mot · G7022909 · 1984-04-27 00:00:00 — Motion 1983/84:2909 Vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen, m. m. 1983/ 84:190) Av propositionen kan man utläsa att departementet uppfattat antalet invånare som den bästa mätaren på sjukvårdsbehovet i ett geografiskt område (s. 12, 15 m.fl.). 1 varje fall anser man det vara ett bättre mått än det faktiska utnyttjandet av sjukvården, så som det kommer till uttryck i ersättningsberättigade prestationer enligt hittillsvarande system för sjukförsäkringsersättningarna (s. 14). Om dagens system anföras följande: Fördelningen av resurser kommer med ett sådant ersättningssystem huvudsakligen att styras av det existerande vårdutbudet. Erfarenhetsmässigt är vårdutnyttjande i högre grad relaterat till tillgängliga resurser än vårdbehov. (s. 14) Utgångspunkten måste enligt vår uppfattning vara, att fördelningen av resurser huvudsakligen styrs av sjukvårdshuvudmännens politiska prioriteringar - mot andra verksamheter och/eller mot utdebiteringens storlek. Att de resurser som avsätts också utnyttjas är närmast en självklarhet: Resursanspråken är ju större än resurstillgången. I propositionen redovisas icke några mer ingående överväganden kring det ovan relaterade resonemanget, vilket är förvånande. , som är egen sjukvårdshuvudman, har försökt att beräkna och analysera sina merkostnader för sjukvården jämfört med riket. Dessa beräkningar även om viss osäkerhet i resultaten föreligger tyder på att merkostnaderna netto motsvarar . Dessa merkostnader beror till mer än hälften på faktorer som kommunen själv inte råder över. Förklaringen är dels socioekonomiska faktorer, dels merkostnader till följd av att den göteborgska sjukvården fullgör en regional funktion. Även om dessa faktorer är svåra att mäta, torde den ovan nämnda storleksordningen tyda på att departementet bör ägna frågan större uppmärksamhet än vad man ansett sig ha möjlighet till. Vi vill som en jämförelse nämna, att effekten på utdebiteringen av en renodlad invånarrelaterad sjukförsäkringsersättning jämfört med nuvarande prestationsrelaterade system beräknats ligga mellan +35 öre och -för olika sjukvårdshuvudmän. 1 propositionen sägs att det nya systemet skall underlätta de försäkrades möjligheter att få tillgång till en sjukvård som försäkringen är avsedd att tillförsäkra dem (s. 21) och syftar till att förbättra tillgången till en god hälso- och sjukvård för de försäkrade i hela landet (s. 21). slår man fast följande: De som är försäkrade enligt lagen om allmän försäkring är således genom hälso- och sjukvårdslagen tillförsäkrade erforderlig hälso- och sjukvård! (s. 20) Detta innebär, i en kanske något snäv tolkning, att ersättningssystemet inte har någon påverkan på de försäkrades tillgång till sjukvård. Den rimliga tolkningen är väl, att ersättningssystemets utformning har en indirekt effekt på tillgången till sjukvård, nämligen över sjukvårdshuvudmännens totala ekonomiska situation. En fördelning efter invånare i stället för efter försäkringsfall (prestation) innebär ju, att om t. ex. göteborgaren har större behov av sjukvård än genomsnittssvensken, så får han betala för det över kommunalskatten (landstingsskatten) - försäkringen täcker inte, eftersom den inte längre fungerar som en försäkring. I andra ändan så får ett antal sjukvårdshuvudmän ett finansiellt tillskott, som inte motsvaras av behov, så som de kommit till uttryck i antal försäkringsfall. Huvuddelen av de landsting som tjänar mest på omläggningen är de som ligger grannar till storstäderna. innebär inte förslaget en renodlad invånarersättning. föreslås särskilda övergångsregler för att mildra omfördelningseffekterna mellan sjukvårdshuvudmännen (s. 22). Vi vill föreslå att som sin mening ger regeringen till känna att man och innan de nu föreslagna övergångsreglerna skall ersättas bör i samråd med representanter för sjukvårdshuvudmännen närmare belysa sådana olikheter i hälsotillstånd och sjukvårdsbehov i olika delar av landet som kan vara lämpliga att beakta vid fördelningen av ersättningarna från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen. Vi vill slutligen ta upp en annan aspekt på frågan om fördelningen mellan sjukvårdshuvudmännen. I propositionen anförs att den nya allmänna sjukvårdsersättningen innefattar alla nuvarande prestationsersättningar inom både offentlig och privat vård. För att inte kostnaderna för privatpraktikerverksamheten skall belasta försäkringen dubbelt skall därför vid utbetalning av ersättningen avräknas ett belopp, som motsvarar den försäkringsersättning som utbetalats under närmast föregående år till privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster som var verksamma inom resp. sjukvårdshuvudmans geografiska område. En betydande del av den vård som ges av privatpraktiker ges till personer som är bosatta utanför den kommun/det landsting som privatpraktikern är verksam i (eller knuten till). Detta gäller sannolikt i särskilt hög utsträckning för storstäderna, som i detta avseende fungerar som regioncentrum för ett antal landstingsområden. För skulle ett belopp på 10-12 milj. kr. räknas av från den allmänna sjukvårdsersättningen för patienter som tillhör andra sjukvårdshuvudmän. För att inte dessa sjuk vårdshuvudmän skall tillgodogöra sig ersättning för sjukvård som utförs av annan sjukvårdshuvudman, krävs ett system för ersättning i sådana fall mellan sjukvårdshuvudmännen. Denna fråga har inte lösts och berörs inte heller i propositionen. Vi anser därför att regeringen närmare bör analysera frågan om ersättningar mellan sjukvårdshuvudmännen för vård som ges av privatpraktiker och komma med förslag till förändringar i ersättningssystemet så att rättvisa skapas mellan sjukvårdshuvudmännen. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi att vid sin behandling av proposition 1983/84:190 beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts i motionen om beräkningsgrunderna för ersättning till sjukvårdshuvudmännen från allmänna försäkringen.