mot · G702736 · 1984-01-20 00:00:00 — Grundlagsskyddad egendomsrätt, m. m. Av ålder har svensk rätt innehållit bestämmelser, som syftat till att skydda den enskilde mot godtycke och övergrepp från myndigheternas sida. Den berömda § 16 regeringsform, som länge utgjorde svenska folkets rättighetskatalog, hade sitt ursprung i konungabalken i landslag och 1700-talets regeringsformer. I den nya grundlagen infördes till en början blott ett provisoriskt rättighetskapitel, som dock sedermera har förstärkts, så att den svenska regeringsformen beträffande grundlagsskyddet av fri- och rättigheter har kommit något bättre i samklang med andra västerländska författningar. De tre klassiska fri- och rättigheterna egendomsrätten, näringsfriheten och yrkesfriheten som alla avser skydd för den enskilde på det ekonomiska området, har dock i endast ett bristfälligt grundlagsskydd eller också inget skydd alls. Egendomsrätten finns inskriven i RF, 2 kap. 18 §, men endast relativt svagt och negativt. Stadgandet avser endast att tillförsäkra medborgaren ersättning för förlust till följd av expropriation. Näringsfriheten och yrkesfriheten omnämns över huvud taget inte. Såväl sakkunnigebetänkande rörande RF § 16, den Tingstenska utredningen, som författningsutredningen (SOU 1963:16) föreslog, att grundlagsbestämmelser skulle införas, som skyddade egendomen samt närings- och yrkesfriheten. Intresset för den enskildes fri- och rättigheter har dock varit mindre utvecklat hos en majoritet av . Positiva förslag till ändringar har endast förts fram motionsvägen men utan resultat. I två motioner till förra årets riksdag (1982/83:83) av m. fl.l (m) och (1982/83:1130) av EricHägelmark m. fl. (fp, c, m) hemställdes om utredning och förslag till grundlagsskyddad egendomsrätt samt närings- och yrkesfrihet. I KU avstyrkte majoriteten förslagen, medan samtliga borgerliga ledamöter reserverade sig till förmån för förslagen. socialistiska majoritet följde utskottsmajoriteten. Behovet av grundlagsskydd på de tre områdena har blivit allt större i takt med den kraftiga ansvällningen av lagar och regler, som under kraftigt har beskurit den enskildes rörelsefrihet. Det har blivit allt svårare för den enskilde att hävda sin rätt mot övermäktiga kollektivistiska krafter. I stället för att utgöra ett värn för den enskilde har politiska organ och mynidgheter alltmer kommit att uppfattas som ett hot. Den enskilda människan har i ökad omfattning fått en känsla av maktlöshet. Nödvändigheten av grundlagsskyddad egendomsrätt har accentuerats . Fondsocialismens genomförande innebär konfiskato riska åtgärder av ett slag, som är främmande för västerländsk rättsuppfattning. fällande domar gentemot svenska staten i ett expropriationsmål har väckt stor uppmärksamhet i hela . Ansvällningen av svenska överklaganden hos över vad som uppfattas som politiska övergrepp eller myndigheters övergrepp gentemot enskilda medborgare är ett uttryck för den bristande rättssäkerheten i . Det är inte acceptabelt, att svenska medborgare inte skall ha tillräckligt stöd i svensk lagstiftning för sina fri- och rättigheter utan tvingas att åberopa angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Det är ett underbetyg åt det svenska rättssamhället. Det enda, som finns stadgat i våra grundlagar om skydd för egendomsrätten, återfinnes i 2 kap. 18§, RF, där det heter: Varje medborgare, vilkens egendom tages i anspråk genom expropriation eller annat sådant förfogande skall vara tillförsäkrad ersättning för förlusten enligt grunder som bestämmes i lag. Detta är ett minimistadgande men inget positivt erkännande av egendomsrätten. Det lever inte ens upp till lydelsen i artikel 1 i första tilläggsprotokollet till , som ratificerats av . Denna lyder: fysisk eller juridisk persons rätt till sin egendom skall lämnas okränkt. Ingen må berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar, som angivas i lag och av folkrättens allmänna grundsatser. Vi har i en tidigare motion, 1982/83:413, visat hur de västerländska författningarna vanligtvis innehåller ett särskilt skydd för egendomsrätten. Sätten att grundlagsskydda egendomsrätten kan variera. I kräver onormala inskränkningar, som t. ex. soscialisering, att beslut fattas genom grundlagsstiftning. I stadgas full ersättning vid expropriation. Ett sådant beslut kan också underkastas en beslutande folkomröstning, om så krävs av en tredjedel av ledamöter. Vi angav som en tänkbar utväg i den angivna motionen, att i RF 18 § skulle införas ett stadgande med en ordalydelse, som överensstämmer med den danska grundlagens: Egendomsrätten är okränkbar. För att inte bestämmelsen enbart skulle bli ett programstadgande föreslogs också, att begränsningar enbart skulle få ske i enlighet med vad som stadgas i RF, 2 kap. , 12 §, 3 st.: Förslag till lag som avses i första stycket eller till lag om ändring eller upphävande av sådan lag skall, om det ej förkastas av , på yrkande av lägst tio av dess ledamöter vila från det att det första utskottsyttrandet över förslaget anmäldes i kammare. Utan hinder härav kan antaga förslaget, om minst fem sjättedelar av de röstande förenar sig om beslutet. Ett starkare skydd utgör givetvis krav på grundlagsstiftning av finländsk modell. Andra varianter kan vara bestämmelser om att beslut om inskränkningar skall fattas med kvalificerad majoritet av eller om rätt för en minoritet i att få beslutet underställt en folkomröstning. Bestämmelser av detta slag hindrar inte inskränkningar i egendomsrätten, men de leder till krav på samförstånd mellan olika politiska meningsinriktningar i en ökad omfattning. Redan detta borde i sig vara positivt för den anda, som bör gälla för en demokratisk grundlag. Rätten att driva näring och att fritt välja yrke har hållits för något självklart och har följaktligen också haft sin givna plats i de avsnitt, som ger ett grundlagsskydd. Både den Tingstenska utredningen och författningsutredningen ansåg, att det borde skrivas in i grundlagen, att svenska medborgare ägde att i riket driva näring och utöva yrke, såvitt annat inte var särskilt stadgat. Som visats i motion 1982/83:413 är närings- och yrkesfriheten också grundlagsskyddad i västerländska författningar. Självfallet måste vissa undantag göras från huvudregeln. Men genomgående har det ansetts självklart att närings- och yrkesfriheten är av så grundläggande karaktär, att ett grundlagsskydd är naturligt. I har införts regler, som inskränker etableringsfriheten, och hot har kommit att riktas mot nya områden. Många hyser oro för framtiden. Möjligheten att kunna få ett arbete är för många det kanske väsentligaste. Det gäller därför att det allmänna inte lägger några hinder i vägen för den som vill arbeta och ej heller för den som genom att driva ett företag ger möjligheter för människor att få ett arbete. Det finns inga rimliga skäl att inte i liksom i andra västerländska stater införa bestämmelser, som ger ett grundlagsskydd för näringsfriheten och yrkesfriheten. förslag till formulering borde utan vidare kunna godtas, nämligen: Svensk medborgare äger i riket driva näring och utöva yrke, såvitt ej annat är särskilt stadgat. (SOU 1963:16, s.62, 2 kap. 5 §). Många människor upplever det som en stor brist i vår grundlag, att den inte ger samma skydd som andra författningar för egendomsrätten samt näringsoch yrkesfriheten. Det är klassiska fri- och rättigheter, som bör åtnjuta varje tänkbart skydd i en västerländsk demokrati. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till grundlagsskyddad egendomsrätt samt närings- och yrkesfrihet i enlighet med vad som i motionen anförts. HANS NYHAGE (m) () () () ()