ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G7021521 · 1984-01-24 00:00:00 — och namn m. m. Regeringsrätten är högsta allmänna förvaltningsdomstol och prövar besvär över kammarrätts beslut och besvär i förvaltningsärende som enligt lag eller av beslutad författning anförs hos domstolen. En del besvärsmål kan prövas av regeringen. Regeringsrätten avgör huvudsakligen besvärsmål som innefattar sådana rättsfrågor som rör förhållanden mellan enskilda medborgare och det allmänna eller mellan enskilda medborgare inbördes. Regeringen avgör besvärsmål som gäller lämplighetsfrågor, särskilt politiska frågor. Det finns alltså två instanser med funktioner vitt skilda från varandra men med likhet i namn och benämning. För den på något sätt juridiskt verksamma eller för den som har anknytning till regeringsfrågor politiskt eller på tjänstemannaplan torde inte namnlikheten vara något problem. Men det finns ju en allmänhet också och där orsakar likheten i namn begreppsförvirring. Ofta stöter man på den uppfattningen att det är regeringen som avgjort ett ärende när det i verkligheten varit regeringsrätten. Regeringsrättens ledamöter har dessutom benämningen regeringsråd, och uttalanden av politisk karaktär från exempelvis ett regeringsråd som därvid använder sin titel kan tolkas som synpunkter från regeringen och begreppsmässigt orsaka en total förvirring. Det är inte bra med benämningar som visserligen kan vara vedertagna bland närmast berörda men har sådan utformning att de orsakar förväxlingar hos en bred allmänhet. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att regeringen prövar frågan om ändrad benämning på regeringsrätten och ändrad tjänstebeteckning på dess ledamöter. () () minab/gotab 1984 77702
mot · G7021523 · 1984-01-24 00:00:00 — Antalet nämndemän i tingsrätt beslut om reducering av antalet nämndemän vid vissa förhandlingar vid tingsrätter trädde i kraft . Beslutet innebär att antalet nämndemän skall begränsas till tre vid sådana förhandlingar där straffet för den åtalade kan bli högst fängelse. Grova våldsbrott, mord och narkotikabrott m. fl. skall även i fortsättningen fordra fem nämndemän vid förhandlingarna. Förslaget om reducering av antalet nämndemän har redan från början varit utsatt för stark kritik. a. framfördes att ett högre antal nämndemän innebar ett större mått av allsidighet och sakkunskap hos nämnden och därmed en högre grad av rättssäkerhet. Enligt propositionen skulle ett vägande skäl för att begränsa antalet nämndemän vara krav på besparing av kostnaderna för nämndemannainstitutionen. Flera tingsrätter anser emellertid att antalet överklaganden av tingsrättsdomar nu stigit och därmed medfört ökade kostnader för slutgiltigt avgörande av målen. Skulle så vara fallet att ett ökat antal överklaganden direkt kan relateras till minskningen av antalet nämndemän vid tingsrätterna har regeringens starkaste motiv för begränsning av antalet nämndemän fallit bort. Det är därför angeläget att regeringen noga följer utvecklingen i vad gäller överklagande av tingsrättsdomar. Ett påtagligt samband mellan förändringen av antalet nämndemän och antalet överklaganden av tingsrättsdomar bör resultera i omprövning och sänkning av nuvarande straffgräns, vid vilken antalet nämndemän endast behöver vara tre. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att regeringen vid ett konstaterat samband mellan begränsningen av antalet nämndemän och överklaganden av tingsrättsdomar omprövar den straffgräns vid vilken reducering av antalet nämndemän skall ske.
mot · G7021524 · 1984-01-25 00:00:00 — m. fl. Polisens organisation, m. m. 1983/84:89) har tidigare beslutat (prop. 1980/81:13, JuU 1980/81:24) att tjänsterna som länspolischef i och i skall förenas med polismästartjänsten i resp. samt att en tjänst som biträdande chef skall inrättas i . I samband därmed beslutade att en likartad tjänst som biträdande polischef borde inrättas även i . Detta gavs regeringen till känna. bör nu kunna ta ställning till att inrätta en tjänst som biträdande chef i . För vår del finner vi de skäl som föranledde att dubblera chefstjänsten i tveklöst tala för att samma ordning införs även i . Genom polisreformen decentraliseras från en rad uppgifter till regionala och lokala myndigheter. Den regionale chefen ges en förstärkt ställning i och integreras i styrelsens arbete, bl. a. genom föredragningar och täta kontakter med landshövding och länsledning i övrigt. Den lokala polisstyrelsen får väsentligt ökade befogenheter, vilket ställer större krav på polischefens operativa ledning, informations- och föredragningsskyldighet m. m. Regeringens ställningstagande i fråga om ledningsfunktionen kommer därför att innebära en försvagning av antingen de lokala eller de regionala resurserna på ledningsnivå i förhållande till nuläget. Konsekvenserna härav kommer icke att gagna polisverksamheten. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna att en tjänst som biträdande polischef bör inrättas även i . () () () ()
mot · G7021526 · 1984-01-25 00:00:00 — Ersättning för rättegångskostnader vid process i förvaltningsdomstol Att få rätt mot det allmänna kan bli en dyrbar historia. Undersåtarna har ett klart underläge i förhållande till översåtarna. När en enskild medborgare måste betala för att hävda sin rätt gentemot staten kan man knappast tala om medborgarrätt. Detta visar två timade konkreta fall, varav ett gällde en byggmästare och ett en lantbrukare. I fallet med byggmästaren låg det till så att han anlitade en underentreprenör. Denne betalade emellertid inte sina löneskatter och krävde då byggmästaren på dessa pengar. Byggmästaren tvingades att betala in . Lantbrukaren hade anlitat en hantverkare med egen firma för ombyggnad av sitt hus. Inte heller denna entreprenör betalade in arbetsgivaravgifterna utan lantbrukaren måste betala nära . Dess bättre fann sig inte någon av dessa två i översåtarnas dekret. Man gick till kammarrätten som förklarade att inte kunnat bevisa att de båda uppdragsgivarna var att anse som arbetsgivare. Därmed var de heller icke ansvariga att betala löneskatter för dem som utförde arbetsuppdragen. I byggmästarens fall ville överklaga hos regeringsrätten men denna gav inte prövningstillstånd. Därmed vann kammarrättens dom laga kraft och de båda företagarna får tillbaka de pengar de tvingats betala till staten. I och med att regeringsrätten inte tog upp ärendena till prövning får det väl anses att kammarrättens utslag blivit prejudicerande. Andra företagare, som råkar ut för fogdarnas fiskala nit, vet alltså att de kan få rätt men att det kan bli dyrbart att få denna rätt fastslagen. Lantbrukaren uppskattar sina kostnader till . Det är dels kostnader för juridisk hjälp, dels förluster för förlorad arbetstid. Byggmästaren hade det ännu besvärligare. För hans del gällde det också kampen om underentreprenörens moms. Även här gav kammarrätten honom rätt. Hans processkostnader beräknas till ca . Givetvis förefaller det vanligt folk alldeles självklart och naturligt att staten bör stå för rättegångskostnaderna. Men något så naturligt finns inte i byråkratsverige. I en vanlig tvist mellan enskilda personer får den förlorande parten stå för båda parters kostnader. Det anses självklart att enskilda medborgare inte skall behöva betala för att hävda sin rätt. Helt annorlunda är det tydligen vid skatteprocesser. En sådan uppfattning är helt rättsvidrig. I ett rättssamhälle får det inte vara så att endast den som har pengar till en process mot staten skall ha möjlighet att vinna sin rätt. Eller som sa en gång: Det är skam, det är fläck på banér om medborgarrätt heter pengar. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär en utredning om möjligheterna att införa ersättning för rättegångskostnader till enskilda personer som vinner process i förvaltningsdomstol. () ()
mot · G7021528 · 1984-01-18 00:00:00 — Motion 1983/84:1528 Ändring i utsökningsbalkens regler om restbelopp I proposition 1983/84:33 föreslogs att utsökningsbalken skulle ändras så att kronofogdemyndigheterna inte längre skulle vara skyldiga att i utsökningsmål betala ut belopp som understiger . Motivet för denna lagändring var att utsökningsarbetet skulle effektiviseras genom att hantering av obetydliga penningbelopp undviks. Kronofogdemyndigheternas register upptagande skulder till det allmänna innehåller också många obetydliga skuldbelopp understigande . Skulderna kan ha uppkommit genom någon dags försening av inbetalning av skatt etc. Restavgift debiteras i registren, men inga krav behöver f. ö. framställas. Dessa restbelopp betungar registren och när sedan kronofogdarnas register samkörs mot register om överskjutande skatt kommer dessa små restbelopp att sätta i gång en administrativ process med meddelande till den skattskyldige att skulden avdragits från den överskjutande skatten. Detta arbete kostar betydligt mer än det belopp som statsverket kan tillgodogöra sig. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer jag att begär att regeringen lämnar förslag om ändring av utsökningsbalken i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · G7021530 · 1984-01-24 00:00:00 — Motion 1983/84:1530 På grund av marknadsföringslagens utformning utgör prövningen av framför allt konsumentombudsmannens framställningar till en av de främsta rättskällorna för utvecklingen av marknadsföringsrätten i vårt land. En betydande del av konsumentombudsmannens bevakning av marknadsföringsprinciperna på marknaden i utgörs av konsumentombudsmannens bevakning av olika former av reklam- och annonskampanjer. Skulle konsumentombudsmannen finna att en kampanjåtgärd enligt hans mening innehåller element som strider mot marknadsföringslagen kan han, genom framställning till , i utverka förbud mot det av konsumentombudsmannen kritiserade kampanjinslaget. På grund av snabbheten i affärslivets arbetssätt och trögheten i förvaltningen kommer konsumentombudsmannens framställning till domstolen ofta under handläggning långt efter det kampanjerna avslutats. Enligt de regler som gäller för verksamhet äger icke den vinnande parten rätt till kostnadsersättning av den förlorande parten på sätt som är huvudregel i allmän domstol. En företagare som således får sin talan gillad i mot konsumentombudsmannen i en kampanjfråga får alltså ej kompensation för sina kostnader. Som påpekats kommer dessa frågor ofta under handläggning i långt efter det att kampanjen avslutats då företagaren förlorat det väsentligaste intresset för att försvara sin position. beslut i dessa frågor utgör ofta rättsskapande beslut. Det förekommer beklagligtvis att meddelar beslut i frågor av det slag som här avses utan att frågan blivit föremål för egentlig prövning därigenom att det företag som utsatts för yrkandet om visst förbud hellre medger talan än låter den prövas eftersom företaget under alla omständigheter måste bära kostnaden för förfarandet. Det är av uppenbar fara för sund rättsutveckling inom marknadsföringsrätten att rättsskapande praxis på detta sätt åstadkoms utan att en fullständig rättslig prövning föregår beslut. Det är därför angeläget att söka finna former för den rättsliga prövningen av dessa viktiga frågor som säkerställer att prövning i sak förekommer i . En enkel regel av innebörd att skulle få rätt att besluta om ersättning till vinnande enskild part skulle inte vara en tillfredsställande lösning med hänsyn dels till det statsfinansiella läget, dels till den osäkerhet som en så generellt utformad regel skulle kunna leda till. Möjligen skulle en förhandsprövning i kostnadsfrågan av samt ett åläggande för att svara för ålagda kostnadsersättningar inom ramen för meddelat anslag kunna leda dels till att frågor av rättsskapande betydelse kom under verklig prövning, dels till att konsumentombudsmannen begränsade sina framställningar till sådana frågor. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer jag att hos regeringen hemställer om utredning om införande av rätt till ersättning för rättegångskostnader i .
mot · G7021531 · 1984-01-24 00:00:00 — m. fl. Föreläggande om reparation av lägenhet vid byte av fastighetsägare Trots att förhandlingsordningar gäller på en stor del av hyresmarknaden och att underhållsfrågorna oftast är föremål för förhandling förekommer att hyresgäster av olika anledningar inte får sina rättmätiga krav om ett tillfredsställande lägenhetsunderhåll tillgodosedda. kan då enligt 12 kap. 16 § andra stycket jordabalken på ansökan av hyresgästen förelägga hyresvärden att fullgöra sin reparationsskyldighet enligt 15 § andra stycket samma lag. Ett sådant föreläggande kan emellertid inte enligt nuvarande lagstiftning göras gällande mot en ny hyresvärd om fastigheten försäljs och ny ägare tillträder. Detta utgör en stor nackdel för de hyresgäster som nödgas använda sig av de tvångsmedel lagen tillhandahåller för att åstadkomma ett tillfredsställande lägenhetsunderhåll. Tillkomsten av bestämmelserna om reparationsföreläggande har haft stor betydelse för de hyresgäster som råkar bo i fastigheter där det löpande lägenhetsunderhållet missköts. Det är därför angeläget att utforma lagregler som underlättar för hyresgästerna att komma till rätta med hyresvärdar som genom diverse transaktioner söker undandra sig sin reparationsskyldighet. Bostadsdomstolen har i många ärenden avvisat ansökningar om reparationsförelägganden på grund av att fastigheten försålts och ny ägare tillträtt. Bostadsdomstolen har i sina domar konstaterat att bestämmelserna i 13 kap. 7 § om s. k. partssuccession inte är tillämpliga i mål om reparationsföreläggande och att en ny ägare därför inte är skyldig att inträda i målet, varför en talan om reparationsföreläggande mot honom inte kan prövas. Det finns sålunda inga lagliga möjligheter att göra ett reparationsföreläggande gällande mot ny hyresvärd om fastigheten överlåtits under ärendets gång. Visserligen kan hyresgästen på nytt ansöka i hyresnämnden om föreläggande för den nye ägaren/hyresvärden, men det framstår som otillfredsställande att hyresgästen skall vara tvungen att ägna onödig tid och kraft för att utverka sin rätt till ett normalt lägenhetsunderhåll. Därför bör en regel införas i 12 kap. 16 § jordabalken innebärande att ansökan om reparationsföreläggande kan riktas mot den för vilken lagfart senast är beviljad eller sökt även om denne har överlåtit fastigheten innan ansökan görs. Överlåts fastigheten sedan ansökan har gjorts eller föreligger fall som här avses skall bestämmelser om verkan av att tvistemålet överlåts och om tredje mans deltagande i rättegång äga motsvarande tillämpning. Övergår fastigheten till ny ägare sedan beslut om reparationsföreläggande meddelats bör lagstiftningen vidare innebära att sådant beslut skall gälla mot den nye ägaren. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos regeringen begär förslag till lagändringar i vad gäller reparationsföreläggande enligt de riktlinjer som anförs i motionen. () ()
mot · G7021533 · 1984-01-24 00:00:00 — Vårdbidragets behandling vid indrivning av skattefordran En person som uppbär vårdbidrag för handikappat barn och får restskatt, som vederbörande ej klarar att betala, riskerar att kronofogden inkasserar hela vårdbidraget, trots att en del av detta utgörs av en skattefri merkostnadsdel. Handikapprörelsen har fått kännedom om flera sådana fall. Vårdbidraget är en ersättning för vård och tillsyn av samt merkostnaden för det handikappade barnet, varför det kan diskuteras huruvida det skall betecknas som utmätningsbart över huvud taget. Den skattefria merkostnadsdelen bör under alla förhållanden undanhållas, så att barnets omedelbara behov kommer i första rummet. Det torde ankomma på vederbörande utskott att utforma eventuell erforderlig lagtext. Med stöd av ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om ändrade regler vid skatteindrivning, så att vårdbidragets skattefria merkostnadsdel betraktas som icke utmätningsbar, om en person häftar i skatteskuld.
mot · G7021534 · 1984-01-25 00:00:00 — Motion 1983/84:1534 Handikappads tillgång till upphovsrättsligt skyddade verk Att vara synskadad innebär framför allt att inte kunna ta del av tryckt/skriven text av olika slag. Förutom att man saknar tillgång till material finns det hinder i den upphovsrättsliga lagstiftningen som omöjliggör eller försenar tillgången. uttalade i samband med propositionen (prop. 1976/77:87), som bygger på betänkandet Kultur åt alla, om insatser för handikappades kulturella verksamhet att handikappade har rätt till samma utbud som ickehandikappade. Utvecklingen härefter har visat att förhållandena är mer komplicerade än så. Det statliga talboks- och , , länsbiblioteken och Bibliotekstjänst har rätt att med regeringens medgivande och med hänvisning till 18 § UHL framställa talböcker för utlåning utan upphovsmannens tillstånd. Denna rätt begränsar sig till verk som lånas ut. Utvecklingen har varit positiv så till vida att alltmer material gjorts tillgängligt för synskadade. Den tekniska utvecklingen har underlättat framställningen som den möjliggör framtagning av punktskrift och syntetiskt tal parallellt med svartskriftstryckningen. Den senare tekniska möjligheten kan av upphovsrättsliga skäl inte användas för verk som inte redan är spridda till allmänheten. Samhället har på olika sätt påtagit sig ansvaret att göra tryckt text tillgänglig för synskadade. Även om viljan finns, är detta inte möjligt därför att man inte har den formella rätten. Vi har t. ex. en lång rad av kommunala taltidningar som i juridisk mening inte är lagliga. Mot ovanstående bakgrund hemställs att begär att regeringen låter upphovsrättsutredningen utreda frågan om handikappades tillgång till upphovsrättsligt skyddade verk.
mot · G7021535 · 1984-01-25 00:00:00 — Beskattning av och insyn i stiftelser tillkallades 1975 för att göra en översyn av lagstiftningen om stiftelser. arbete lades utredningen ned enligt regeringsbeslut. I den promemoria som överlämnades av utredningens ordförande sägs bl. a.: Utredningens arbete har visat att nuvarande stiftelselagstiftning i många avseenden är otillfredsställande. Frånvaron av en heltäckande civilrättslig reglering av stiftelseinstitutet framstår också som en brist. Utredningen anser det därför angeläget att arbetet med tillskapandet av en stiftelselag får fortsätta. Bristerna i nuvarande lagstiftning gäller framför allt samhällets möjligheter till insyn i och kontroll över stiftelseväsendet. står det klart att åtskilliga stiftelser har en särskilt gynnad ställning i beskattningshänseende. Många stiftelser har till formen en ideell målsättning, t. ex. att stödja forskning och utbildning. Men deras huvudsakliga uppgift är inte sällan att fungera som instrument för kontroll- och maktutövning i näringslivet. Enligt uppskattningar förfogar stiftelserna över . På grund av det hemlighetsmakeri som omgärdar stiftelserna är det dock svårt att ha någon bestämd uppfattning om hur stora deras kapitaltillgångar i verkligheten är. Hur djupt otillfredsställande den bristande insynen i stiftelserna är illustreras av flera uppmärksammade fall, som t. ex. när 36 miljoner gick till spillo i . Vi anser det vara värdefullt med ideella stiftelser som stöder forskning och andra samhällsnyttiga ändamål. Däremot kan det inte accepteras att stiftelser fungerar som täckorganisationer för privat affärsverksamhet av miljardomfattning. Inom pågår enligt uppgift ett arbete med att upprätta en promemoria om stiftelser. Det är mycket angeläget att detta arbete påskyndas och att regeringen redan under innevarande år kan framlägga en proposition om ny och rättvisare lagstiftning för stiftelseväsendet. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om behovet av en skyndsam översyn av gällande lagstiftning för stiftelser.
mot · G7021536 · 1984-01-24 00:00:00 — m. fl. Förbudet mot lån i eget bolag Vissa lättnader i förbudet mot lån i eget bolag vidtogs av den första borgerliga trepartiregeringen i syfte att underlätta framför allt vid generationsskiften inom familjeföretag. Åtgärden var ett steg i rätt riktning men ytterligare lättnader bör genomföras. Det är angeläget inte bara för den eller de som vid ett arvskifte skall överta ett företag att detta kan ske på ett sätt som gör det möjligt att fortsätta verksamheten. Det är även betydelsefullt för de anställda liksom för borgenärer att företaget kan leva vidare. Att bolagets intressenter normalt skyddas mot att delägarna inte tar lån ur företaget anser vi vara helt naturligt, men denna regel bör inte gälla vid arvskiften. I sådana sammanhang bör låneförbudet helt avskaffas, varigenom även nuvarande dispensförfarande blir överflödigt. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs att beslutar att förbudet att i samband med arvskifte uppta lån i eget bolag helt avskaffas. () () () () () () () () () () ()
mot · G7021537 · 1984-01-24 00:00:00 — När senast reformerade lagstiftningen om omyndighet, skedde det för att skapa större restriktivitet kring omyndigförklaringar. De omfattande förluster av medborgerliga rättigheter som omyndigheten medför borde endast undantagsvis förekomma. Erfarenheten har emellertid visat att lagstiftarnas avsikter inte slagit igenom, då det gäller upphävande av omyndighetstillstånd. Reglerna för omyndigförklaring är inte kongruenta med reglerna för upphävande. Problemet synes vara att de instruktioner överförmyndarna har att följa ger en strängare praxis än som bör råda. Detta kan leda till att människor får förbli omyndiga, trots att omyndigheten bort upphävas. Den bristande överensstämmelsen mellan rättssyn och praxis visas bl. a. av några fall, vilka förts till högsta domstolen (N J A, Band 1,1977,201,1978,350 och 1981,291). Det förefaller klart att speciella instruktioner eller annan äldre materia och praxis på det berörda området inte bör få stå i vägen för lagtolkning gjord av HD. En justering bör komma till stånd, så att avsikten med lagen slår igenom. Mot bakgrund av det anförda föreslås att beslutar att hos regeringen begära lämpliga åtgärder för att säkra att den av högsta domstolen och lagstiftarna uttryckta rättssynen beträffande upphävande av omyndighet slår igenom i praxis.
mot · G7021538 · 1984-01-20 00:00:00 — och i lagen om tillsyn av stiftelser Enligt i rubriken nämnd lag föreligger plikt på anmälan och redovisning av stiftelser och donationer - med större behållning än . - till som har att utföra granskning. När det gäller stiftelser och donationer som förvaltas av borgerlig eller kyrklig kommun förefaller bestämmelsen minst sagt föråldrad. Flera skäl synes oss föreligga för att befria borgerliga och kyrkliga kommuner från denna anmälningsplikt och länsstyrelserna från sin granskningsskyldighet. Utvecklingen, inte minst inom den kommunala revisionsverksamheten, utgör en tillräcklig garanti för att medel inte används på fel sätt. I varje fall torde det vara svårt för länsstyrelserna, med insättande av rimliga resurser, att finna fel som de kommunala revisorerna inte upptäckt. Det enda den aktuella lagbestämmelsen säkert leder till är en byråkratisk omgång som kostar resurser hos kommuner och länsstyrelser utan att ge något positivt tillbaka. Sådana bestämmelser bör avskaffas som ett led i besparingsarbetet inom den offentliga förvaltningen. Om onödiga och föråldrade bestämmelser avskaffas ökar sannolikt respekt och förståelse för mer angelägen lagstiftning. Med hänvisning till det anförda yrkar vi att beslutar om sådan ändring i lagen om tillsyn av stiftelser att borgerliga och kyrkliga kommuner undantas från den årliga redovisningsskyldigheten.