kan vara en olycksfallsrisk och en viktig komfortfaktor. Dataterminalarbete ställer stora krav på synen. De fysikaliska riskerna är utredda och kända i betydligt större utsträckning än de kemiska men knappast bättre kontrollerade eller eliminerade. Det finns en tendens från både skyddsorganisationer och yrkesinspektionen att bagatellisera dessa riskfaktorer, vilket är oacceptabelt från de arbetandes synpunkt. Datoriseringen ökar snabbt och innebär stora tekniska framsteg. Ökad användning av datorer innebär för många yrkesgrupper mindre fysisk belastning, bättre kemisk arbetsmiljö och stimulerande arbetsuppgifter. Å andra sidan kan omväxlande arbetsuppgifter och hantverksskicklighet försvinna, övervakningsarbeten riskerar att bli monotona och nya arbetsmiljörisker kan befaras. En hel del av de nya problemen måste lösas lokalt med stor lyhördhet för uppfattningar från de anställda som får förändrade arbetsvillkor. Tillräcklig utbildning och omställningstid måste tillgodoses. Arbetarskyddsfonden och andra forskningsinstanser har anslagit stora summor till studier av ny teknik, inkl. robotisering och datorisering. Regeringen bör inrätta en Data-Miljö-Kommission för utredning av arbetsmiljöriskerna med den nya tekniken, främst datorisering, som skyndsamt lägger fram riktlinjer för en bra arbetsmiljö, inkl. synpunkter på arbetspassens längd, synergonomiska krav m. m. De ergonomiska riskerna, i sin mer begränsade betydelse av arbetsställningar och arbetsmoment som leder till sjukdomar i främst muskel- och ledapparaten, har genomgått förändringar . var tunga lyft det avgörande problemet, medan ensidiga rörelser och statisk belastning numera är ett större problem. de ergonomiska riskerna visar sig i den höga andelen sjukfrånvaro och förtidspension på grund av skulder-, rygg- och ledbesvär. Dessa besvär har inte alla sin grund i dåliga arbetsställningar, men med bättre ergonomisk utformning av arbetsplatserna hade de drabbade ofta sluppit besvär och utslagning. Lyft- och bärarbete är också en jämlikhetsfråga. Den fysiska lyft- och bärförmågan är genomsnittligt betydligt mindre hos kvinnor än hos män. Detta betyder att kvinnor i allmänhet får anstränga sig betydligt mer för att utföra samma arbete jämfört med männen. Att underlätta lyft- och bärarbete är således en viktig jämlikhetsfråga för att kunna erbjuda samma möjlighet till arbete. Forskningen kring seneffekter av olämpliga belastningar har varit särskilt eftersatt och är besvärlig eftersom många faktorer samverkar. Ryggvärk, nedsatt muskelkraft och förslitna leder är mindre dramatiska effekter än död och cancer men utgör likafullt plågsamma, invalidiserande och utdragna lidanden. Dessutom är de synnerligen utbredda i befolkningen och drabbar särskilt dem som har tunga arbeten i dåliga arbetsställningar. Led- och muskel(reumatiska)sjukdomar är folksjukdomar och arbetarklassens gissel. Arbetarskyddsstyrelsen prioriterar sådan forskning. bör uttala ett särskilt stöd för denna forskning. Organisatoriska och sociala risker Organisatoriska och sociala risker, eller psykosociala risker, berör särskilt grundfrågan om makten över arbetsplatsen. Den starkt begränsade betydelsen av arbetsmiljölagens vackra ord om den psykosociala miljön framgår också av det stympade dokument som efter segslitna förhandlingar mellan SAF och arbetarskyddsstyrelsen blev en författning (Psykiska och sociala aspekter på arbetsmiljön) - med råd och rekommendationer med inte bindande regler. Skiftesarbetet bör minimeras, liksom ensamarbete. Ett reellt inflytande över personalpolitik, tillsättning av arbetsledning och löneformer har självfallet stor betydelse. Rätten till arbete måste förstärkas. Utslagningen och sjukligheten till följd av arbetsmiljön kan minskas genom facklig kamp. Bland invandrare, ensamföräldrar och arbetshandikappade finns sociala riskgrupper. Deras tillgång på arbete är beskuren, och särskild hänsyn kan krävas i arbetets utformning. Dessa frågor berör även bostadspolitiken, tillgången på bra daghem, utbildningspolitiken, jämställdhetsfrågor m.m. som ligger utanför arbetsmiljöområdet i den mer begränsade betydelse som här använts. Myndigheter med uppgifter för arbetsmiljön Arbetarskyddsstyrelsen (ASS) dominerar myndigheternas insatser på arbetsmiljöområdet. Utöver administrativa avdelningen består ASS av tillsynsavdelningen, som främst verkar genom sina 19 yrkesinspektionsdistrikt och genom föreskriftsarbetet, samt forskningsavdelningen som är största arbetsmedicinska forskni senhet med trehundra anställda. Arbetarskyddsstyrelsen sorterar unde och leds av en styrelse, som består av representanter för arbetsmarknadens parter, riksdagsmän samt . arbetarskyddsstyrelsens utbildningsavdelning anordnar kurser för företagshälsovårdens personal. Det lokala arbetet i yrkesinspektionen övervakas och leds av yrkesinspektionsnämnder, vilka i sin tur är sammansatta av representanter för parterna samt en representant för kommun och landsting. och yrkesinspektörerna har utsatts för åtskillig kritik. I de fall lagen, kungörelsen och föreskrifterna inte utnyttjas eller alltför långa dispenser ges är detta naturligt. Kritiken bör emellertid i första hand riktas mot de ramar som fastlagts av . personal kan knappast anklagas för att den inte överskrider de lagbestämmelser och föreskrifter som fastlagts ovanifrån. Små arbetsställen med endast ett fåtal anställda övervakas främst av kommunala tillsynsmän från hälsovårdsnämnden. En starkare samordning med yrkesinspektionen bör utvecklas. Dessutom finns vissa specialinspektioner kvar, t. ex. sprängämnesinspektionen och , även om flera har upphört . Vpk anser att de arbetande kan ha gott stöd i en korrekt fungerande yrkesinspektion. Det avgörande inflytandet över många frågor bör dock ligga på den lokala fackföreningen, men många arbetsplatser saknar egen fackklubb på grund av för få anställda, och på andra ställen kan det lokala facket vara svagt. Då behövs ett statligt tillsynsorgan. Eftersom arbetsmiljölagen är grundad på klassamverkan tenderar yrkesinspektionens arbete till att sträva efter samförståndslösningar. De fackliga representanterna bör ha majoritet i såväl som i yrkesinspektionsnämnderna, vilket även LO och TCO krävt. kan emellertid aldrig överta fackets kamp för en riskfri arbetsmiljö eller bestämmanderätten över arbetsmiljön. Arbetsmiljölagen är hörnstenen för bestämmelser och sanktioner kring arbetsmiljöns risker. Vid riksdagsbehandlingen (se partimotion 1976/77:149) levererade vpk en omfattande kritik mot varje kapitel i lagen. Lagen bedömdes som ett visst framsteg i kampen för en bättre arbetsmiljö men helt otillräckligt eftersom den slog fast att det dagliga och lokala arbetsmiljöarbetet skall bygga på klassamarbete. Kritiken preciserades i 31 satser och sammanfattades i fyra punkter. Fackföreningarna fick inga avgörande konkreta maktbefogenheter. De övergripande arbetsmiljöproblemen om arbetstakt, jäkt och stress, utslagning och utsortering överlämnas helt till förhandlingar enligt medbestämmandelagen. Lagen var en ramlag, som överlämnade alltför viktiga beslut till arbetarskyddssty reisen. röstade ner vpk:s ändringsförslag. Ingenting har skett som skulle motivera några ändrade krav från vpk:s sida. Kampen för dessa saker förs på arbetsplatserna, och i likhet med många tidigare vpk-krav kommer de att genomföras när opinionen vuxit sig tillräckligt stark.