mot · G7022223 · 1984-01-25 00:00:00 — m. fl. Alternativ vad gäller vård och social service Grunden för tryggheten är en sund ekonomi. Marknadsekonomin är det bästa systemet för ekonomisk tillväxt och trygghet. Det är utifrån detta faktum som moderata samlingspartiet arbetar för en förstärkt marknadsekonomi. Det ligger således ingen motsättning mellan en förstärkt marknadsekonomi och en ökad trygghet. Tvärtom visar erfarenheten att längre gående centralstyrning och reglering hämmar tillväxten och därmed tryggheten. Socialdemokratin väljer en försvagning av marknadsekonomin och därmed en försvagning av tryggheten. En annan viktig faktor är människosynen. Socialismen utgår från den kollektivistiska människosynen, och i förlängningen av detta har man en övertro på kollektiva lösningar. Detta innebär att ett fåtal politiker och andra företrädare skall bestämma över de många. Med anledning av detta dömer man också ut individualismen såsom varande egoism. Man bortser från behovet av att erkänna olikheten - den positiva olikheten hos människorna. Moderata samlingspartiet bygger sin politik på den enskilda människan och utgår då från hela människans behov. Varje människa är unik. Alla är olika. Det är ju detta som gör människan suverän i skapelsearbetet. Integritet och hänsyn präglar denna människosyn. Valfrihet är en nödvändighet, och politikerna är de enskildas tjänare, inte deras herrar. I detta ligger också den självklara slutsatsen att de enskilda skall bestämma så mycket som möjligt själva. Friheten är inget fult eller asocialt. Friheten är ett av människans grundläggande behov. Ansvaret är den tredje punkt som moderata samlingspartiet vill peka på. I ansvaret ligger värdekonservatismens kärna och vi måste forma ett samhälle, där den enskildes ansvar tas till vara. Det samhälle som inte tar till vara den enskildes ansvar kan inte heller ansvara för den enskildes trygghet. Hänsynen till och omtanken om en medmänniska är vägledande för detta mänskliga ansvar. Inom ramen för detta ansvar ligger också behov av gemensamma åtaganden i samhället. Detta har vi aldrig förnekat. lett samhälle, där hänsyn tas till individens olikhet och behov, upplever också individen större trygghet. Valfrihet i vård och social service I en situation där kommuner och landsting har i stort sett oförändrade ekonomiska resurser att röra sig med som de äldre blir allt fler och vårdbehovet ökar, är det nödvändigt att enskilda initiativ inte motverkas utan tvärtom underlättas. Det är nödvändigt också för att föra utvecklingen framåt, åstadkomma alternativ och ge den enskilde den trygghet som ligger i att kunna välja fram det som är bra och välja bort det som är mindre bra i det enskilda fallet. Enskilda initiativ är nödvändiga också för att kunna tillhandahålla en mer decentraliserad och näraliggande vård i mindre enheter. Människor får inte omyndigförklaras därför att de är svaga i den bemärkelsen att de är gamla, sjuka, handikappade eller på annat sätt vårdbehövande. Tvärtom är den enskilde så gott som alltid den som bäst känner de egna behoven. Med ett rättvist utformat stöd från det allmännas sida skulle hon eller han få större möjlighet att tillgodose dem. På det socialpolitiska området har alltmer behoven av alternativ till den offentliga vården kommit att framstå som angelägna. Detta har föranlett en omfattande debatt vad gäller olika verksamhetsområden. Behoven av alternativ är angelägna ur social synpunkt och utifrån behovet av ökad valfrihet. Vården och den sociala servicen domineras klart av offentliga huvudmän. Genom alternativ kan man bättre tillgodose de enskilda människornas behov och önskemål. Detta gäller barnomsorgen, äldrevården, sjukvården och flera andra områden. Detta innebär inte att den offentliga vården som sådan skall ifrågasättas. Den offentliga vården måste givetvis även utgöra en viktig del i det totala sociala service- och vårdutbudet. Kommuner och landsting kan också under fortsatt huvudmannaskap lösa visst servicebehov genom entreprenadavtal. Genom alternativ kan det totala utbudet förbättras. Det är angeläget att i detta sammanhang påpeka att relationen mellan enskild, ideell och offentlig vård måste bygga på samarbete och inte konfrontation och att det gemensamma intresset totalt sett skall vara en förbättrad service och vårdsituation. Det står klart att den offentliga barnomsorgen, sjukvården, äldreomsorgen, missbrukarvården, rehabiliteringen inte ensamma kan tillgodose ett växande vårdbehov inom en ekonomisk ram som i stort sett inte får öka . Enskild vårdverksamhet är mestadels väsentligt mindre kostnadskrävande. ur sysselsättningssynpunkt är alternativen positiva. Servicesektorn utgör ett viktigt område när det gäller även den framtida sysselsättningen. Genom enskilda initiativ och en ökad differentiering kan på så vis även den totala sysselsättningen öka. förs i den allmänna debatten motsatt argumentering, vilket enligt vår uppfattning är en felsyn. Barnomsorgen och familjens valfrihet Det är föräldrarna som har huvudansvaret för barnen. Det är också föräldrarna som bäst vet hur man vill ordna sin barnomsorg, om barnen skall vara hemma eller på kommunalt daghem eller i annan tillsynsform. Det är utifrån detta faktum viktigt att valfriheten ökar på detta område. den kommunala barnomsorgen måste också privata och olika former av enskilda alternativ accepteras och uppmuntras. Detta är angeläget ur valfrihetssynpunkt, men även ur ekonomisk synpunkt. Genom att man ensidigt satsar på den dyraste formen av barnomsorg kommer färre att kunna få del av omsorgen i fråga. Som alternativ till den kommunala barnomsorgen kan finnas idébuma verksamheter, föräldrakooperativ, barnomsorg som drivs genom entreprenadförfarande eller genom privata initiativ i övrigt. Alla dessa former måste accepteras. Barnens behov är olika, liksom föräldrarnas önskemål. Genom alternativet kan också en bättre pedagogisk utveckling komma till stånd. Det är angeläget att kommunerna inte hindrar alternativen utan att dessa i stället ingår som en resurs i det totala utbudet. Det är helt orimligt att kommunpolitikerna och inte föräldrarna skall avgöra på vilket sätt barnens omvårdnad skall tillgodoses när far och mor arbetar. Det statliga stödet till barnomsorgen skall vara helt neutralt. Nuvarande statsbidragsregler måste ändras. Formerna för detta har vidare utvecklats i moderata samlingspartiets familjepolitiska motion. I promemoria Nyrekrytering av privatläkare (1982:9) redovisas utifrån vissa förutsättningar följande skillnader i kostnader: Jämför man de sammanlagda kostnaderna för stat, landsting och patient i sammanställningen är, enligt promemorian, kostnaderna för offentlig vård högre än för privat vård. Det allmänna sparar på att använda enskilda vårdhem som komplement till de egna institutionerna. Sjukhemmen i beräknas kosta ca . för varje patient, vid enskilda vårdhem ca hälften. Enligt (aug. 1981) var den genomsnittliga vårdkostnaden för lättskötta psykiskt sjuka . på sjukhus, . på landstingskommunalt sjukhem och . på enskilt vårdhem. Från andra vårdområden och olika delar av vårt land ges ytterligare belägg för att kostnaderna för vård, omsorg eller social service av olika slag, t. ex. vård av missbrukare eller fritidsverksamhet för socialt handikappade, blir väsentligt lägre när verksamheten sker i samarbete med privata vårdgivare eller drivs helt av dessa. För samma kostnad för det allmänna skulle således betydligt fler kunna få en god och tillräcklig vård eller omsorg om enskilda initiativ fick bättre möjligheter att arbeta på mer jämbördiga ekonomiska villkor. Inom missbruksvården har oftast alternativa vårdformer varit framgångsrika. Detta gäller inte minst den idébuma verksamheten. Som exempel kan nämnas . som bygger på en grundsyn startade . 1983 bedrivs verksamhet som i princip når över hela landet med ca 150 anställda och en omsättning på ca 25 milj. kr. Den framgångsrika vården vid visar att detta är en mycket bra vårdform för vissa grupper. Det kan utifrån detta understrykas att mångfalden och alternativen är angelägna. Denna typ av ideell verksamhet ger utan tvekan ett viktigt bidrag i det totala arbetet inom missbruksvården. En ökad satsning på dessa vårdformer är därför angelägen. Slopa etableringskontrollen för tandläkare Alltsedan den allmänna tandvårdsförsäkringen infördes har den inneslutit en övergångsregel som sedermera starkt begränsat möjligheterna för privatpraktiserande tandläkare att ansluta sig till försäkringen. Ursprungligt motiv för begränsningsregeln var att trygga folktandvårdens behov av tandläkare, främst för barn- och ungdomstandvården. Dessutom förutsattes att folktandvården fullt utbyggd skulle svara för av vuxentandvården. Begränsningsregeln, som vi från moderat sida konsekvent tagit principiellt avstånd ifrån alltsedan tandvårdsförsäkringens införande, har förlängts årsvis i flera omgångar trots att den som gått blivit allt svårare att med anspråk på logik försvara för dess tillskyndare. Den utgör nu inte bara vilket är synnerligen allvarligt i sig ett extraordinärt ingrepp i näringsfriheten, utan har dessutom med bred marginal överlevt motivet att trygga folktandvårdens tandläkarbehov. Det sedermera anförda motivet, att begränsningen av etableringsrätten skulle medverka till viss regional utjämning av antalet tandläkare, har inte heller någon giltighet. Enligt vår mening har de generella etableringsreglerna direkt hindrat en utveckling mot bättre regional balans. Redan råder på grund av överdimensionerad utbildning ett tandläkaröverskott som blivit betydande. har folktandvården tagit emot av tandläkartillskottet mot tidigare . I huvudsak rör det sig om vikariatsförordnanden av kortvarig karaktär (36 mån). Landstingens kostnader resp. intäkter och skattefinansierat underskott i folktandvårdens vuxentandvård 1979 och 1981 En kostnadsjämförelse mellan folktandvård (vuxentandvård) och privattand vård uttryckt i kronor Källor: och . När det gäller läkare finns inget formellt hinder mot att öppna egen mottagning ensam eller i någon form av läkarhus - bara kompetensen finns. Den medgivna taxesättningen är däremot för låg för att täcka de kostnader som en nyetablering för med sig eller för att också därefter kunna upprätthålla en god medicinsk standard. Görs inget åt detta kommer praktikerna, vars medelålder är mycket hög, att successivt försvinna. De privatpraktiserande läkarna är en av allmänheten erkänd och uppskattad del av en väl fungerande öppenvård. Det är viktigt att inte bara nyetablering utan även ersättningsetablering underlättas, detta inte minst med tanke på att åldersfördelningen bland privatläkarna gör att hälften av heltidspraktikanterna kommer att vara pensionerade. Enligt den nya hälso- och sjukvårdslagen åligger det landstingskommunen att i sin planering inbegripa även den hälso- och sjukvård som erbjuds av annan än landstingskommunen. Detta är en viktig utgångspunkt för landstingens planering. Enligt vår uppfattning bör utbyggnaden av den öppna vården utanför sjukhusen till helt övervägande del ske medelst privatpraktiker. Kostnaderna är inte bara betydligt lägre. Mindre läkarmottagningar i enskild regi innebär också att vården kan ges närmare patienterna. Praktikerna stannar dessutom oftare på den plats där de slagit sig ned, vilket ökar möjligheten till ett husläkarsystem. I , och , som har fungerande husläkare, är dessa just privatpraktiker. Motsvarande erfarenhet föreligger också från de områden i som har tillgång till privatpraktiker. Dessa tar i sin dagliga verksamhet emot ett inte ringa antal jourfall. I kontinuitetsbegreppet ligger att privatläkarnas patienter vid akut sjukdom kan kontakta sin läkare och få den hjälp eller det råd som behövs. Detta ger avlastning för den offentliga akutsjukvården inte bara . Patientavgifterna vid landstingens öppenvård är . (eller lägre om landstingen beslutar sig för att inte ta ut full avgift). Inom den mindre kostnadskrävande privata öppenvården är de . Landstingens taxa bör höjas till samma nivå som privatläkartaxan samt följa kostnadsutvecklingen. har det uppstått en debatt om fritidspraktikernas verksamhet. Enligt vår uppfattning måste varje läkare själv ha rätt att fritt disponera sin fritid. Genom sina arbetsinsatser kan också fritidspraktikem tillföra vården ytterligare resurser, vilket kommer patienterna till godo. Vi avvisar bestämt eventuella förslag som innebär att man lagstiftningsvägen skall förbjuda eller begränsa de offentliganställda läkarnas rätt att verka på sin fritid. Vi avvisar givetvis också de av regeringsföreträdare antydda planerna att genom generella inskränkningar i rätten att utbekomma ersättning från den allmänna försäkringen begränsa de privata vårdgivarnas möjligheter att över huvud taget bedriva yrkesverksamhet i . Källa: Spri och RFV. På vissa områden gäller i princip ett system där vårdpengen från sjukförsäkringen följer patienten, nämligen i fråga om öppen läkarvård, tandvård och sjukgymnastisk behandling. En vuxen betalar inte mer i patientavgift om han besöker en privatpraktiserande tandläkare än om han besöker tjänstetandläkaren inom folktandvården. I det förra fallet täcker försäkringens vårdpeng mellanskillnaden. I det senare fallet måste även , träda in och betala en icke obetydlig del av kostnaden, eftersom vården där av olika anledningar är dyrare. Patienten själv betalar dock lika mycket i båda fallen. Motsvarande gäller vid öppenvårdsbesök hos privatpraktiserande läkare resp. vid vårdcentraler. En rimlig valfrihet borde på motsvarande sätt åstadkommas också i fråga om sjukhemmen, där utbyggnadsbehovet är stort. Även långvarigt sjuka och inte minst de har olika önskemål och behov som gör mångfald i vårdutbudet önskvärd. Den vårdpeng som i dessa fall betalas ut från sjukförsäkringen täcker endast en mycket liten del av de verkliga kostna derna för vården, som vid landstingsdrivna sjukhem uppgår till . Återstoden betalas medelst landstingsskattemedel. Även om vården vid enskilda sjukhem normalt endast kostar ungefär hälften så mycket, kan ytterst få patienter betala återstoden av vårdkostnaden själva. De enskilda sjukhem som finns blir på så sätt helt beroende av bidrag från landstingens sida. Detta motverkar tillkomsten av nya enskilda sjukhem. Ett sätt att åstadkomma en ökad valfrihet och ett bättre resursutnyttjande vöre att låta en större del av kostnaden också för sjukhemsvården betalas via sjukförsäkringen i stället för medelst landstingsskatt. Möjligheten att låta en större del av de verkliga vårdkostnaderna också för den slutna akutvården betalas via sjukförsäkringen i stället för medelst landstingsskatt bör därför skyndsamt utredas. Vårdpengen från sjukförsäkringen borde därvid följa drifts och kapitalkostnaderna för enskilda sjukhem och betalas ut med samma belopp, antingen patienten vårdas på enskilt eller landstingsdrivet sjukhem eller sjukhus. Vi är medvetna om att ett sådant system innebär en omfördelning av kostnaderna från direkt skatt i form av landstingsskatt till socialförsäkringssektorn. Dessa aspekter måste givetvis ingå i utredningsuppdraget. Med det av oss skisserade systemet skulle fler vårdplatser kunna erhållas till samma kostnad för det allmänna. Alternativa vårdformer skulle lättare kunna prövas. Om en patient av någon anledning inte är nöjd med vården vid ett sjukhem skulle han kunna välja vården vid ett annat hem, som kanske drivs på ett sätt som bättre svarar mot hans speciella behov och önskemål. Ortsanknuten vård i mindre enheter skulle underlättas. Det skulle också bli lättare att anordna sjukhem för t. ex. invandrare, där personalen talade deras språk. Landstingen skulle slutligen också få bättre möjligheter att tillgodose den specialiserade akutsjukvården, som även framgent främst måste ske inom . Även anhörigvården skulle kunna rymmas inom ramen för detta reformerade system på socialförsäkringsområdet. Service och vård på äldre dar När det gäller den vård och service till de äldre, som primärkommunerna ansvarar för, betalas den med avgifter, med statsbidrag (hemhjälp) och i övrigt med kommunalskatt. Något försäkringssystem som inom sjukvården finns inte. Även på detta område är det viktigt att kunna välja mellan olika alternativ i fråga om service, vård och boende. De gamla, som genom hela livet fått bestämma över sin tillvaro, måste också på ålderdomen få bättre möjligheter att påverka sin situation. Det kan gälla möjligheten att få erforderlig vård närmare den ort där man har sina anhöriga. Det kan gälla önskemål om en vård på idéburen grund. Det kan också gälla en annorlunda inriktning av vården eller servicen, som passar den äldre bättre. Även av ekonomiska skäl är det nödvändigt med en betydande öppenhet från kommunernas sida till alternativa former av vård och service. Kommunen bör åläggas pröva andra alternativ På motsvarande sätt som i upphandlingskungörelsen bör kommunen åläggas att alltid pröva om verksamheten kan bedrivas bättre och effektivare i samarbete med eller av annan huvudman. En kommun bör inte ha rätt att gynna egen verksamhet om det visar sig att annan kan tillhandahålla service eller vården bättre och billigare. En lagstiftning motsvarande upphandlingskungörelsen bör således upprättas utifrån de speciella krav som ställs på det sociala området, där kvalitetsnormer och sociala motiv måste vara tungt vägande. Syftet skall vara att kommunerna prövar även andra alternativ än kommunalt huvudmannaskap när det gäller service, vård och olika former av omsorg. Detta bör även gälla landstingskommunerna. Till en början bör detta gälla främst utvidgad eller ny verksamhet. Med ett sådant system skulle smådriftsfördelar bättre kunna tas till vara. En personalintensiv verksamhet som vård och service blir billigare i smådrift, där administration och organisation blir enklare. kan ofta ny teknik införas snabbare, vilket beror på att beslutsprocessen blir enklare i den lilla organisationen. Pensionärer och handikappade skulle få bättre möjligheter att som fullmyndiga medborgare själva kunna forma sitt liv. Med hjälp av avancerad allmänt tillgänglig teknik, t. ex. mikrodatorer, skulle förmedling av konsumentanpassade servicetjänster lättare kunna förmedlas och leda till en smidigare, personligare och billigare service. I anslutning till en utbyggnad av alternativa vårdformer är det angeläget att samhällets tillsynsfunktion fungerar. Beslutet om avveckling av länsläkarorganisationen förutsatte en successiv avveckling och en uppbyggnad av en organisation som skulle ta över länsläkarens uppgifter. Det framgår dock av en mängd uppgifter att denna organisationsuppbyggnad inte ägt rum såsom förutsatts. Miljömedicinska enheter finns ej överallt. Dessutom uppges från många håll att tillsynen inte är tillfredsställande. Med anledning av en moderat motion till 1982/har ställt sig bakom socialutskottets skrivning enligt följande: Utskottet vill emellertid understryka angelägenheten av att den statliga tillsynen över den privata sjukvården m. m. inte försummas som följd av den nya organisationen. Det är särskilt viktigt att fortlöpande följer utvecklingen och ser till så att inte tillsynen begränsas enbart till ett fåtal större frågor. har i Verksledningens policydokument för budgetåren 1983/841984/85 bl. a. angett att utbyggnad av tillsynen av hälso- och sjukvården utanför sjukhus såsom privatläkares verksamhet, verksamheten vid hälsohem, inortodoxa behandlingsmetoder m. m. skall prioriteras. Med anledning av detta förutsätter vi att den statliga tillsynen skall bringas att fungera tillfredsställande möjligt. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att beslutar upphäva bestämmelserna om etableringsbegränsningar för tandläkare med omedelbar verkan, 2. att hos regeringen anhåller om utredning innebärande att en större del av kostnaderna för vård på sjukhem och sjukhus betalas via sjukförsäkringen i stället för med landstingsskatt i syfte att öka patienternas valfrihet, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om nyrekrytering av privatpraktiserande läkare och patientavgifterna inom offentlig och enskild öppen sjukvård, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen uttalats om fritidspraktikers och andra privata vårdgivares möjligheter att bedriva av den allmänna försäkringen ersatt verksamhet. () BO () () () () () () ()