mot · G7022466 · 1984-01-25 00:00:00 — Villkoren för hantverket har försämrats i vårt land. I takt med industrins framväxt har många hantverk drivits tillbaka. Det är från många utgångspunkter en beklaglig utveckling. Ett levande hantverk står inte i motsatsställning till expansiv och framtidsinriktad industriell produktion. Tvärtom är det ett viktigt komplement. Hantverk i olika former kan ge ett väsentligt bidrag till sysselsättningen. Det är vidare av kulturhistoriska skäl angeläget att förvalta ett genom generationer förvärvat kunnande. Vårt avancerade och komplicerade samhällsliv bygger på att allt går som beräknat. När störningar i kretsloppet av kapital, arbete och energi uppstår bli verkningarna omfattande. Då kan äldre men fungerande färdigheter komma väl till pass. Det finns därför också ett beredskapsskäl att hålla hantverkskunnande vid liv. Problemet är att hantverkskunnande inte som marinfartyg eller reservlager av kläder och olja kan stoppas i malpåsar. Levande hantverk kan bara överleva om det efterfrågas av den verksamma generationen och av den förs vidare till nästa. Glädjande nog synes intresset för att bevara yrkeskunnande inom hantverk nu växa på olika håll. Ansvaret för att ta vara på och nyttiggöra oss av hantverkskunnandet i stället för att göra oss urarva på det, åvilar oss alla. Saten måste emellertid känna ett särskilt ansvar för att initiera och samordna resurser på olika områden. I en nyutkommen bok, Händernas verk, visar författarna vilken nytta och inte minst glädje vi kan ha av hantverkets många olika grenar. Boken är ett utmärkt uppslagsverk för alla hantverksintresserade men framför allt en lysande och övertygande argumentering för bättre villkor för hantverk i dess vidaste mening. Den äldre tekniken kan befrukta den nya Dagens tekniker behöver känna till den äldre tekniken för att förstå och analysera de tidiga samhällena. Studium av äldre teknik lär oss hur beroende vi är av naturen. Den vidgar med sin mångfald av lösningar teknikbegreppet och stryker under sambanden mellan olika delar av mänskligt liv och kunnande. används detta erfarenhetsarkiv alltför litet. Hantverkskunnande förvärvat genom generationers praktik kan stödja dagens teknik och initiera morgondagens. Upprustning av äldre bostäder och byggnader är omfattande. Det är emellertid inte ovanligt att byggföretag i sådana sammanhang har svårt att få tag på yrkesarbetare och hantverkare som behärskar äldre byggteknik och material. Dagens utbildning av byggtekniker och byggnadsarbetare tar inte tillräcklig hänsyn till att reparationer och upprustning av äldre hus kommer att bli en betydande del av deras kommande arbetsuppgifter. Bristfälligt kunnande kan driva upp kostnaderna för att restaurera äldre byggnader ibland till den grad att vi inte anser oss ha råd att bevara kulturhistoriskt värdefulla byggnader. Ofta vaknar vi upp för hantverkets villkor först när vi upptäcker att det blivit svårt att få tag på den service vi efterfrågar. Ett typiskt exempel är skomakerierna. Det verkar som om de högre skopriserna ökat vår efterfrågan på skoreparationer och att därmed en viss ökning av antalet skomakerier skett. Men det är osäkert, då det inte finns någon riktigt bra statistik över hantverkens förekomst. Hantverksutövarna är beroende av ändamålsenliga och billiga lokaler. Ofta rycks marken för deras verksamhet undan när stadsdelar saneras. Det är angeläget att sådan upprustning och sanering sker på ett sätt så att hantverkets villkor och önskemål kan beaktas. Det säger sig självt att omhändertagande och pietetsfull reparation av gamla och museala föremål kräver ingående kännedom om äldre framställningssätt och material. Behovet av sådant kunnande finns inte enbart hos museer och hembygdsgårdar. Antalet byggnader och föremål i enskild ägo är också stort. För att vårda och bevara kulturföremål i såväl offentlig som enskild ägo finns behov av kunniga hantverkare av många slag. En expansion av hantverket skulle kunna ge ett värdefullt tillskott till sysselsättningen. De flesta hantverk återfinns inom servicesektorn, men även inom industrin finns behov av hantverkskunnande. Det finns industrier som tillämpar tillverkningsmetoder som pendlar mellan oersättligt hantverk och datastyrning. Även dagens högrationaliserade industri behöver hantverkare. har t. ex. en verkstad där man tack var skickliga och idérika hantverkare kan förbättra tillverkningsprocesser och bl. a. göra arbetet bekvämare och En ny bilmodell måste, när den formges i full skala, byggas upp av modellsnickare, sadelmakare, tunnplåtslagare m. fl. På motsvarande sätt förhåller det sig vid flygplanstillverkningen hos SaabScania eller i verkstadsföretaget . Det finns alltså många och goda skäl för att från det offentligas sida ta ett större ansvar för överlevnad och expansion av hantverket. För att hantverket inte bara skall kunna överleva utan även utvecklas måste det finnas en central instans med speciell uppgift att ta vara på hantverkets intressen. Denna fråga har prövats i olika sammanhang. Det är angeläget att regeringen förelägger förslag härom baserat på den skrivelse den särskilde utredningsmannen presenterade industridepartementet . En stor del av samhällets ansvar för hantverkets villkor faller på länsstyrelserna. Intresset för att göra något av detta ansvar skiftar. Några län har dragit i gång en omfattande verksamhet för att stödja och främja hantverket i dess olika varianter. är ett bra exempel. Där vävs turismen samman med hemslöjd och upprustning av fäbodar och andra byggnader. Linodling och fårskötsel blir både inslag i landskapsvården och i råvaruförsörjningen. Stöd ges till formgivning och produktutveckling inom hantverket. Även länsstyrelserna i och lägger ned ett medvetet arbete på att främja hantverket. Det finns emellertid anledning för att stryka under alla länsstyrelsers ansvar för en gynnsam utveckling av hantverket. De regionala utvecklingsfondernas uppgift är att främja utvecklingen av små och medelstora företag. Det torde också innefatta hantverket. Omfattningen av fondernas stöd till hantverket växlar emellertid starkt. Av tämligen naturliga skäl måste fonderna koncentrera sin verksamhet till projekt som förväntas ge störst utbyte. Att försumma hantverket även om det är mycket småskaligt torde emellertid även i en sådan strategi vara kortsynt. Om hantverket ges god service och ekonomiskt stöd kan det sammantaget säkert ge väl så många sysselsättningstillfällen som färre stora och mer spektakulära projekt. Viktigast är dock att hålla i minnet, att industrin och hantverket behöver varandra och att en god och stabil utveckling av näringslivet måste bygga på mångfald. Även om utvecklingsfonderna i sin instruktion har fått inskrivet att främja hantverket torde det vara nödvändigt att precisera denna uppgift ytterligare. Det kan ske genom att föreskriva att en viss del av fondens medel skall förbehållas stöd till hantverket. Regeringen bör anmodas att förelägga förslag i denna riktning. Statsmakterna måste också känna ansvar för att hantverkskunnandet sprids och förs över till nästa generation. Det sker ofta bäst i form av lärlingsutbildning. I annan motion från föreslår vi kraftigt utbyggd lärlingsutbildning. Det är angeläget att en sådan expansion kommer till stånd och får anordnas på de olika hantverksgrenarnas skiftande villkor. Med stöd av det ovan anförda hemställs* 1. att hos regeringen begär förslag angående central instans med uppgift att tillvarata hantverkets intressen, 2. att hos regeringen begär förslag till ändring i utvecklingsfondernas instruktion i syfte att tillförsäkra hantverket viss andel av fondernas medel, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om länsstyrelsernas ansvar för hantverkets utveckling. () () *Se även motion 1983/84:2467.