ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G702737 · 1984-01-19 00:00:00 — Socknarna har funnits i vårt land . De har alltså lika lång tradition som vårt svenska samhälle över huvud taget. Socknarna utgör de sista resterna av en mycket decentraliserad och statlig verksamhet på landsbygden. Den kyrkliga indelningen i församlingar följer på landsbygden i huvudsak de gamla sockengränserna. Socknen är av ålder benämnigen på ett område där människorna sökte sig till samma kyrka. Men socken och sockenbegreppet hotas av olika administrativa och andra åtgärder. Fastighetsbeteckningsreformen 1974 innebar att socknen inte längre skall vara fastighetsregisterområde. Kritikerna har energiskt- men utan framgång - framhållit fördelarna med att behålla socken som registerområde av bl. a. kulturhistoriska skäl och på grund av de bättre möjligheterna att lokalisera fastigheterna. Ett ytterligare hot mot socknen och sockenbegreppet kan kyrkokommittés arbete komma att leda till. Enligt sina direktiv skall nämligen kommittén försöka finna lämpliga former för att bilda ekonomiskt och befolkningsmässigt bärkraftiga enheter, som skall utgöra underlag för en differentierad och målinriktad kyrklig verksamhet på lokalplanet. Om dessa direktiv följs strikt och vissa av utredningens överväganden i betänkandet (SOU 1983:55) Församlingen genomförs kommer det att innebära stor risk för att många små församlingar på landsbygden förlorar sin nuvarande betydelse. Det skulle enligt vår uppfattning innebära ett stort och mycket beklagligt steg mot en upplösning av sockenbegreppet i stora delar av landet. Vi bör se församlingarna och församlingsarbetet som delar av samhället med stor betydelse för en bygds kulturella och sociala utveckling. Enligt vår uppfattning är det väsentligt att bevara socknen som ett levande begrepp och som en naturlig grund för mänsklig gemenskap. Det är även viktigt att bevara sockennamnen för framtiden. Med hänsyn till de risker som förligger, särskilt på grund av utredningsarbetet om de kyrkliga strukturfrågorna på lokalplanet, bör , enligt vår mening, i ett tillkännagivande till regeringen slå fast vikten av att bevara sockennamnen och socknen som begrepp. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om vikten av att slå vakt om socknen som begrepp och att bevara sockennamnen för framtiden.
mot · G702739 · 1984-01-19 00:00:00 — 1983/84:739 m. fl. Förläggningen av sammanträden i statlig regi Vid vårriksdagens första dag överlämnar finansministern till årets budgetproposition. pågår i liksom bland övriga berörda ett intensivt arbete. Partipresidier, partigrupper, kommittéer, enskilda riksdagsmän skall utarbeta sin motioner. Uppvaktningar äger rum, överläggningar med representanter för myndigheter, organisationer och enskilda speier en viktig roll i riksdagsmännens arbete . Trots detta förekommer det i icke obetydlig omfattning, att sammanträden i statlig regi, t. ex. med statliga utredningar eller styrelser, äger rum - utan att de är föranledda av den allmänna motionstiden. Härigenom minskar såväl effektiviteten i arbetet som riksdagsmännens möjligheter till kontakt med organisationer och enskilda. Naturligtvis kan kollisioner ej alltid undvikas. Detta bör dock höra till undantagen. Sammanträden i statlig regi bör som regel kunna förläggas till annan tid än dessa . Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om sammanträden i statlig regi under allmänna motionstiden. HANS NYHAGE (m) ()
mot · G702741 · 1984-01-20 00:00:00 — och information om arbete Sedan enkammarriksdagen infördes har massmedias bevakning av intensifierats, vilket underlättats av TV:s fasta installation i plenisalen. Allmänheten får härigenom intrycket att riksdagsarbetet huvudsakligen sker i plenisalen. Det ligger då nära till hands att de tomma bänkarna förmedlar budskapet att ledamöterna inte är intresserade av sitt arbete. I själva verket är debatterna i plenisalen att se som en redogörelse för olika ställningstaganden och en möjlighet för alla ledamöter att säga sin åsikt i frågorna oberoende av vilket utskott man arbetar i. De allra flesta och framför allt de viktiga besluten fattas i praktiken före debatten och har stadfästs i de olika alternativen i utskottens betänkanden, där majoritetsalternativet kommer att utgöra beslutstext och minoritetsalternativen blir reservationer. Vi försöker förklara detta, men bilden av den tomma plenisalen talar mer övertygande än ord. Vid återflyttningen till har ledamötena och partikanslierna installerat sig i gamla kanslihuset. Plenisalen finns i gamla , och huvuddelen av gamla disponeras av utskotten. Det är alltså nu i gamla som besluten till stor del förbereds och i praktiken fattas. Gamla första och andra kamrarna finns kvar i så gott som ursprungligt skick. Förutsättningarna är alltså goda för att inbjuda massmedia att följa delar av utskottens arbete och därmed åskådliggöra mer av ledamöternas sätt att arbeta. Utskotten lyssnar ofta på olika experter och personer som berörs av de beslut som skall fattas. Folk kallas till utfrågningar och ber ibland att få företräde inför utskottet. Utskottens överläggningar och ställningstaganden är alltid slutna och praxis har utvecklats så att inte heller utfrågningarna är offentliga. Det finns inga formella hinder för utskotten att öppna utfrågningarna för offentligheten. Det borde vara av intresse att veta vilka beslutsunderlag utskotten skaffar sig och genom offentlig debatt ha möjlighet att komplettera dessa. Även om en del information också i fortsättningen bör vara förtrolig, borde många utskottsförhör kunna hållas öppna i första eller andra kammaren. Mot bakgrund av det anförda hemställs att rekommenderar utskotten att ordna offentliga utfrågningar i gamla första och andra kamrarna när så bedöms lämpligt.
mot · G702742 · 1984-01-20 00:00:00 — En lag bör stiftas som innebär att videofilmer som skall säljas eller hyras ut måste förhandsgranskas. Förekomsten av videofilmer har ökat mycket kraftigt. finns till synes ett okontrollerbart utbud att tillgå. Barn och ungdomar är den största konsumentgruppen. Många filmer innehåller grova inslag av sadism, våldsporr och andra förråande handlingar där barn som ser dessa filmer kan ta allvarlig skada. Åtkomsten av filmer med våldsinslag är lätt trots att det satts en lägsta åldersgräns vid för att få förvärva eller låna videofilm. Föräldrarna har således svårt att kontrollera vad barnen ser och inte ser av det videoutbud som finns. Det innebär att barn ser filmer med ovan nämnda grova inslag utan vuxna och föräldrars närvaro, vilket gör att de kan ta än allvarligare skada. Föräldrar bör ha rätt att ställa krav på samhället när det gäller att möta kulturföreteelser som bryter med de kulturpolitiska värderingarna om solidaritet, omtanke och medmänsklighet och som den enskilde föräldern inte har makt och möjlighet att ställa upp emot. Producenter och distributörer inom film och video har ett givet samhällsansvar i sitt sätt att verka, och samhället har rätt att ställa krav på dessa mediaproducenter. Ett sådant krav är inte orimligt, dels med tanke på det stora inflytande på attityder och värderingar som medierna har, dels med tanke på de kulturpolitiska principer som en enig riksdag beslutat bör gälla för filmer och kulturlivet i övrigt. Är dessa krav inte tillräckliga eller möts inte dessa krav från samhället med tillräckligt socialt ansvar från enskilda distributörer eller producenter måste samhället gå vidare för att motsvara de enskilda människornas, i detta fall främst föräldrarnas, krav på samhället. En lagstiftning som reglerar utbudets innehåll till barn och ungdomar måste då tillgripas. Det är logiskt mot bakgrund av vad som gäller på filmens område för övrigt . Videofilmerna bör i det sammanhanget jämställas med biograffilmen, och samma regler för censur bör gälla. Då andra åtgärder inte synes haft avsedd effekt bör nu samhället pröva möjligheten med förhandsgranskning av all film som skall visas för barn och ungdomar. Syftet måste vara att få bort sådana inslag i filmerna där barn och ungdomar som ser dessa kan ta allvarlig skada. 1 1983/84. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär förslag till lagstifting om förhandsgranskning av videofilmer, som skall säljas eller hyras ut.
mot · G702743 · 1984-01-19 00:00:00 — I en förordning om allmänna flaggdagar (SFS 1982:270) föreskrivs vilka dagar som av skilda skäl är flaggdagar. har haft karaktären av en av arbetarrörelsens mönstringsdag och som sådan blivit upptagen både som allmän flaggdag och som helgdag. har även företagare i velat manifestera sina intressen med demonstrationståg, offentliga anföranden och debatter. samlades i tiotusentals företagare för att ge uttryck för sin inställning till löntagarfonder. kommer alltid att förknippas med företagarnas kamp för ett fritt näringsliv och ett bibehållande av marknadsekonomin i . Med stöd av det ovan anförda hemställer vi att uttalar sig för att , benämnd Företagsamhetens dag", blir allmän flaggdag. () () 1 * 1983/84. 3 sami Nr 742-746
mot · G702745 · 1984-01-20 00:00:00 — och av ett kyrkokommunalt partistöd Enligt lagen om kommunalt partistöd får kommun och landstingskommun rätt men inte skyldighet att lämna bidrag till politiskt parti. Partistödets storlek bestäms av kommunen. För att få bidrag skall ett parti vara representerat i fullmäktige resp. . Å andra sidan skall alla partier som uppfyller förutsättningen få bidrag. Av kravet om representation i fullmäktige resp. följer att stödet skall avse politisk verksamhet i kommunen resp. landstingskommunen. Lagen om kommunalt partistöd omfattar inte församlingar och kyrkliga samfälligheter. Där finns f. n. inga lagliga möjligheter att lämna partistöd till de politiska partier som är representerade i kyrkofullmäktige. trädde en ny lagstiftning i kraft för de kyrkliga kommunerna, nämligen Lag om församlingar och kyrkliga samfälligheter och därmed anpassades lagen i stora stycken till kommunallagen. I förarbetena till lag om församlingar och kyrkliga samfälligheter (prop. 1982/83:19) framhålls bl. a. i de allmänna synpunkterna angående skälen till översyn av lagstiftningen för församlingarnas kommunala verksamhet, att demokrati bör gälla även för de kyrkliga kommunerna. Det är fråga om bestämmelser som syftar till att stärka de beslutande organens ställning, förbättra de förtroendevaldas arbetsvillkor, uppnå ett snabbare valgenomslag och stärka den lokala förankringen. De politiska partierna och dess förtroendevalda i kyrkofullmäktige, kyrkoråd och andra kyrkokommunala nämnder skall således arbeta under samma förutsättningar som de primärkommunalt och landstingskommunalt förtroendevalda. Dessa jämlikhetsmöjligheter blir begränsade om den kyrkokommunala verksamheten inte medges möjlighet att lämna bidrag till politiskt parti som är representerat i kyrkofullmäktige. Lagen om kommunalt partistöd bör således kompletteras med att även omfatta den kyrkokommunala verksamheten. Ifrågavarande lag har f. n. följande lydelse: Kommun får lämna ekonomiskt bidrag till politiskt parti, som beslut om bidrag avser är representerat i kommunens fullmäktige. Beslutet skall innehålla att bidrag utgår till varje sådant parti med samma belopp för varje plats som partiet har i fullmäktige. Vad som sagts nu äger motsvarande tillämpning på landstingskommun och landsting. Med hänvisning till det anförda hemställs att antar följande Lag om ändring i lagen om kommunalt partistöd Härigenom föreskrivs att lagen om kommunalt partistöd (SFS 1969:596) skall erhålla följande ändrade lydelse: Kommun får har i fullmäktige. Vad som sagts nu äger motsvarande tillämpning på landstingskommun och landsting samt kyrkokommun och kyrkofullmäkte. Denna lag träder i kraft dagen efter den, då lagen enligt därpå meddelade uppgift utkommit från trycket i svensk författningssamling.
mot · G702746 · 1984-01-20 00:00:00 — m. fl. Frågan om regler som garanterar samtliga riksdagspartier utskottsrepresentation är alltjämt olöst. Den uppgörelse som träffades val, och som innebär att vpk ånyo är representerat i utskotten, vilar på en partiöverenskommelse. Det är dock otillfredsställande att klara bestämmelser saknas i riksdagsordningen. De försök att lösa frågan som gjorts har inte lett till resultat. Senast har den arbetsgrupp för arbetsförhållanden som finns inom behandlat frågan. Det är angeläget att regler, med utgångspunkten att varje parti som i valet erhållit av rösterna garanteras utskottsrepresentation, utarbetas års val. Erfarenheterna för riksdagsarbetet med ett parti utanför utskotten resp. med samtliga partier representerade i utskotten talar klart för det sistnämnda. Därtill är det ett viktigt demokratiskt krav att samtliga riksdagspartier har likvärdiga arbetsförhållanden. Med hänvisning till det anförda föreslås att beslutar införa bestämmelser i riksdagsordningen som garanterar samtliga partier, vilka vid val till erhållit av rösterna i riket, representation i utskott. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) minab/gotab 1984 77605
mot · G702748 · 1984-01-18 00:00:00 — 1983/84 748-755 Beskattningen av vissa minderårigas feriearbete Feriejobb eller deltidsjobb eller kortare lov är många ungdomars första kontakt med arbetslivet. I synnerhet får det ses som positivt om äldre skolungdomar under de långa sommarferierna kan få tillfälle att pröva på ett riktigt jobb under någon del av lovet och därmed få erfarenhet av arbetslivet och dessutom en utdrygning av veckopengen. Inte minst för småföretagare i industri, jordbruk, handel och service ter det sig i detta sammanhang orimligt att inte de egna barnen kan beredas anställning på samma villkor som andra ungdomar. Inte bara i jordbruket utan även i en familjeföretagartradition över huvud taget ingår som en naturlig del i planeringen att något eller några av barnen skall ta aktiv del i företagets skötsel. I småorter och glesbygder med långa avstånd och bristfälliga kommunikationer är det också svårt för den som knappt uppnått mopedåldern att förflytta sig någon längre sträcka till ett jobb. Det naturliga är därför ofta att få pröva sig fram i familjens eget företag. I och med att den unge då inte betraktas som en arbetstagare likvärdig t. ex. grannens barn utan hans inkomst vid beskattningen läggs ovanpå familjeförsörjarens blir utbytet av arbetsinsatsen ringa jämfört med vad den blir för de ungdomar som lyckats att i stället få anställning hos grannen. Med hänvisning till vad som i motionen anförts yrkas att hos regeringen anhåller om åtgärder för en förändring i arbetstagarbegreppet så att arbetsgivarens eget barn vid anställning inte diskrimineras i förhållande till annans. 1 1983184.3 sami.
mot · G702749 · 1984-01-19 00:00:00 — Förbättrad information till föräldrar med handikappat barn Föräldrar som får handikappat barn råkar ut för många psykiska och sociala påfrestningar. Det måste vara det allmännas uppgift att så långt möjligt avlasta dessa föräldrar problem som följer av barnets handikapp. I den situation föräldrar som fått ett handikappat barn befinner sig i måste informationen från samhällsorganens sida vara extra tydlig. Detta krav uppfylls inte beträffande bestämmelserr som gäller vårdbidrag. Vårdbidraget är beskattad inkomst. Försäkringskassorna som betalar ut vårdbidraget innehåller preliminär skatt. De tar emellertid inte hänsyn till att det i flesta fall är fråga om biinkomst. Effekten blir att skatteavdraget är för litet. Många föräldrar till handikappade barn råkar därför ut för kvarskatt. Denna kvarskatt dras från vårdbidraget. Uppgift att införsel kan ske från vårdbidraget framgår inte av den information den lokala skattemyndigheten eller tillhandahåller. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär att berörda myndigheter förbättrar informationen till föräldrar med handikappade barn på sätt som anges i motionen. () ()
mot · G702750 · 1984-01-19 00:00:00 — och Hans Nyhage Taxeringen av jordbruksfastigheter mellan socialdemokraterna, och innebär bl. a. att möjligheterna till kvittning mellan olika förvärvskällor försämras. Detta kan i många fall leda till orimliga skattekonsekvenser. Drabbade blir bl. a. vissa ägare till jordbruksfastigheter, som gjort en genomgripande renovering av bostadshuset. Intäkterna från mindre jordoch skogsbruk kan vara mycket små och oregelbundna. Resultatet blir ofta relativt stora underskott, som tidigare' i sin helhet kunnat kvittas mot exempelvis inkomst av tjänst. I och med att denna möjlighet inskränks, kommer ägarna till dessa små jordbruksfastigheter i ett sämre läge än löntagare boende i annan fastighet. Dessa kan enligt de nya skattereglerna fullt ut kvitta underskottet i förvärvskällan, annan fastighet, mot avkastningen av kapital . Denna möjlighet saknas om förvärvskällan är en jordbruksfastighet. Om ägaren har en annan inkomst t. ex. av tjänst, som överstiger brytpunkten, begränsas skattereduktionen till även om vederbörandes marginalskatt är högre. Förmånen att bo i en jordbruksfastighet schablontaxeras mycket hårt. Möjligheten till avdrag för nödvändiga reparationer, som är anledningen till beskattningsreglerna, kan i många fall inte utnyttjas av ägarna till mindre jordbruksfastigheter. Intäkerna är för små eller saknas helt. Orättvisorna mot ägarna till små jordbruksfastigheter är slående. Risk finns också att ägarna med rådande skatteregler inte finner det ekonomiskt möjligt att utföra nödvändiga renoveringar av sina bostadshus. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att ägare till jordbruksfastigheter bör ges möjlighet att taxera bostadshuset som annan fastighet. () HANS NYHAGE (m)
mot · G702751 · 1984-01-19 00:00:00 — Slopande av rätten till skatteavdrag för arbetsrättsliga skadestånd Skadestånd för brott mot avtal eller arbetsrättsliga lagar förekommer i stor utsträckning inom arbetslivet. Orsaken är att arbetsköparna försöker kringgå lagar och avtal eller att de ej skaffat sig de kunskaper de borde ha. Att s. k. allmänna skadestånd åsätts har som syfte att motverka avtalsoch/eller lagbrott. Det skall inte vara ekonomiskt lönsamt att frångå vad som överenskommits genom avtal eller vad som föreskrivs i lag. Trots detta är sådana brott en vanlig företeelse och kommer sannolikt så förbli så länge utsugningen av lönearbetare får ge profiter. Oavsett detta finns det skäl att skärpa nuvarande lagstiftning för att göra det dyrare för arbetsköparna att bryta mot lagar och avtal. Ett sätt är att slopa den nuvarande rätten till avdrag i taxeringen för just sådana skadestånd. Det är anstötligt att övriga skattebetalare skall behöva bidra till försumliga eller brottsliga arbetsköpares skadestånd. Så är fallet därför att skadestånden är avdragsgilla kostnader när det gäller beskattningen. Med en slopad avdragsrätt för dessa skadestånd skulle dessa arbetsköpare fullt ut få betala skadeståndet. Med nuvarande regler och nivå på skatten erlägger arbetsköparen själv som mest endast av skadeståndet. Resten får det allmänna erlägga genom avdragsrätten. För att göra denna ändring krävs ett tillägg till 20 § kommunalskattelagen, där de arbetsrättsliga lagarna tillförs. Brott mot avtal är också att anse såsom icke avdragsgill kostnad - detta oaktat om skadeståndet utdömts i domstol eller fastställts genom förlikning eller förhandling. Berört utskott förutsätts utarbeta erforderlig lagtext. Med hänvisning till det anförda föreslås att beslutar att slopa rätten till avdrag vid beskattning för skadestånd i samband med brott mot arbetsrättsliga lagar eller avtal.
mot · G702754 · 1984-01-20 00:00:00 — Motion 1983/84:754 Viss översyn av reglerna om underskottsavdrag Beskattningsort för inkomst av rörelse, som av fysisk person utövas från fast driftställe och som bedrivs som enskild firma är i allmänhet den kommun där rörelsen bedrivs. Inkomst av tjänst beskattas däremot i vederbörandes hemortskommun eller i den kommun där den skattskyldige är bosatt. Underskott vid beräkning av förvärvskälla får - med vissa undantag avräknas från den skattskyldiges inkomst av andra förvärvskällor. För att underskott skall vara avdragsgill vid taxeringen för inkomstskatt krävs emellertid att underskottet och inkomsten hänför sig till samma kommun. Ett resultat av nuvarande bestämmelser är att en person som är bosatt i egen fastighet i en kommun och driver rörelse i en annan kan gå förlustig rätten att vid den kommunala taxeringen tillgodogöra sig avdrag för eventuellt underskott på fastigheten. Drivs rörelsen i den andra kommunen som enskild firma skall nämligen - som nämnts - inkomsten av rörelsen taxeras i rörelsekommunen, och den skattskyldige kan, eftersom inkomsten av rörelsen och underskottet på fastigheten hänför sig till skilda kommuner, inte tillgodogöra sig underskottsavdraget vid taxeringen till inkomstskatt, om han inte har andra inkomster i fastighetskommunen att kvitta underskottet mot. Förhållandet blir emellertid ett annat om rörelsen bedrivs i aktiebolagsform. Den inkomst rörelseidkaren uppbär från bolaget är nämligen att anse som inkomst av tjänst, som skall taxeras i hans hemortskommun. Han kan då tillgodogöra sig underskottsavdraget på fastigheten både vid den statliga och kommunala taxeringen. Enligt min mening kan det inte ases tillfredsställande att rörelseidkare som bor och har fastighet i en kommun bedriver rörelse i en annan i taxeringshänseende skall behandlas olika uteslutande med hänsyn till den form i vilken rörelsen bedrivs. Effekterna av nuvarande regler måste också av berörda skattskyldiga uppfattas som stötande. Enligt vad som erfarits prövar man f. n. inom företagsskattekommittén olika modeller för taxering av enskilda rörelseidkare enligt en s. k. staketmodell. Jag anser att det bör vara möjligt att i det sammanhanget också lösa det av mig aktualiserade problemet. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller att företagsskattekommittén får i uppdrag att utreda den i motionen aktualiserade frågan om underskottsavdrag i vissa fall.