mot · G7022623 · 1984-03-20 00:00:00 — Motion 1983/84 2623-2633 m. fl. Forskning (prop. 1983/84:107) I den följande motionen kommer vi att ta upp de mer övergripande frågorna om forskningens inriktning, fördelningen av forskningsresurser, förhållandet mellan olika samhälleliga institutioner med intresse i forskning m. m. I andra motioner behandlar vi de specifika frågor som tas upp i de olika bilagorna till propositionen. Den statsfinansiella situationen i är ansträngd. Med denna mening, som har blivit standardfras, inleds propositionen om forskning. Därmed anser man sig återigen på ett tillfredsställande sätt ha motiverat en i grunden reaktionär politik. Samma skäl har regeringarna, oavsett politisk färg, anfört när man dragit bort resurser från skolområdet, när man nedrustat det sociala trygghetssystemet, när man vägrat genomföra reformer som är nödvändiga för att ge människor grundläggande rättigheter och garantera ett anständigt liv. har man vägrat och vägrar alltjämt att se, att medan folkflertalet får bära allt tyngre bördor, så berikar sig fåtalet på ett sätt som saknar motstycke sedan gulaschbaronernas tid. Enligt regeringens uppfattning är det nödvändigt med en långsiktig förstärkning av industriella och tekniska kunskapsbas. Detta är inte svårt att hålla med om, särskilt inte som regeringens påpekande att vi kommer att lägga grunden till en kvalitativt ny industriell utveckling med all sannolikhet är riktigt. Det kan till och med hävdas att den grunden redan har börjat läggas. Men den fråga som i detta perspektiv måste ställas och som regeringen inte ställer sig är vilka intressen skall styra denna utveckling? Vilka alternativa vägar finns? Man utgår från att huvudfrågan, som alla andra intressen måste underordna sig, är att slå vakt om och utveckla industrins internationella konkurrenskraft. Vidare att detta måste ske utifrån de förutsättningar som gäller för en privatägd industri, där vinstmotivet är den alltid avgörande drivkraften. Från dessa utgångspunkter begär man att arbetare och lägre tjänstemän genom stora uppoffringar skall stödja en utveckling som för deras del innebär accelererad arbetslöshet och utslagning och ett successivt undergrävande av deras ställning i produktionsprocessen och därmed i samhället som helhet, eftersom de arbetandes relativa makt i samhället vilar på deras ställning i produktionen. Redan nu kontrollerar den privata industrin mycket betydande delar av den samlade forskningen. Den totala satsningen på forskning i uppskattas till ca , varav staten svarar för hälften. 1 1983/84. Nr 2623 - 2633 statliga medlen kanaliseras en avsevärd del till företagens forskning, antingen direkt eller som stöd till företagsanpassad forskning inom högskolan. I propositionen pläderar regeringen för en ytterligare sammanvävning av näringsliv och högskola. Statens roll i forskningspolitiken När frågan om styrning av och ansvar för forskningspolitiken diskuteras blandar man ofta samman två saker. För det första vilket inflytande forskarna skall ha och vilket inflytande det övriga samhället skall ha. För det andra hur beslutsstrukturen skall se ut, om man eftersträvar en demokratisk eller auktoritär struktur. Den första frågan gäller hur forskningens frihet skall kunna förenas med samhällets krav på insyn och styrmöjligheter. 1 den diskussionen kan två ytterligheter urskiljas. Å ena sidan det synsätt i vilket forskningen ses som något positivt i sig, oberoende av samhället som helhet. Vetenskapen, eller åtminstone god vetenskap, anses vara en objektiv företeelse genom vilken den sanna kunskapen nås och som inte får störas av subjektiva partsintressen. Forskningen bör, enligt detta synsätt, ges en särskild ställning i samhället, fri från inflytande och styrning utifrån. Den andra ytterligheten innebär att forskningen ses som ett medel att uppnå vissa samhällsmål. Konsekvensen av detta blir att andra grupper än forskarna skall ha ett mycket långtgående inflytande över forskningen. Båda dessa ytterligheter hävdas ofta på ett sådant sätt att de leder till en odemokratisk beslutsorganisation. I den förra innebär det att man vill se professorsstyrd forskning. 1 den senare att inflytelserika människor ute i samhället får ett mycket stort inflytande över forskningen. Ett mer fruktbart sätt att behandla frågan om styrning och ansvar är att betrakta problemen var för sig. Vilka forskningsområden som skall prioriteras, med vilka medel prioriteringen skall ske, vem som skall prioritera och hur resultaten skall användas anser vi vara politiska frågor som måste ställas under samhällets kontroll. Prioriteringen mellan olika forskningsområden och användandet av forskningsresultaten styrs av politiska mål och värderingar. Beslut i dessa frågor bör därför tas av demokratiskt valda församlingar med politiskt ansvar. Det är beklagligt att regeringen i propositionen vill avhända sig dessa möjligheter, och överlämna beslutanderätten i frågor som är i djupaste mening politiska till privatkapitalet. Hur de vetenskapliga problemen skall formuleras, vilken metod som skall användas och hur resultaten skall presenteras måste avgöras av forskarna själva. Forskarnas rätt att fritt välja vetenskaplig metod och att utan hinder publicera resultaten, vilka dessa än blir, är en förutsättning för att forskningen skall kunna fylla sin samhällskritiska funktion. Detta innebär emellertid inte att vetenskapen som sådan är objektiv, fri från subjektiva värderingar. All forskning är subjektiv i den meningen att den inte står över klasserna i samhället. Ett forskningsprojekts utgångspunkter, förutsättningar och syfte måste alltid klart redovisas och höga krav ställas på vetenskaplig saklighet. En fri och öppen vetenskaplig diskussion och en ständig prövning av vedertagna sanningar är nödvändig för att upprätthålla dessa krav. Detta kräver en demokratisk organisation av forskningsarbetet. De flesta institutioner i som bedriver forskningsverksamhet är hierarkiskt uppbyggda. En professur är grunden för institutionen. Statens styrning av institutionerna sker bl. a. genom inrättande av professurer. Institutionens inriktning knyts därmed till professorn och kan förändras först när en ny tillsätts. Ofta använder man sig av mycket detaljerade beskrivningar av professuren. Resultatet blir en mycket stel organisation. Detta system är inte odemokratiskt, det har också skadliga effekter på forskningen. Genom att en enskild person har en mycket dominerande ställning hindras vetenskaplig utveckling. Andra problemområden och teorier än de som har professorns stöd har svårt att komma fram. Forskningen kommer därigenom lätt att omfatta ett mycket snävt område och de nödvändiga brytningarna och diskussionerna mellan olika teorier och skolbildningar hämmas. Inställsamhet och anpasslighet premieras. Därför bör de forskningsutförande institutionerna omorganiseras så att ingen enskild person har en dominerande position. 1 stället bör institutionen ledas av ett forskarlag, där alla är likställda. Forskare i beslutsfattande organ bör väljas demokratiskt och inte vara självskrivna. Den teoretiska pluralismen måste skyndas och nytänkande premieras. Statens styrning av institutionerna skall inte heller kopplas till någon speciell tjänst eller person. I stället bör styrningen ske genom att de på institutionen verksamma forskarna ges ett gemensamt ansvar för den forskning som skall bedrivas. Sektorsprincipen inom forskningen, som innebär att varje samhällssektor svarar för uppbyggnaden av såväl kort- som långsiktigt kunskapsuppbyggande inom sin sektor, har, som man påpekar i propositionen, inneburit betydande problem. Man anför att det långsiktiga kunskapsinhämtandet har blivit lidande och dessutom att en del av sektorsforskningen närmast har haft karaktären av utredningsarbete. Andra problem kan tilläggas. 1 den mån myndigheter och utredningar lagt forskningsuppdrag inom högskolan, har forskarens frihet att själv välja metoder liksom skyldigheten att publicera även obekväma resultat inte alltid respekterats. Det har förekommit att man ingripit i själva forskningsarbetet och försökt styra detta genom anslagsgivningen, vilket ganska lätt har låtit sig göras genom det korta budgetperioderna. Man har inte alltför ofta från myndigheternas 1* 1983/84. sida visat någon större förståelse för det teoretiska arbete sorn bör vara en förutsättning för allt seriöst vetenskapligt arbete. Ett särskilt problem utgör den forskning som bedrivs inom eller vid institutioner direkt underställda departement och verk och där någon motsvarande forskning inte bedrivs inom högskolan. Det går inte att bortse från möjligheten att det inom statsapparaten finns intresse av att undvika vissa problemställningar och vissa resultat. I den hierakiska struktur som dessa institutioner utgör och där en förutsättning för avancemang ofta är att behaga överordnade, finns det heller ingen garanti för att dessa överordnade besjälas av något djupare engagemang för sanningssökande och inte heller att de besitter djupare insikter om forskningens villkor. Man bör därför överväga möjligheterna att inom högskolan bygga upp oberoende forskningsenheter som kan fungera som korrektiv gentemot främst departements- och verksforskningen. Kvalitet i forskning och utvecklingsarbete Det sägs i propositionen att Forskning som utförs med vetenskapligt högtstående metoder har alltid ett värde.. Detta är knappast sant även om det är en ganska vanlig uppfattning. Om man däremot säger att för att forskning skall ha ett värde fordras det att den utförs med vetenskapligt högtstående metoder, så närmar man sig sanningen. Det har utförts åtskilligt forskningsarbete som trots att det uppfyllt högt ställda krav på metod, ändå inte tillfört något eftersom problemställningarna har varit alltför banala och metoderna alltför konventionella. Härigenom har förmodligen tusentals manår av intensivt arbete varit furspilld möda. Till en del sammanhänger detta problem med de tendenser till petrifiering inom den akademiska världen som vi redan har berört. Vad vi här talar om är censur och självcensur bland forskare. Man tillhålls av sin professor eller föredrar själv att välja en mindre provocerande problemställning, än den som kanske skulle ha varit relevant för att föra kunskapen på området framåt. Vi avser således inte den situation som alla forskare hamnar i och som innebär att man får sin problemställning vederlagd under forskningsarbetet. Ett sådant resultat kan vara lika värdefullt som att få problemställningen bekräftad. Det är ett samhällsintresse att gynna forskning som bryter gamla ramar och tillför nya kunskaper och nya perspektiv på verkligheten. Riktlinjerna från statens sida bör därför vara utformade så att sådan forskning också bedrivs. Låt vara att det leder till ett större antal misslyckanden. Hellre ingen forskning alls än dålig forskning, säger man i propositionen. Vi vill tillägga: Hellre ett misslyckat forskningsprojekt då och då, än att aldrig pröva nya idéer. I propositionen konstaterar man att situationen när det gäller forskarutbildningen under en lång följd av år har varit nedslående. Inom en rad områden har strömmen av högt utbildade personer med forskarkompetens avtagit kraftigt. Medelåldern bland forskarstuderande ökar kraftigt liksom den genomsnittliga studietiden för dem som avlagt doktorsexamen. Skälen till dessa förhållanden är flera, men de ekonomiska villkoren och de framtida arbetsmöjligheterna är av allt att döma avgörande. Vissa fakulteter har fått vidkännas kraftigt vikande studerandetillströmning, eftersom ämnena inte längre betraktas som matnyttiga. Studenternas ekonomiska villkor gör att det för dem gäller att så fort som möjligt ta sig igenom högskolan och få ett jobb. Man har inte att enbart på grund av vetgirighet och kunskapstörst ägna tid åt ett ämne. De forskarstuderandes ekonomiska situation å andra sidan gör dem beroende av att kombinera studierna med undervisning för att få pengarna att räcka till. Detta för med sig minst två konsekvenser, dels att man drar sig för att ge sig på forskarutbildning inom ett ämnesområde där möjligheterna till undervisning är få på grund av vikande studerandeunderlag och dels att studietiden förlängs. Visserligen är det önskvärt att de forskarstuderande deltar i undervisning, men detta är också tidskrävande och leder till att studietiden förlängs. Det finns också ämnesområden där möjligheterna till arbete efter avslutad forskarutbildning är ytterst små utanför högskolefakulteterna. Med vikande studentunderlag blir det inga nya tjänster och därför utarmas dessa ämnen på såväl lärår- som forskarkapacitet. Det har främst varit de humanistiska fakulteterna som har drabbats av dessa problem. Detta borde i propositionen ha behandlats på ett helt annat sätt än vad som sker. Vi återkommer till detta. När det gäller forskarrekryteringen är det en fråga som över huvud taget inte berörs i propositionen och det är frågan om från vilka samhällsklasser forskarna kommer. Det är alltjämt ett beklagligt faktum att ju längre upp man kommer inom utbildningssystemet, desto påtagligare blir den borgerliga dominansen och desto sällsyntare blir det med människor som kommer ur arbetarklassen och lägre tjänstemannaskikt. Detta är en rättvisefråga och på det sättet har vi i olika sammanhang behandlat det vi brukar benämna social snedrekrytering. Vi vill emellertid också påstå att det är en forskningspolitisk fråga i begreppets djupaste mening. Forskning är ingen neutral, i meningen ovanför klasserna stående, verksamhet. Forskaren ställs i sitt arbete ständigt inför valsituationer, där erfarenheter och värderingar spelar in. Det gäller val av problemområde, det gäller vad inom problemområdet som forskaren uppfattar som intressant, det gäller definition av forskningsobjekt, det gäller också val av metod, värdering av resultat, presentation av resultat och sist men inte minst i vems intresse forskaren uppfattar sig arbeta. I propositionen tar man upp frågan om särskilda åtgärder för att förbättra kvinnliga forskarstuderandes och forskares situation. Detta är bra. Men det är också nödvändigt att ta upp frågan om den klassmässiga jämställdheten. Det fordras särskilda riktade åtgärder för att öka rekryteringen av forskarstuderande och forskare från arbetarklassen och de lägre tjänstemannaskikten. Samverkan mellan näringslivet och statlig forskningsverksamhet Från vpk:s sida tar vi avstånd från det lättfärdiga sätt på vilket regeringen behandlar frågan om samverkan mellan näringslivet och den statliga forskningsverksamheten, särskilt vad gäller högskolan. har näringslivet ett orimligt inflytande över forskningsverksamheten i landet. Om möjligheterna till företagsinflytande över forskningen vidgas på det sätt som regeringen förutskickar i propositionen, så är det i stort sett poänglöst att behandlar frågan om forskningspolitiken i annat avseende än rent anslagsgivande. Man går t. o. m. så långt från regeringens sida att man deklarerar att man avser inleda överläggningar med företrädare för näringslivet när det gäller den grundläggande forskningen och den därmed sammanhängande forskarutbildningen. Man säger att samarbetet framför allt skall avse teknisk, naturvetenskaplig och medicinsk grundforskning. Man utesluter emellertid inte andra områden där näringslivet kan tänkas ha intressen. Något provokativa frågeställningar inställer sig osökt. Skall i fortsättningen bestämma inriktningen av den ekonomiska forskningen? sköta det pedagogiska utvecklingsarbetet inom förskolan? Skall lägga beslag på litteraturforskningen? Skall producenterna av psykofarmaca ha hand om den sociala forskningen? De är säkert intresserade. Regeringens förhållningssätt till näringslivets inflytande över forskningen är anmärkningsvärt. Forskningen är ett samhällsintresse som i olika avseende påverkar levnadsvillkoren för hela befolkningen. Näringslivets intresse är att tjäna pengar och det är långt ifrån säkert att detta sammanfaller med de intressen som befolkningen i övrigt har. Tvärtom kan vi utifrån de senare årens utveckling konstatera att folkflertalets vitala behov av systematiskt åsidosätts vid företagens jakt efter allt högre vinster. Människor ställs utan arbete, utsätts för grava hälsorisker, får se sin ekonomi och sociala trygghet undergrävda osv. Enligt vår uppfattning måste staten ta på sig ansvaret för att bygga upp och upprätthålla en kvantitativt och kvalitativt hög forskningspotential inom högskolan. Ingen sammanblandning bör ske mellan högskolans forskning och privatekonomiska intressen. Det bör vara oförenligt med att inneha och upprätthålla en forskartjänst inom högskolan att arbeta för det privata näringslivet. 1 den mån uppdragsforskning därmed förs framåt och är av allmänt intresse. Forskningen inom högskolan måste i samhällets intresse utgöra ett korrektiv i förhållande till den forskning som bedrivs av näringslivet. Fram till har inriktningen på teknisk och naturvetenskaplig forskning i så gott som uteslutande bestämts av den svenska industrins behov av att utveckla nya konkurrenskraftiga produkter och produktionstekniker. Områden som den allmänna miljön, arbetsmiljö, energifrågor, demokratiska beslutsformer i näringsliv och offentlig sektor, kvinnornas ställning och villkor i samhället, invandrarns situation osv. frågor som rör folkflertalets levnadsförhållanden och möjligheter till inflytande har eftersatts kraftigt. I prioriteringen mellan olika forskningsområden uttrycks och förstärks de värderingar och mål som präglar samhällsutvecklingen. En förändring av forskningens inriktning kräver en demokratisering av forskningsorganisationen och att forskningspolitiken, på det sätt vi ovan anfört, ställs under offentlig styrning. Vpk har i sak inget emot den prioritering av forskningsområden och -inriktning som anges i propositionen. Däremot har vi vissa tillägg och synpunkter på hur prioriteringen i praktiken föreslås genomförd. Det senare tar vi upp i särskilda motioner. Följande bör enligt vår mening tillföras de prioriterade områdena: Forskning kring orsaker till krig, freds- och konfliktforskning och forskning kring andra former av försvar av den nationella självständigheten och oberoendet än det militära försvaret. Den rent militära forskningen bör kraftigt reduceras. Åtgärder för att förändra näringslivets forskning i riktning mot att utveckla produkter för att tillgodose folkflertalets behov. Forskning för att finna former för arbetarnas inflytande över produktionsprocessen och konsumenternas inflytande över vad som produceras. Utveckling av former för löntagarstyrda företag och planerad ekonomi. Forskning för att förändra arbetslivets organisation, skapa meningsfulla arbeten åt alla och bryta de diskriminerande sociala och könsmässiga mönster, som präglar såväl arbetslivet som samhället i övrigt. Ett område som regeringen säger sig prioritera, men där satsningen som föreslås är så blygsam att den närmast måste betecknas som försumbar är det humanistiskt vetenskapliga området. Det kan förmodas att det bl. a. är för att försvara denna återhållsamhet som inledningsfrasen om den statsfinansiella situationen finns med. De humanistiska vetenskaperna är satta på undantag. Det vöre kanske att gå för långt att jämföra med det medeltidens mörker som kyrkan lyckades lägga över vetenskaperna, men behovet av en renässans är uppenbart. Humanistiska fakulteter med lång och betydande historia hotas på sina håll av att tvingas upphöra med sin verksamhet. Det finns fakulteter där de enda kvarvarande är en professor, en assistent och ett kontorsbiträde. Enligt vår uppfattning kan man inte bara låta utvecklingen ha sin gång. Man måste ställa sig frågorna om vilka konsekvenser denna situation kan tänkas få. Månglarna har tagit över och det humanistiska vetandet har ingen marknad om det är direkt användbart för att gynna dessa månglares intressen. Teknisk och naturvetenskaplig forskning dominerar och kommer att ha avgörande betydelse för samhällets utveckling på såväl kort som lång sikt. Människors liv och verklighet kommer, om inte bestämda insatser görs, att präglas av forskningsresultat och beslut som över huvud taget inte räknar med dessa människors existens. Till samhällets styråtgärder bör därför höra att ge de humanistiska vetenskaperna en betydelsefull roll inom det tekniska och naturvetenskapliga forskningsgrenarna. Under hänvisning till det anförda föreslås att med ändring i proposition 1983/84:107 i berörda delar beslutar anta de i motionen förordade riktlinjerna för forskningspolitiken. (vpk) . (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)