mot · G7021691 · 1984-01-24 00:00:00 — Motion 1983/84:1691 Kursutbudet i högskoleutbildningen, m. m. En följd av ämnes- och linjekonstruktionerna i den nya högskolan har blivit en ofta mycket stark uppsplittring av linje- och ämnesmoment på korta delkurser. Man kan således finna utbildningar dår studierna för 40 poäng (normalstudietid) uppdelats på 24 delkurser och där inget tentamenstillfälle omfattar mer än 3 poäng. Även om detta är ett extremfall så är tendensen inom många utbildningar densamma. Utbildningen är sönderslagen i ett stort antal delmoment. Denna diversifiering och uppdelning av ämnen och kurser hade visserligen påbörjats redan före högskolereformen, men den har starkt accentuerats efter denna reform. Grundexamen omfattade tidigare vanligen väl sammanhållna ämneskombinationer, där kraven på studier i ett ämne sällan understeg vad som svarar mot 20 poäng, dvs. en termins studietid. För examen (fil. kand, fil. mag. etc.) krävdes dessutom betydligt längre studietid i något eller några av examenskombinationens ämnen. Man kan finna tre förklaringar till den nuvarande ordningen. Den ena är att delkurser skulle göra det enklare för de studerande att klara av sina ämnesstudier - en tentamen skulle bara innefatta en liten del av ämnet och en misslyckad deltentamen skulle lättare kunna repareras vid ett senare tentamenstillfälle. Den andra förklaringen - och den sannolikt viktigaste är ambitionen att i en och samma utbildning täcka in så många tangerande ämnen som möjligt. Tanken har här varit att det kunde vara nyttigt för kommande yrkesverksamhet att ha en viss om än mycket begränsad insikt även i sådana angränsande sakområden som inte direkt ingick i det som var den huvudsakliga ämnesinriktningen. Det tredje faktorn har varit rent ämnespolitiska intressen, dvs. strävan från olika ämnesföreträdare att åtminstone få med en liten del av det egna ämnesområdet i en utbildning som ämnet annars skulle ha varit uteslutet från. Det ger underlag för tjänster och anslag. Denna uppsplittring avspeglar sig också i kursutbudet utanför de allmänna utbildningslinjernas ram. Kurser på högst en eller är rätt vanliga. Samma tendens, men ännu mer utrerad, finner man i det mycket stora utbud av kurser som läggs ut för fortbildning av olika yrkeskategorier, t. ex. lärarpersonal. Kurskatalogerna är fyllda med korta kurser, ibland rör det sig om kurser på en eller . Man kan fråga sig om dessa korta kurser på högskolenivå över huvud taget tillgodoser något seriöst utbildningsbehov. En mer adekvat beskrivning skulle i många fall vara konferenser på betald arbetstid. Enligt min mening kan korta kursmoment var de än förekommer på högskolenivå starkt ifrågasättas. Det är stora svårigheter att inom denna begränsade tidsram lägga upp givande undervisning och att erbjuda meningsfull kurslitteratur. Att de studerande skall hinna läsa in hela böcker är ofta uteslutet. Någon fördjupning i mer vetenskaplig litteratur är naturligtvis inte möjlig. drar dessa korta kurser stora administrativa kostnader för uppläggning, utannonsering och genomförande. Till detta skall vad gäller fortbildningen läggas alla de kostnader som tjänstledigheter och vikarier medför för kommuner och andra arbetsgivare. Det är enligt min mening alltid att föredra att de studerande ägnar sig åt några ämnen ordentligt framför att de ytligt skummar en mängd. För de studerande själva är det högst otillfredsställande att ständigt hasta från det ena till det andra. Det är först genom mer sammanhållna och fördjupade studier som man kan få god insikt i ett ämnesområde och någon kunskap om vetenskaplig diskussion och vetenskaplig metodik. Det är också min uppfattning att detta ger bättre förutsättningar för en kommande yrkesverksamhet. Det är under inga omständigheter möjligt att komponera en utbildning så att den direkt skall kunna täcka alla uppkommande faktiska problem i yrkesutövningen. Av stor vikt för alla är däremot gedigna ämneskunskaper i för yrket centrala ämnesområden, metodiska insikter och tränad förmåga till eget kunskapssökande. Detta tillgodoses bäst genom sammanhållna och fördjupade studier i ett begränsat antal ämnen. Uppsplittringen på mindre kursmoment och många ämnen, där delkraven i vart och ett ligger lågt, försvårar också forskarrekryteringen. Det är som regel först genom fördjupade studier i ett ämne som intresset för forskning väcks och som förutsättningar finns för testning av förmåga och talang. Problem av det slag som jag här berört finns i viss mån genom hela utbildningsgången. Men de är mest påtagliga inom den primära grundutbildningen och i den allmänna kursverksamhet som i rikhaltig omfattning bedrivs från högskolorna. Av skäl som jag angett finns det således anledning såväl att sanera den långtgående ämnessplittringen som att starkt begränsa det mer allmänna utbudet av korta kurser, inte minst inom fortbildningen. Ett sätt att göra detta skulle vara att föreskriva att ämneskurser eller kurser inom fortbildningen på högskolenivå inte får omfatta mindre än 10 poäng, dvs. studier motsvarande en halv termin. Sådana ställningstaganden bör ingå som ett led i en allmän översyn av ämneskombinationer och kursutbud. Härvidlag bör också en allmän strävan vara att få en ökad rekrytering till studier på fördjupningsnivån i olika ämnen, dvs. studier över 40 poäng. Ett visst samband med vad som ovan berörts har det ofta påtalade behovet av återinförandet av en samlad akademisk grundexamen med en särskild benämning. Införandet av t. ex. en fil. kand.-examen skulle förutsätta en precisering av det samlade poängkravet för en sådan examen och av kompositionen av de ämneskombinationer som skulle ingå. Därmed skulle en fil. kand.-examen bidra till en uppstramning av det slag som jag förordat. Det är också troligt att en fil. kand.-examen skulle vara en stimulans för de studerande, öka uthålligheten och minska studieavbrotten. Den ökande och eftersträvade internationaliseringen gör också att det är angeläget att ha en svensk grundexamen som utan en inriktad bevisföring kan jämföras med och översättas till motsvarande examensbenämningar utomlands. Med hänvisning till vad som sagts hemställer jag att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om 1. ämnessplittring och kursutbud, 2. behovet av en akademisk grundexamen med särskild benämning.