mot · G7022524 · 1984-01-25 00:00:00 — Löntagarfondernas koncentration av makten i de större företagen till företrädare för de fackliga organisationerna hotar att allvarligt rubba de mindre företagens möjligheter att konkurrera samt riskerar på ett allvarligt sätt att avsevärt försvåra nyetableringen av småföretag. Det finns uppenbara risker att löntagarfonderna blandar in rent fackliga krav i beslutsprocessen vilket drabbar småföretagen. kräver t. ex. elva av etableringskontroll. Den enda garanten för att småföretagen skall kunna konkurrera på likvärdiga villkor är att marknaden är fri. Med den inställning till fri företagsamhet som visas från stora delar av den fackliga rörelsen finns det all anledning att tro att kollektiva löntagarfonder kommer att leda till olika konkurrenshinder. En fortsatt demokratisering av ägandet inom svenskt näringsliv kan bl. a. ske genom kooperationen. Inom kooperationen sker inte någon förmögenhets- och ägandekoncentration till ett fåtal. Kooperationen saknar vinstsyfte i traditionell mening och arbetar efter den strikt demokratiska principen, en medlem - en röst. Den viktigaste insats staten kan göra för att långsiktigt förbättra sysselsättningen är att underlätta näringslivets strukturomvandling så att vi hänger med i den tekniska utvecklingen. För detta behövs en hög investeringsverksamhet. Genom att budgetunderskottet driver upp räntan motverkas industriella investeringar. En rejäl minskning av statens utgifter är därför nödvändig. Den nuvarande konjunkturuppgången bör utnyttjas så att de omedelbara effekterna på efterfrågan inte blir alltför dramatiska. En sådan politik bör kombineras med en näringspolitik särskilt inriktad på de mindre och medelstora företagen, en regionalpolitik som ger alla delar av landet möjlighet att utvecklas och en arbetsmarknadspolitik som bl. a. underlättar för ungdomar att komma in på arbetsmarknaden. Den ekonomiska politiken och näringspolitiken måste stödjas av en skattepolitik som stimulerar till arbete och investeringar. I ett läge där staten tvingas till en hårdhänt finanspolitik ställs särskilt stora krav på en rättvis fördelningspolitik. har alltid hävdat grundtrygghetens princip. Det har bl. a. tagit sig konkreta uttryck i pensionstillskott, vårdnadsersättning, flerbarnsstöden och skatteutjämning. Att skapa förutsättningar för arbete åt alla människor är den mest centrala uppgiften för den ekonomiska politiken. Det gäller att se till att människors kunnande och engagemang liksom kapital och andra materiella resurser tas till vara. Det gäller att utifrån en socialt och miljömässigt reglerad marknadsekonomi bedriva en aktiv näringspolitik. En sådan politisk inriktning bör förenas med en minskning av de direkta företagssubventionerna. Särskilt viktigt är att de små och medelstora företagen arbetar under goda förutsättningar. Det finns klara belägg också från andra länder att ökad sysselsättning inom den privata sektorn främst uppkommer i små och medelstora företag. Detta kräver emellertid en medvetet inriktad politik för att stimulera och främja den mindre företagsamheten. politik för fler jobb innebär: o en förstärkt näringspolitik med satsning på småföretagsamhet; o satsning på jobb för bättre miljö- och resurshushållning, t. ex. åtgärder för ökad energihushållning, utveckling av alternativa, inhemska energikällor och åtgärder mot försurning; o en utbyggd regionalpolitik för att effektivt möta arbetslösheten där den är svårast. Genom differentierade arbetsgivaravgifter, länsanslagen inom regionalpolitiken, det utvecklade glesbygdsstödet och regionala utvecklingsfonder har viktiga instrument tillkommit som gör det möjligt att skapa jobb i utsatta regioner och bygder. Vi har i särskilda motioner lämnat förslag om förbättringar för de mindre företagen bl. a. i form av sänkt sjukförsäkringsavgift, avbyråkratisering och minskad beskattning av arbetande kapital. I en särskild energimotion utvecklas vidare förslag till nysatsningar på alternativa inhemska energikällor. I våra sysselsättnings- och trafikmotioner föreslås bl. a. att anslaget för regionala utvecklingsinsatser (inkl. glesbygdsstödet) byggs ut, att insatserna koncentreras till de mest utsatta regionerna, att regeringens nya inriktning av jordbrukspolitiken avvisas och att statsbidraget till enskilda vägar återställs till . Ett ökat intresse håller på att sprida sig för kooperationen t. ex. i form av arbetskooperativ och i verksamheter som traditionellt är att hänföra till offentlig sektor. Trots den avsevärda betydelse kooperationen haft inom vissa samhällssektorer har den på flera sätt haft en missgynnad ställning. kommer i en särskild motion i anslutning till proposition 1983/84:84 att utveckla sin syn på kooperationens kapitalförsörjning. anser det vara nödvändigt att arbetsmarknadspolitiken i fortsättningen i väsentligt större utsträckning inriktas för arbetstillfällen som långsiktigt kan finansiera sig själva. Det gäller såväl att förbereda arbetskraften för näringslivets behov som att ge näringslivet bättre förutsättningar att ta emot det tillgängliga utbudet av arbetssökande. Det är angeläget att de resurser som satsas på förmedlingsarbete, utbildning, beredskapsarbete, ungdomslag osv. ges en sådan inriktning, för att därigenom i likhet med de enskilda beredskapsarbetena kunna komplettera rekryteringsstödet. Det kanske mest intressanta tillskottet till den arbetsmarknadspolitiska arsenalen är höstens riksdagsbeslut om ungdomslag. Den grundläggande idén till dessa väcktes i en centermotion 1982. Den praktiska yrkesutbildningen måste förbättras. Lärlingsutbildning är därvid en viktig väg som nära nog hundraprocentigt visar sig leda till en fast anställning. utgångspunkt för skattepolitiken är dels att skatt skall betalas efter bärkraft, dels att skattesystemet skall stimulera arbete, sparande och investeringar. Självfallet kan en viss inbyggd motsättning finnas mellan dessa båda målsättningar. Det fordras därför en väl balanserad skattepolitisk strategi för att klara både fördelningspolitik och tillväxt. Att försöka höja det totala skatteuttaget kan inte lösa några samhällsekonomiska problem utan kommer bara att skapa nya. Alla olika krafter som påverkar det ekonomiska utfallet i landet måste samverka för att utvecklingen skall kunna ledas i rätt riktning. Bland det allra viktigaste är att de enskilda medborgarnas ekonomiska beteende bringas i god överensstämmelse med de samhällsekonomiska målen. Skattesystemet är det politiska medel som kraftigast påverkar människors ekonomiska handlande. Därför är det av avgörande betydelse för möjligheterna att uppnå ekonomisk balans i att skattesystemets styreffekter är de ur samhällsekonomisk synvinkel riktiga. Styr skattesystemet folks handlande i fel riktning, mot ökad konsumtion och improduktiva investeringar, riskerar alla övriga ekonomiska insatser att bli ett slag i luften. Mot denna bakgrund har den progressiva utgiftsskatten kommit att framstå som ett intressant alternativ till det nuvarande inkomstskattesystemet. Huvuddragen i utgiftsskatten ligger i linje med grundläggande värderingar om jämlikhet, resurshushållning och decentralisering. Ambitionerna att med hjälp av skatterna främja jämlikheten kan inte bara bevaras genom att utgiftsskatten liksom inkomstskatten är progressiv. De får också större möjligheter att slå igenom i praktiken eftersom möjligheterna till skattemanövrer, nolltaxering och skattefusk minskar. Att småspararna å ena sidan gynnas och att beskattningen av stora kapitalvinster å andra sidan beskattas hårdare överensstämmer också med ideologi. På uppdrag av skatteutredning utarbetade professor 1976 en rapport (SOU 1976:62) om progressiv utgiftsskatt. I sitt slutbetänkande (SOU 1979:91) anförde utredningen bl. a. följande angående utgiftsskatten: I tre viktiga avseenden synes emellertid utgiftsskattens egenskaper vara överlägsna den nuvarande inkomstskatten. Utgiftsskattens sparstimulerande effekter underlättar den nödvändiga kapitalförsörjningen i samhället, utgiftsskatten förmår behandla alla inkomster lika och ger mindre möjligheter till skatteflykt, utgiftsskatten beaktar automatiskt inflationens värdeförändringar, varigenom inga oskäliga skattevinster eller skatteförluster behöver uppstå p. g. a. inflationen. Efter centerinitiativ tillsattes en kommitté (B 1981:94) med uppgift att pröva förutsättningarna för införandet av en progressiv utgiftsskatt. Arbetet i kommittén har fortskridit, och man torde bli klar för preliminära ställningstaganden till frågan. Vi anser dock att det utan att föregripa utredningens slutliga ställningstagande borde vara möjligt att göra förändringar i de gällande skattereglerna för att uppnå några av de fördelar som ett helt genomfört utgiftsskattesystem erbjuder. Vi föreslår därför i en motion om s. k. privata investeringskonton en delmodell som kan ge erfarenheter inför en mer genomgripande skatteomläggning. Sparsystemet med privata investeringskonton föreslås utformas så att insättningar på kontot berättigar till en skattereduktion av insatt belopp. Endast ett ökat sparande skall berättiga till skattereduktion, till skillnad från det beslutade allemanssparande!. Viss begränsning av högsta möjliga insättningsbelopp bör införas. Skattereduktionen skall sedan kvarstå så länge inget uttag görs från kontot. När medlen lyfts, skall det åligga ifrågavarande kreditinstitut att inbetala reduktionen till statsverket. Systemet bör även kunna omfatta sparande i aktiesparfonder. bör det också vara möjligt att införa regler som medger att de sparade medlen utan skattekonsekvenser kan överföras till annat produktivt sparande, såsom direktägda aktier, obligationer, skattkammarväxlar, bostad, eget företag m. m. De på detta sätt överförda sparmedlen skall sedan beskattas vid realiserandet av den produktiva investeringen. Från samhällets synpunkt är det viktigt att genom sparande skapa ett utrymme för investeringar som leder till ökade inkomster och ökad konsumtion . Det finns ett gemensamt intresse för alla att den totala kapitalbildningen i samhället inte blir för låg och därigenom äventyrar den framtida standardutvecklingen. Den andel av hushållens totala inkomster som inte används för konsumtion kallas sparkvot. har denna genomsnittligt varit 3,(se figur2). 1980 och 1981 uppnåddes en jämförelsevis hög sparkvot, nämligen 5,resp. 4,. har sparkvoten sjunkit betänkligt ned till . Denna minskning kan förmodas bero på att människor trots devalvering och momshöjning försökt hålla uppe den privata konsumtionsstandarden. Även hushållens bedömning av inflationsutvecklingen torde ha inverkat menligt på sparbenägenheten. Mot denna bakgrund är det extra viktigt att denna negativa utveckling av sparandet kan brytas. Till en del kommer detta att ske i takt med marginalskattereformens genomförande. Reformen får till följd en ökad försiktighet med nya kreditåtaganden och ett påskyndande av amorteringarna på redan gjorda åtaganden. För de hushåll som har en mycket låg skuldsättning och som genom marginalskattereformen får betydande tillskott till sin disponibla inkomst bör det finnas goda möjligheter till ett ökat sparande. Därutöver skulle ett system med privata investeringskonton säkerligen få stor betydelse för ett ökat privat sparande. Hushållens sparande i procent av disponibel inkomst. Helårsdata (enligt kvartalsräkenskaperna). 1970- »9820,6 1970 1971 1972 1973 1974 1976 1976 1977 1978 1979 1960 1981 1982 1983 1964 Källor: Kor\junkturinstitutel och Den marginalskattereform , och socialdemokraterna enades om 1981 var avsedd att stimulera arbete och dämpa avdragsexpansionen. Socialdemokraterna har tyvärr sedan de kommit i regeringsställning i flera omgångar allvarligt försämrat innehållet i reformen genom ensidiga förändringar. Det gäller inflationsskyddet, skatteskalans utformning och införande av avdragsrätt för fackföreningsavgifter. Vi föreslår att reformens ursprungliga utformning återställs både vad gäller indexskydd och skatteskalor. Skattepolitikens utformning är av stor betydelse för småföretagens utveckling och överlevnad. Småföretagen är starkt påverkade av olika skatteregler inte minst genom de psykologiska effekter som skatter medför. I det lilla företaget där ägaren själv är verksam spelar skatteuttaget en förhållandevis större roll än i ett stort företag med oftast passiva ägare. Därför föreslår vi i en särskild småföretagsmotion bl. a. att förmögenhetsskatten slopas på arbetande kapital, att ett avgiftsfritt bottenbelopp av egenföretagares inkomst införs, att sjukförsäkringsavgifter för små- och egenföretagare sänks och att forskningsavdraget återinförs. Besparingspolitiken har i den politiska debatten i bland ställts emot en rättvis fördelningspolitik. För att leda denna motsatsställning i bevis har man i regel jämfört effekterna av utgiftsnedskärningarna på enskilda hushåll med ett läge där över huvud taget ingenting förändras. Det är naturligtvis helt orealistiskt. Redan på kort sikt kommer uteblivna besparingar att leda till effekter på inflation, räntor m. m., som drabbar hushållen i ungefär samma utsträckning som besparingarna. På skulle en sådan politik fördjupa de ekonomiska problemen och innebära ett direkt hot mot välfärden. Vi vill alltså understryka att besparingspolitiken inte står i strid med en rättvis fördelningspolitik utan i stället är en förutsättning för att en sådan uthålligt skall kunna bedrivas. Av största vikt för fördelningen är inflationstakten och arbetslösheten. Fördelningspolitiken måste därför inriktas på att föra en långsiktig sysselsättningspolitik och på inflationsbekämpning. utvecklades i de dåvarande regeringarna en filosofi för hur det är möjligt att förena fullt samhällsekonomiskt ansvar med omsorg om de grupper som svårast kan värja sig mot nya påfrestningar. I det nödvändiga spararbetet kunde därför varje sparåtgärd riktad mot mera generellt utgående bidrag, kombineras med särskilda insatser för de sämst ställda. Som exempel kan nämnas: o När momsen tillfälligt höjdes, skyddades barnfamiljerna med höjda barnbidrag. o När patientavgifterna inom sjukvården höjdes, infördes ett högriskskydd. o När indexberäkningarna för pensionen ändrades, ökades pensionstillskottet till förmån för de sämst ställda pensionärerna och för de handikappade. o När beslöt i sjukförsäkringen, infördes dels ett tak för hur många karensdagar man kan ha (10 stycken), dels en s. k. fridagsregel, innebärande att även dagar man inte arbetar kan vara karensdagar, vilket är särskilt betydelsefullt för dem som deltidsarbetar. 2 1983184.3 sami. o När statsbidragen till den kommunala barnomsorgen begränsades, gav man kommunerna ökade möjligheter att genom lokala anpassningar undgå att drabba barnfamiljerna med beslutet, o När skatteunderlaget för kommunerna begränsades, byggdes den kommunala skatteutjämningen ut kraftigt till gagn för de fattigaste kommunerna. Denna grundtrygghetsmodell fullföljer nu när vi som vi lägger fram omfattande besparingar kombinerar dem med förstärkningar främst till barnfamiljerna. Detta sker i form av ökat barnbidrag och flerbarnsstöd, en förlängning av vårdnadsersättningen upp till dess barnet nått 18 månaders ålder samt kraftigt höjd skattereduktion för barnfamiljer där bara den ena maken har inkomst och för ensamstående föräldrar. Det gigantiska budgetunderskottet utgör f. n. det allvarligaste hotet mot den svenska ekonomin. Budgetunderskottet ökar inflationsrisken, driver upp räntenivån och minskar utrymmet på kapitalmarknaden för industrins investeringar. Det senaste kan bli ett direkt akut problem om den nuvarande högkonjunkturen leder till att industriinvesteringarna börjar öka. som underskottet i statens budget består ökar ränteutgifterna. Detta innebär att det blir allt svårare att få kontroll över de offentliga finanserna. Inom hotar statens ränteutgifter att ta i anspråk ungefär hälften av statens samlade inkomster. Redan innevarande budgetår överstiger räntekostnaderna klart inkomsterna från hela den statliga inkomstskatten och även momsen. Mot den här bakgrunden är det ett nödvändigt inslag i en realistisk ekonomisk politik att kraftigt minska de offentliga utgifterna. Att använda skattehöjningar för att fylla igen budgetunderskottet är däremot ingen realistisk väg. En sådan politik skulle bara ge negativa resultat för den allmänna ekonomiska utvecklingen. En rejäl begränsning av statsutgifterna kan inte ske utan att statens transfereringar berörs. Dessa utgör av statsutgifterna eller . Besparingarna måste gälla såväl transfereringar till hushållen som till kommunerna och företagen. Målsättningen för en långsiktig budgetpolitik bör vara att statsskulden inte längre ökar i reella tal. För detta krävs att det strukturella underskottet på avvecklas. Det är av stabiliserings- och sysselsättningspolitiska skäl inte möjligt att ta hela summan på en gång. Ett minimum är dock i det nuvarande konjunkturläget att beslut fattas om bestående besparingar räknat på helår på netto (se tabell 4). Därutöver föreslår vi ungefär lika mycket i engångsförstärkningar eller utflyttningar ur statsbudgeten. Totalt innebär det följande: Tabell 4 (miljarder kronor) Kassasaldo - 66 - 81 Underliggande budgetsaldo -82 -92 Bestående besparingar/budgetförstärkningar 1984/85 Helår Kommunsektorn 1 500 3 000 Slopat avdrag för fackföreningsavgift 657 1 315 Karensdagar 2 000 2 000 Effektivare återkrav av bidragsförskott 300 300 Sänkt förvärvsavdrag 400 800 Vissa lokaliseringsbidrag , 264 264 Förseningsavgift för kärnkraftverk 290 290 Höjd avgift för kärnkraftsel 320 320 Avgift för import av vattenkraft 50 50 Diverse energi 400 400 Räntebidrag blir räntelån 750 1 500 Räntestöd () 105 105 Utbildning () 18 18 Förlustansvar för allmännyttan 50 50 Hjälp till värst drabbade företag 65 65 Kommunala vägar 92 92 1984/85 Helår Bidrag till skogsvård 200 200 Avbyråkratisering, samordningseffekter, Minskad räntebelastning 900 1 400 Totalt 11 360 15 618 Sänkta skatter/ökade anslag 1984/85 Helår Förmögenhets-, arv-och gåvoskatt 150 300 Skattereduktion för aktieutdelning 75 150 Fribelopp för egenavgifter 25 50 Slopad förmögenhetsskatt på arbetande kapital ... 50 100 Återinförande av forskningsavdraget 100 200 Barnbidrag och flerbarnsstöd 1 250 1 250 Skattereduktion hemmamake och ensamförälder 225 550 Regionalpolitiska bidrag 67 67 Regionalpolitiska länsanslagen 150 150 Sänkta arbetsgivaravgifter i stödområde A i AC- och Z-län 50 50 Äldrestöd till teko 50 50 SJ:s investeringar 200 200 Enskilda vägar 53 53 Bärighetsupprustning på mindre vägar och broar .. 20 20 Skogsvårdsavgifter slopas 200 200 Handelsgödselavgift slopas 120 120 Totalt 4 452 5 589 Bestående besparingar/budgetförstärkningar 11 360 15 618 Sänkta skatter/ökade anslag 4 452 5 589 Summa 6 908 10 029 Försäljning av statliga företag Inlösen av mindre bostadslån Summa 4 500 8 500 Den kommunala sektorn är den samhällssektor som vuxit klart mest . Trots en gradvis neddragning av den kommunala konsumtionsökningen har den tagit i anspråk mer än hälften av resurstillväxten den senaste tioårsperioden. Till stor del förklaras den ökade kommunala konsumtionen av att kommuner och landsting fått ta över uppgifter från staten. I den nuvarande ekonomiska situationen måste självfallet också kommuner och landsting vara beredda att spara. Detta bör ske genom omprioriteringar, effektiviseringar och bättre hushållning med tillgängliga resurser. Med hänsyn till den kraftiga expansionen bör det rimligen finnas ett gott utrymme för sådana åtgärder. Utan en sådan omprövning sprängs de samhällsekonomiska ramarna. Ytterligare kommunalskattehöjningar är ingen framkomlig väg. Inte minst skulle låginkomsttagare drabbas hårt. Den kommunala sektorn har generellt sett en god likviditet. Prognoserna nu också väsentligt bättre . Enligt vår uppfattning är det mot denna bakgrund möjligt med en minskad finansiell överföring från staten till kommunsektorn på , främst genom ett borttagande av den kommunala beskattningen av juridiska personer. I detta sammanhang bör påpekas att kyrkans speciella ställning måste beaktas vid den av regeringen aviserade översynen av den komriiunala beskattningen av juridiska personer. Med hänsyn till hur ojämnt de specialdestinerade medlen utgår till olika kommuner, vilket visade i sin kommunalekonomiska motion , bör därefter successiv överföring påbörjas från specialdestinerade anslag till skatteutjämningsbidrag. Därigenom skulle den decentraliseringspolitik fullföljas på det kommunalekonomiska området som inleddes genom de väsentliga ökningarna av den kommunala skatteutjämningen . När det gäller marginalskattereformen framförde vi i vår skattemotion (1983/84:245) stark kritik mot de ändringar som den socialdemokratiska regeringen ensidigt vidtagit. Denna kritik kvarstår i hög grad. Vi anser således att de vidtagna förändringarna av reformen är felaktiga från bl. a. följande utgångspunkter: De försvårar avtalsrörelsen. De strider mot skattereformens anda som bl. a. var att stimulera till ökade arbetsinsatser och gynna produktiva satsningar. De riskerar att öka inflationen. Skattereformen överfinansieras med över 800 milj. kr. skatter blir orättvisa genom att en skala tillämpas för löntagare och företagare med kalenderår som bokföringsår medan en annan lägre skala tillämpas för övriga företagare. Från sida står vi fast vid reformen. Vi anser att ursprungsreformen var bra och borde ha genomförts fullt ut. Denna ståndpunkt har också kommit att delas av allt fler sedan regeringen börjat ändra i beslutet. Beslutet om den ändrade skalan och den minskade indexuppräkningen har redan trätt i kraft och är därför inte möjligt att påverka . Däremot bör såväl skala som index återställas med verkan fr. o. m. Det är enligt vår uppfattning mycket väsentligt att det uppställda målet med reformen kan uppnås i full utsträckning. Detta mål innebär att , vid antagande om kommunalskatt, av alla heltidsarbetande och av samtliga skattskyldiga skall ha en marginalskatt om högst . Med den inflationsutveckling som vi fått på grund av devalveringen och den lättsinnigt förda ekonomiska politiken är det osäkert om ens den i reformen fastslagna indexuppräkningen är tillräcklig. I än mindre grad är det tillräckligt med den starkt begränsade uppräkning som fattade beslut om , Vi anser att basenheten måste fastställas till . vilket ingick i det ursprungliga beslutet. Även finansieringsfrågan får prövas i ett senare sammanhang. Med det korta perspektiv och med den ryckighet som regeringen bedriver den ekonomiska politiken, går det inte att f. n. avgöra på vilket sätt finansieringen bör ske. Det införda avdraget för fackföreningsavgift står helt i strid med allmänna skatterättsliga principer och bör därför avskaffas fr. o. m. . Genom det införda avdraget och systemet med kollektivanslutning, har indirekt införts ett avdrag för medlemsavgifter till det socialdemokratiska partiet. I sammanhanget kan det emellertid finnas anledning att göra en översyn av reglerna för arbetsgivares avdragsrätt för medlemsavgifter till arbetsgivarorganisation. Den socialdemokratiska regeringen har sedan regeringstillträdet drastiskt försämrat villkoren för sparande i produktiva verksamheter. Genom att det inte är möjligt att beskatta sparande i guld, diamanter, frimärken m. m. och på grund av de återkommande höjningarna på produktiva satsningar uppkommer samhällsekonomiskt skadliga snedvridningseffekter. Enligt vår uppfattning måste kapitalbeskattningen mildras. gällande skattesatser bör åter bli gällande när det gäller såväl arvs-, gåvosom förmögenhetsbeskattningen. Detta innebär också att den s. k. engångshöjningen av förmögenhetsskatten inte får tas ut . Utöver dessa åtgärder bör också skattereduktion för aktieutdelning på av utdelningar . Regeringen aviserade i proposition 1983/84:40 att en statlig fastighetsskatt skall införas fr. o. m. . Föredraganden räknar med att skatteuttaget bör vara 1,på taxeringsvärdet med den modifieringen att för småhus avgiften begränsas till att utgå på en tredjedel av taxeringsvärdet.