mot · G702638 · 1984-01-18 00:00:00 — Näringslivets ekonomiska bidrag till kulturlivet Näringslivet visar ett allt större intresse av att avsätta kapital för så kallade kulturändamål. Motiven för detta är att skaffa en kulturprofil, som kan ge ett bättre anseende hemma och utomlands. Vidare kan näringslivet genom sponsring öka kontrollen över kurturlivet, genom att olika kultursatsningar görs beroende av företagens tycke och smak. Uppkäftiga experiment, politiska manifestationer, kollektiva arbetarspel med stark dagsaktualitet skulle knappast få bidrag från näringslivet. Snarare ligger den trendmässiga och spektakulära kulturen i företagens intresse. Företagens bidrag skall inte förväxlas med den konstälskande mecenatens personliga engagemang i kulturlivet. Alla eldsjälar är välkomna att bidra till kulturlivets utveckling. Däremot verkar stöd från enskilda företag med nödvändighet på ett nyckfullt sätt. Det finns ingen möjlighet att planera med utgångspunkt i ett långsiktigt intresse. Företagens bidrag skall inte förväxlas med den konstälskande mecenatens personliga engagemang i kulturlivet. Alla eldsjälar är välkomna att bidra till kulturlivets utveckling. Däremot verkar stöd från enskilda företag med nödvändighet på ett nyckfullt sätt. Det finns ingen möjlighet att planera med utgångspunkt i ett långsiktigt intresse. Företagens engagemang i kulturlivet måste ses i samband med den högeroffensiv som handlar om "frihet och som kommit att ge ett allt större utrymme för röster som förespråkar så kallad frivillighet, individuella insatser framför kollektiva och avskaffande av regler (t. ex. för kulturen, skolan, dagis). Huruvida konsten skall kunna överleva ett ekonomiskt kärvt klimat görs till en privatangelägenhet, vare sig det är företagen som skall stå för fiolerna eller enskilda med sitt privata engagemang. I budgetpropositionen framhålls att Det kan vara naturligt att näringslivet eller andra sponsorer går in i och medverkar i olika projekt. Det är emellertid viktigt att staten och kommunerna behåller ansvaret för kulturens basresurser så att institutionerna kan agera självständigt gentemot intressen utifrån. Det är för att stärka kulturinstitutionernas självständighet som årets budgetförslag innehåller både omfattande reformer och väsentliga modifieringar vad gäller tillämpningen av huvudförslaget. Detta är ett för kulturlivet farligt resonemang! Vad menas med kulturens basresurser? Skall ett företag få bestämma hur stor en symfoniorkester skall vara eller när och hur länge museerna skall hållas levande? basresurserna och när börjar driften? Karakteristiskt för företagens sponsorskap är att företagen själva håller sig litet i skymundan. Det skall inte förekomma någon braskande reklam kring de evenemang man sponsrar. Man skall anas, inte synas enligt en känd Wallenbergregel. måste man ta för troligt att näringslivet har som mål att återskapa brukssamhället. Det samhälle där en större eller mindre krets människor från vaggan till graven görs beroende av . Detta är ingen befängd tanke om man erinrar sig de transnationella företagens engagemang i mediaindustrin eller Volvos stora intresse för att köpa sig in i människors fritidsbehov. En modell av Storebrorssamhället bygger alltså på företagens vilja att allt öppnare styra människans villkor: Det lilla barnet föds på Sempersjukhuset och föräldrarna gratuleras via direktreklam till nedkomsten med kreditkort på modersmjölksersättning samt broschyrer från ortens företagsdaghem: Våra dagis har manlig personal, står det på Elektroluxannonsen. hamnar mamma i en amningspsykos men blir avhjälpt symptomen på Geigy-sjukhuset där hon ordineras lugnande piller samt ett besök på som ger , också sponsrad av . Det lilla barnet växer och börjar läsa. På lånar det böcker med lånekortet som är prytt med ASEA:s emblem. Barnet lånar gärna böcker om bilar eftersom det går på Volvo-dagis och av någon anledning blivit intresserad av rallysportens historiska hjältar. Pappa, som inte kan begripa varför mamma dukat under, trots terapistöd efter amerikansk modell och trots att mamma nu kan ägna sig åt sin sysselsättning - handarbete - i lokala systuga, smiter i väg på för att söka svaret på sina livsfrågor. Föreställningen är sponsrad av , och pappa blir efteråt bjuden på öl varmed hans vanor hädanefter förändras avsevärt. Naturligtvis är detta en skräckvision. Men det är fullt möjligt, att den blir verklighet om kapitalintressena får agera fritt. Det är samhällets uppgift att se till att det inte sker. Mot bakgrund av ovanstående hemställs att uttalar att sponsring ej är förenligt med de av uppsatta kulturpolitiska målsättningarna.