mot · G7022169 · 1984-01-25 00:00:00 — Slopande av beskattning i annan kommun än hemortskommunen Enligt kommunalskattelagens 17 § skall inkomsten för varje särskild förvärvskälla redovisas för sig. Förvärvskällorna indelas i olika inkomstslag, vilka är följande: 1. inkomst av jordbruksfastighet 2. inkomst av annan fastighet 3. inkomst av rörelse 4. inkomst av tjänst 5. inkomst av tillfällig förvärvsverksamhet 6. inkomst av kapital I lagens 56:e till 60:e paragrafer regleras frågan om beskattningsorten. I 56:e paragrafen stadgas att skatt för inkomst av jordbruksfastighet eller av annan fastighet skall erläggas till kommun där fastigheten är belägen. I 57:e paragrafen stadgas att skatt för inkomst av rörelse skall erläggas till kommun där rörelsen utövats från fast driftsställe. Beträffande inkomst av tjänst, kapital och annan tillfällig förvärvsverksamhet än försäljning av fastighet, stadgas i 59:e paragrafen att skatt skall erläggas i hemortskommunen. När det slutligen gäller inkomst av avyttring av fastighet stadgas i 59:e paragrafen andra momentet att inkomsten skall beskattas i den kommun där fastigheten är belägen. Dessa regler, uppdelningen på förvärvskällor och beskattningsorten, kan i en del fall leda till orimliga och orättvisa konsekvenser. De bidrar också till att komplicera och försvåra deklarations- och skatteplikten för den enskilde. En person som bedriver en rörelse eller ett jordbruk på annan plats än han är bosatt kan, när det gäller den kommunala taxeringen, inte göra avdrag för underskott av förvärvskällor som beskattas i hemortskommunen. Detta kan t. ex. gälla en person som driver en taxirörelse i en kommun men är bosatt och äger en villa i en annan. Om personen i fråga inte har några löne- eller ränteinkomster, kan han inte göra avdrag för sina ränteutgifter på villan. Hade situationen däremot varit den att han varit anställd och uppburit lön hade avdragsmöjlighet förelegat. Enda möjligheten för honom att erhålla avdragsrätt är att ombilda företaget till aktiebolag och själv vara anställd och uppbära lön. Samma situation uppkommer för en fritidshusägare som behövt låna. Räntor från lån till huset får inte dras av i hemortskommunen. Eftersom han oftast inte har några andra inkomster än schablonintäkten i fritidshuskommunen blir större delen av ränteutgiften inte avdragsgill. För att undvika sådana konsekvenser som i detta fall har det blivit vanligt att personer som är gifta låter ena maken äga fritidshuset och den andra maken dra av räntorna. Detta avdrag kan då göras i förvärvskällan inkomst av kapital, vilken enligt ovan beskattas i hemortskommunen och således kan kvittas mot löneinkomster. Förfarandet har påtalats av finansministern vid ett framträdande i TV som angripligt genom generalklausulen mot skatteflykt, vilket han dock fick dementera. Det är dock ett exempel på hur skattereglerna styr det civilrättsliga och privatekonomiska agerandet på ett icke önskvärt sätt. Resultatet blir att den enskilde till priset av visst krångel uppnår den skattemässiga effekt som borde vara den naturliga från början. Ytterligare ett exempel som är närliggande det förra kan redovisas. En familj som flyttar från en kommun till annan beskattas i den första kommunen under i allmänhet efter flyttningen. Det är hemorten året före inkomståret som är avgörande för i vilken kommun man skall beskattas. Om familjen köper en villa och på grund härav får ränteutgifter medges inte några ränteavdrag vid den kommunala taxeringen så länge de fortfarande taxeras i den ursprungliga kommunen. Den icke avdragna räntekostnaden i villakommunen får emellertid sparas under och kan därför i allmänhet dras av som förlustavdrag året efter flyttningen. Detta medför dock en kraftig likviditetspåfrestning för familjen. Även i detta fall finns möjlighet att undgå de negativa följderna av beskattningsortsreglerna. Om familjen på samma sätt som i fritidshusexemplet fördelar fastigheten på ena maken och räntorna på den andra kan avdrag göras redan första året. Detta är precis som i det ovan redovisade fallet ett onödigt extra krångel. Enligt vår uppfattning måste de här reglerna ses över. Det är inte rimligt att beskattningsuttaget för människor i vanliga inkomstlägen och med normala förhållanden i övrigt skall vara beroende av deras juridiska kunskaper eller tillgång till juridisk expertis. De exempel som vi redogjort för visar också att de nuvarande reglerna i allmänhet inte medför några ökade inkomster för kommunsektorn totalt, eftersom ökade intäkter för en kommun innebär minskade intäkter för en annan. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn av reglerna om beskattning i annan kommun än hemortskommunen syftande till ett slopande av dessa regler.