mot · G7022445 · 1984-01-24 00:00:00 — m. fl. Allt färre barn 4 De utsatta småbarnsfamiljerna 5 Den orättfärdiga jämlikheten 5 Det nya klassamhället 7 Högreskatt ju fler som skall leva på inkomsten 7 Ju större behov en familj har av kassaförstärkning desto mindre får de behålla 8 Behållningen av hemmamakes förvärvsarbete 9 Existensminimireglerna ingen varaktig lösning 9 Förvärvsarbete kan förvärra 10 Barnfamiljerna betalar mer i skatt än de får i bidrag 11 De borgerliga regeringarnas politik 13 Skatt efter förmåga 16 Avdrag för barntillsynskostnader 16 Bostadsbidrag och flerbarnstillägg 17 Mångfald i barnomsorgen 18 Garantibeloppet får inte urholkas 21 Skyndsam ändring av existensminimireglerna 22 Familjens ekonomiska enhet 24 Valfrihet och pedagogiska alternativ 25 Statsbidraget till barnomsorgen 26 Kvalitet i barnomsorgen 27 Familjen utgör grunden för vår samhällsordning. Med familjen menar vi inte bara den traditionella kärnfamiljen utan också andra nära och fasta samlevnadsformer. Samhället måste formas på familjens villkor. Politiskt betingade kollektiva lösningar kan aldrig ersätta den kärlek, värme och omtanke som utvecklas i familjekretsen. Familjen skall utvecklas av fria självständiga individer som själva formar sin framtid. Den enskildes ansvar och därmed familjeansvaret är av stor vikt och utgör förutsättningen för familjepolitiken. Stat och kommun får inte begränsa eller neutralisera detta ansvar. Kollektivisering och centralstyrning hotar i grunden familjens suveränitet och självständighet. Respekt för familjens integritet måste vara vägledande för den samlade familjepolitiken. måste goda möjligheter finnas till hjälp och stöd vid familjekriser och andra svåra situationer. Föräldrarna har huvudansvaret för barnen. Det är i familjekretsen som unga skall lära sig innebörden av nödvändiga normer och värderingar, vad som är ditt och mitt. Ärlighet och konsekvens måste vara vägledande. Lagstiftning kan inte ersätta den personliga känslan för vad som är rätt och riktigt. är det viktigt att stödja och underlätta för föräldrarna i deras fostrande roll. Efterkrigstidens politik kolliderade i fråga om centrala värderingar mestadels med föräldrarnas syn på fostran, ordning och reda, rätts- och ansvarskänsla. Ambitionen att inom ramen för en socialistisk värdeuppfattning stärka det allmänna på familjens bekostnad har medfört negativa effekter. Familjen påverkas helt naturligt av många olika politiska beslut. Därför är det nödvändigt att ta hänsyn till effekterna av dessa beslut utifrån en familjepolitisk helhetsbedömning, som sträcker sig längre än vad som uppfattas vara traditionell familjepolitik i form av särskilda stödåtgärder. Den samlade skatte- och bidragspolitiken måste fungera bättre. Boendet, fritiden, utbildningen, vården och missbruksproblemen är andra av politiska beslut starkt beroende faktorer som påverkar familjerna. En väl fungerande äktenskapslagstiftning är också viktig. Även om många väljer andra samlevnadsformer är äktenskapet den mest förpliktande. Äktenskapet som samlevandsform får inte missgynnas. Familjernas valfrihet måste öka. Ingen vet bättre än familjen själv vad som är bäst i olika situationer. Föräldrarna måste få avgöra om båda skall förvärvsarbeta helt eller delvis eller om en av makarna skall vårda barnen när dessa är små. Detta kräver att hemarbetet uppvärderas. Det är lika värdefullt arbete att vårda sina egna barn som att vårda andras. Om båda föräldrarna vill förvärvsarbeta måste de fritt kunna välja den barnomsorg - eller enskild - de anser vara bäst. Även här måste föräldrarnas ansvar och Barnen skall ha det bra när mor och far förvärvsarbetar. Barnomsorg i skilda former är ett komplement till familjens omsorg och ett stöd för föräldrarna. Därför är det viktigt att den är så utformad att den passar familjernas önskemål och att den är rättvist finansierad. Barnomsorg enskild eller - skall kunna utnyttjas av de familjer som så behöver och önskar, utan att andra familjer diskrimineras. Självbestämmandet måste även gälla bl. a. boendet och fritiden. Rätten att äga sin bostad eller tillbringa sin gemensamma fritid i ett eget fritidshus måste vara lika självklar som rätten att äga sina kläder, möbler och husgeråd. Den socialistiska förmyndarmentaliteten på boendeområdet är till men för alla. Familjens ställning och suveränitet måste stärkas, liksom gemenskapen mellan olika generationer. Alla generationer är i behov av goda familjekontakter. Barnen bör fostras till att visa förståelse och respekt för den äldre generationen. De äldre är ett oumbärligt stöd för de yngre. Den nödvändiga familjepolitiska helhetssynen måste därför också gälla behovet av kontakter mellan generationerna och av stöd och ömsesidig hjälp. Familjen har ändrat skepnad från den självklara flergenerationsfamiljen, där människorna levde från vaggan till graven i kretsen av de sina. En sådan tillvaro innebar arbete i gemenskap och relativ trygghet. Men den medförde också beroende och krav på anpassning som kunde vara svårt att acceptera. Förändringarna till vår tids samhälle har skett på flera olika plan. De unga blir tidigt ekonomiskt självständiga och flyttar hemifrån. Nya samlevnadsformer har uppstått. Många föräldrar är ensamstående. De äldre bor vanligen för sig själva, ofta långt från sina barn. som åtskilliga arbetsuppgifter har lyfts ur hemmen, eller förenklats genom den fortlöpande industrialiseringen, har en ny livsstil växt fram. Strävan efter självständighet och oberoende - som i sig är positiv - har ofta betonats på bekostnad av värden som familjegemenskap, sammanhållning och hänsyn till familjen. Ändå är familjen fortfarande grunden för våra liv. Där skall man kunna känna trygghet, vara sig själv, få tröst och uppmuntran och accepteras hurdan man än är. En personlig kris eller sjukdom utöver det alldagliga som berör en familjemedlem blir ofta en kris för hela familjen. Det allmänna bör tillhandahålla ett nät av grundtrygghet och goda möjligheter till rådgivning i svåra situationer. Inom ramen för denna grundtrygghet bör familjen ha möjlighet att välja stöd- och vårdformer på ett sätt som passar de egna behoven. Fostran av barnen måste bygga på fasta normer och förmåga att successivt ställa allt större krav. Att visa kärlek - inte släpphänthet, fasthet - inte hårdhet samt konsekvens gentemot barnen kan låta enkelt. Men det kräver att föräldrarna har ork och tid för sina barn, tar del av deras bekymmer och glädjeämnen, ställer krav och sätter gränser. Framför allt kräver det att de kan förena detta med en ömhet och omtanke som låter barnen förstå att de är viktiga och omistliga. fördes en politik som underminerade de vuxnas tilltro till sig själva som fostrare. Man lät påskina att institutioner alltid var bättre än hemmet och familjen. Man gjorde de vuxna osäkra på sig själva. På det sättet svek man barnen, eftersom barn behöver föräldrar med trygghet och självförtroende i sin fostrarroll. Om de vuxna inte har tid och ork att engagera sig, bry sig om, reagera och säga ifrån tror barnen lätt att de vuxna är likgiltiga. Och likgiltighet är nog det värsta ett barn kan möta. Det ger k .aslan av att inte behövas och att inte vara något värd. Sambandet mellan harmonin hos föräldrarna och harmonin hos barnen är starkt. Studier av människor som på ett eller annat olyckligt sätt avviker - de kan t. ex. vara missbrukare eller kriminellt belastade - visar barndomsupplevelsernas betydelse. Dessa människor har ofta bristfällig självkänsla, i stor utsträckning därför att de inte upplevt situationen att som barn älskas villkorslöst, oberoende av egenskaper och prestationer. Barn behöver den samhörighet, fostran och omsorg som familjen kan ge. Vuxna lever visserligen tillsammans i olika former. Många lever som ensamföräldrar och har ofta ensamma ansvaret för barnens försörjning och fostran. Men man är en familj oavsett samlevnadsform. Att ha barn är en av meningarna med livet. Enligt () undersökning 1982, Kvinnor och barn, uttryckte nästan alla kvinnor som ingick i undersökningen den uppfattningen. Ändå är födelsetalen (antalet födda per 1000 invånare) de lägsta , och de avtar nu . kom 125000 barn till världen, 1975 103 600 och 1983 -enligt preliminära rapporter-91500. har varje nytt år medfört en stor minskning. Att kvinnor numera föder sitt första barn senare sammanhänger enligt SCB:s nyssnämnda undersökning sannolikt till stor del med att utbildningstiden förlängts. Kvinnor med längre utbildning föder sitt första barn senare än kvinnor med kortare utbildning. De föder också färre barn: det första barnet blir inte så sällan det enda. Undersökningen visade också att kvinnorna i stor utsträckning har kvar ansvaret för hemmets skötsel, även när de gått ut i förvärvslivet. kombinera förvärvsarbete med hemarbete och ansvar för barn innebär betydande påfrestningar. De senaste årens befolkningsutveckling ger en allvarlig tankeställare. Förutom att sjunkande födelsetal kan vara uttryck för människors oro för sin egen och barnens framtid är det uppenbart att föräldrar på grund av den förda familjepolitiken inte orkar med flera barn. fysiskt, psykiskt och ekonomiskt. Dagens småbarnsföräldrar lever ofta under pressade förhållanden. Ett problem är hur de skall kunna förena sin strävan att ge barnen bästa möjliga uppväxtförhållanden med egen bibehållen ekonomisk trygghet och självständighet. Många känner sig otrygga för barnens skull när de är på sina arbeten. Jäkt mellan bostaden, daghemmet och arbetsplatsen och känslan av att inte få tillräcklig tid för barnen medför stora bekymmer - för många allvarlig samvetsnöd. Åtskilliga barn i lågstadiet saknar helt tillsyn när de inte är i skolan. De som kommit ut på arbetsmarknaden när barnen kommer, vågar inte släppa sin tjänst - utöver den rätt till ledighet under barnens första 18 månader som finns - även om de gärna skulle vilja ägna åt vård av sina små barn. Åmanlagarnas anställningstrygghet, som främst ligger i antalet tjänsteår hos en och samme arbetsgivare, kan bidra till detta. Även föräldrapenningens regler bygger på förvärvsarbete. Avbrott i arbetet mellan barnens födelser kan innebära att familjen går miste om betydande stödbelopp. Många barnfamiljer har svårt att nå eller upprätthålla en acceptabel ekonomisk standard om de själva måste ordna sin barnomsorg eller om bara en av föräldrarna förvärvsarbetar. Flerbarnsfamiljerna har ekonomiskt sett blivit vår tids stora förlorare. Svårigheterna att kombinera förvävsarbete med barn och familj är många och blir större ju fler barn familjen har. Inte ens mycket goda inkomster förslår för att familjen själv skall kunna ordna barnomsorgen legalt eller klara sig på en inkomst. Antalet familjer med fyra eller fler barn har halverats . För den ensamstående föräldern kan påfrestningen bli särskilt stor genom att vederbörande förutsätts klara såväl förvärvsarbete som att fungera som både mor och far för barnen utan det stöd som det innebär att dela det dagliga ansvaret med en annan vuxen. ledde den ekonomiska utvecklingen till en väsentlig förbättring av möjligheterna till utbildning och förvärvsarbete för både män och kvinnor. Sjukvården, barn- och äldreomsorger byggdes ut. Socialförsäkringen gav bättre stöd i utsatta situationer. Hushållens standard förbättrades. Även från socialdemokratiskt håll talades om valfrihetens samhälle. Möjligheterna fanns för den enskilde och för familjerna att i större utsträckning välja den livsform som passade bäst i olika situationer. Det gällde bara att utforma politiken så att möjligheterna kunde tas till vara. Men i stället lanserades en jämlikhetssyn som gick ut på att stöpa alla i samma form, oavsett om den passade eller inte. Jämlikheten ansågs inte bara kräva ekonomisk självständighet, dvs. förvärvsarbete för alla, utan även samma vård och fostran av alla barn. Begreppet förskola vidgades till att omfatta all barnomsorg, också för de allra minsta barnen. Denna barnomsorg utformades ensidigt utan hänsyn till variationen i familjernas efterfrågan: Utbyggnaden av förskolan bör i främsta rummet inriktas på att tillgodose behovet av heldagstillsyn . . . Målsättnigen för utbyggnaden av förskolan måste från jämlikhetssynpunkt vara att alla barn skall gå i förskola. (Den socialdemokratiska jämlikhetsrapporten .) Genom en allt hårdare familjebeskattning urholkades successivt barnfamiljernas rörelseutrymme och ökade deras beroende av stöd, bidrag och sådan barnomsorg som gynnades av det allmänna. Sårbarheten växte, och möjligheterna att styra familjerna blev större. gäller en s. k. individuell beskattning, som i stort endast tar hänsyn till hur många som tjänar in hushållsinkomsten, inte till hur många som skall leva på den. Genom att ingen hänsyn tas till ekonomisk bärkraft drabbas hushållen hårdast de år då barnomsorgskostnaderna kan vara dryga eller försörjningsbördan för växande barn och tonåringar är som störst. Först när barnen vuxit upp får föräldrarna den ekonomiska rörelsefrihet de så väl skulle ha behövt . Skattesystemet är gynnsammast för de hushåll där makarna tjänar precis lika mycket var. Ju ojämnare familjeinkomsten är fördelad, desto hårdare slår skatten. Detta drabbar särskilt hårt familjer på orter med brist på arbetstillfällen samt familjer med många barn, eftersom de mer än andra hushåll är hänvisade till att leva i huvudsak på en enda inkomst. Detta bekräftas av familjeekonomiska kommitténs betänkande Barn kostar . . . (SOU 1983:14). Av detta framgår att var det av alla samboende kvinnor med barn som inte förvärvsarbetande. Bland dem med tre barn var det och bland dem med fyra barn som inte förvärvsarbetade. Utredningen visade också att det utan jämförelse största familjepolitiska stödet, subventionerna till den kommunala barnomsorgen, alltmer sällan tillfaller familjerna ju fler barn de får. Trots de av moderata samlingspartiet initierade flerbarnstilläggen är familjer med flera barn alltjämt en särskilt eftersatt grupp. Dessa allvarliga brister i familjestödets utformning och inriktning visar att önskan att styra familjerna fått ta överhand över den sociala inriktningen. De som bäst skulle ha behövt det allmännas stöd får ofta minst stöd, vilket lett till ett starkt ökande behov av bl. a. socialbidrag. Den förment jämlika inkomst- och familjepolitiken har således blivit djupt orättfärdig. Det talas också ofta om det nya klassamhället. Yrke, utbildning och lönenivå betyder allt mindre. Den stora skiljelinjen går i stället mellan barnfamiljer och inte barnfamiljer. Flerbarnsfamiljerna är de stora förlorarna. I det följande kommer dessa frågor att behandlas närmare. Skatten blir högre ju fler som skall leva pä hushållsinkomsten Genom de snabbt stigande skattesatserna i låga och vanliga inkomstlägen tar inkomstskatten mestadels mer ju ojämnare inkomsten är fördelad inom ett hushåll. Hårdast slår den för dem som huvudsakligen lever på en enda inkomst. blir som ovan visats hemarbete på heltid eller kort deltid allt vanligare ju fler barnen blir. Att skatten på en och samma hushällsinkomst stiger med barnantalet är därför dagens bistra verklighet i bjärt kontrast till talet om skatt efter förmåga. Läget skulle ytterligare förvärras om - som skatteförenklingskommittén föreslår - hemmamakereduktionen dessutom skulle avskaffas. Detta leder också till att det krävs mycket höga inkomster för att tvåföräldrafamiljer med en enda inkomst och flera barn skall kunna nå existensminiminivån. Reglerna för existensminimum har beslutats av . Den standard som existensminimum möjliggör ligger betydligt under folkpensionärernas. uppgår således folkpension inkl. pensionstillskott till . för makar, vartill kommer kommunalt bostadstillägg. (Bostadstillägget täcker i dessa fall ofta hyran för en tvårumslägenhet med undantag för en knapp tusenlapp .) Detta kan jämföras med . i existensminimum utöver bostadskostnaden för föräldrar med två barn, således för fyra personer. För varje ytterligare barn tillkommer . Barnbidragen ligger utanför beräkningarna. Existensminiminivån blir särskilt otillräcklig om det finns mat- och utrustningskrävande tonåringar i familjen. Erforderlig förvärvsinkomst för att nå existensminimum . I tablån har hyran antagits motsvara övre hyresgränsen för bostadsbidrag . för ett och två barn, . för tre och fyra barn och . för fem barn. (Flertalet barnfamiljer har enligt ännu högre hyror.) Tvåföräldrafamiljerna har antagits ha . i utgifter för inkomstens förvärvande och inga underskottsavdrag eller underhållsbidrag. Ensamföräldrarna har antagits uppbära underhållsbidrag som motsvarar bidragsförskottet. Den bostadsbidragande inkomsten - inkomst antas vara av inkomsten 1984. Skulle flerbarnstilläggen - mot nu gällande regler - betraktas som inkomst för familjerna räcker det med ca , . i familjer med tre, fyra resp. fem barn för att med de nämnda hyrorna nå existensminimum. Tvåföräldrafamiljer med flera barn, som ofta lever på en enda inkomst, behöver således inkomster långt över de normala för att nå den låga standard som existensminimum medger. För ensamföräldrar är läget annorlunda, vilket främst beror på att de erhåller skattefria underhållsbidrag/bidragsförskott, som i låga inkomstlägen tillsammans med oreducerade bostadsbidrag täcker huvuddelen av kostnaderna för barnen. (Detta innebär inte att dessa famljer skulle vara utan problem!) Ju större behov en familj har av en kassaförstärkning, desto mindre får de behålla Familjer som lever vid eller under existensminimum har naturligtvis särskilt stort behov av en inkomstökning. medför reglerna för bostadsbidrag tillsammans med de ofta inkomstgraderade avgifterna för barnomsorg att just dessa familjer får behålla minst. Några exempel på dessa ges i det följande. Beräkningarna gäller med skatte- och bostadsbidragsregler. För att få behålla . mer - måste en familj med en inkomst på . om familjen har 0 barn och med . om familjen har 1 eller flera barn. i inkomst måste således öka denna dubbelt så mycket som barnlösa hushåll för att få en kassaförstärkning på . För en ensamförälder med . i inkomst och inkomstrelaterad daghemsavgift (motsvarande ) måste inkomsten öka med nära . för att behållningen skall öka med . Har familjen en inkomst på . måste de i samma syfte tjäna extra om de har 0 eller 1 barn extra om de har 2 barn extra om de har 3 eller flera barn. (Ensamföräldrar med denna inkomst och inkomstgraderade barnomsorgsavgifter behöver ännu större inkomstökningar för att behållningen skall bli .) Behållningen av en hemmamakes förvärvsarbete blir lägre vid flera barn De höga tröskeleffekterna gäller också om hemmamaken i en familj med flera barn och låga eller vanliga inkomster tar förvärvsarbete. Låt oss anta att den förut hemarbetande maken har en inkomst på . och att den andra maken i alt. A har likaså , i alt. B . Hyreskostnaden ligger vid övre hyresgränsen för bostadsbidrag. Ökning av disponibel inkomst efter skatt och bortfallande bostadsbidrag1984 års regler - då hemmamake får en inkomst på . maken har i alt. A . i inkomst, i alt. B . Inga barntillsynskostnader med i beräkningen. Tablån visar att låginkomstfamljer och flerbarnsfamiljer får behålla mindre av den inkomstökning som uppstår då även den andre maken förvärvsarbetar än familjer med högre inkomster eller få barn. Ändock har i tablån inga som helst barntillsynskostnader medräknats. Existensminimireglerna ingen varaktig lösning Under vissa mycket snäva förutsättningar kan familjer med minst tre barn beviljas nedsatt skatt genom existensminimiavdrag. Skatten nedsätts då så mycket att ett belopp motsvarande existensminimum får behållas. Skulle föräldrarna få sådan nedsättning drabbas de å andra sidan av i skatt på 1* 1983184.3sami. varje inkomstökning tills skatt i vanlig ordning åter kan betalas. Först därefter kan de komma över existensminiminivån genom ytterligare arbetsinsatser. innebär existensminimireglerna för en eninkomstfamilj med sådant avdrag att det inte spelar någon roll om I hela mellanskiktet skulle skatten ta varje inkomstökning. vara högre än den vi räknat med - . för ett och två barn, . för tre och fyra barn och . för fem barn - skulle dessa intervall med i princip i skatt ytterligare vidgas. Motsvarande effekt uppstår om den hemarbetande maken i en familj med existensminimiavdrag får ett förvärvsarbete. Även denna inkomst kommer att helt gå åt till skatt tills familjen kan betala skatt enligt vanliga regler. Dessa exempel visar att det inte går att lösa den extremt hårda beskattningen av barnfamiljer genom behovsprövade avdrag av detta slag. De kan behöva tillämpas i avvaktan på en sund familjebeskattning men måste då ses som en nödlösning. Vi återkommer längre fram i motionen till vissa förändringar i reglerna för existensminimum. Förvärvsarbete kan förvärra småbarnsfamiljens situation Många föräldrar vill fortsätta sitt förvärvsarbete även då barnen är små för att behålla kontakten med ett arbete som betyder mycket för dem eller kanske för att förbättra familjens ekonomi. Enligt skattereglerna får de barntillsynskostnader som mestadels uppstår inte dras av vid beskattningen. Detta medför att familjens ekonomi t.o. m. kan försämras genom förvärvsarbetet. Detta gäller inte minst familjer med lägre inkomster och/eller flera barn, vilka som tidigare nämnts mister betydande belopp i bostadsbidrag och som dessutom sällan kan använda sig av den gynnade kommunala barnomsorgen. Familjebeskattningen gör det därför ofta omöjligt för familjer med vanliga inkomster och flera barn att ordna sin barnomsorg själva. Många föräldrar, som inte kan använda den kommunala barnomsorgen, tvingas på så sätt att avstå från ett förvärvsarbete som de önskar bedriva. Denna orimliga situation har lett till uppkomsten av en omfattande svart marknad på barnomsorgens område. Föräldraförsäkringens utformning förstärker ytterligare bilden av de många bristerna i familjepolitikens utformning. Den utfaller mestadels med högst belopp för det första barnet i en familj, därefter med successivt lägre belopp för varje följande barn. Detta beror på att förvärvsverksamheten normalt avtar i takt med ökande barnantal och att föräldrapenningen utgår efter inkomstbortfallsprincipen. Är kvinnan inte försäkrad för . då hon blir gravid, betalas normalt endast garantibeloppet på . Under tionde t. o. m. tolfte månaden betalas också endast garantibeloppet, oavsett hur hög inkomsten har varit. har emellertid inte följt med löneutvecklingen utan tappat drygt en tredjedel av sitt värde . Föräldrapenningen i övrigt har däremot följt löneutvecklingen. Denna genomgång visar att det utan jämförelse säkraste sättet för familjer med vanliga inkomster att hamna i den s. k. fattigdomsfällan är att skaffa sig de barn vårt land säger sig behöva. Inkomster långt över det normala krävs då för att kunna nå en någorlunda acceptabel standard. Tas även socialbidragen med i bilden spelar det inte någon roll om en trebarnsfamilj har . i inkomst, för en fembarnsfamilj om de har 0 eller kanske betydligt . Standarden förblir densamma. Detta beror som nämnts pä att skatt, bortfallande bostadsbidrag, existensminimiavdrag eller socialbidrag i praktiken lägger beslag på hela inkomstökningen. Ju fler barn det finns i familjen, desto bredare är dessa skikt med i praktiken i skatt. Hur de än bär sig åt kan de inte av egen kraft förbättra sin situation. Pappersskilsmässor och skenskrivningar på dubbla adresser ter sig som enda sättet för dessa familjer att ta sig ur fattigdomsfällan. Barnfamiljerna betalar mer i skatt än de får i bidrag Barnfamiljernas prekära situation kan förefalla obegriplig för dem som inte (längre) har några barn. Deras löner ligger över de normala. Och bidragen kan på papperet förefalla imponerande. Verkligheten är emellertid att stödet ingalunda täcker ens den överbeskattning som nära nog alla barnfamiljer utsätts för. En tvåbarnsfamilj med . i inkomst betalar nära . i inkomstskatt och bortåt . Därigenom betalar familjen två till mer i skatt än vad de får tillbaka som barnbidrag och bostadsbidrag. Vid en hyra på .