mot · G7022179 · 1984-01-25 00:00:00 — och vid trafiknykterhetsbrott, m. m. har vid internationella jämförelser en låg trafikskadenivå. Till den relativt sett gynnsamma situationen finns flera samverkande orsaker, såsom lagstiftningsåtgärder, förbättrade vägar, kontroll av fordon och olika informationsinsatser. Därför är det viktigt att trafiksäkerheten ges även fortsättningsvis hög prioritet. Alkoholen synes alltjämt vara den största påvisbara olycksfaktorn av personlig karaktär i trafiken. Den skördar hundra offer i människoliv och invaliditet. Det är därför nödvändigt att kraftansträngningar görs för att komma till rätta med alkoholfaktorn i trafiken. Enligt vår mening måste trafiknykterhetslagstiftningen skärpas mot bakgrund av nya forskningsrön som framkommit. är gränsen 0,5%c för vad som är tillåtet vid framförande av fordon. Dessutom tillämpas ett generellt avdrag på 0,14%c främst av mättekniska skäl. Det innebär att den faktiskt tillåtna gränsen blir 0,64%c. Enligt vetenskapliga forskningar försämras körförmågan redan vid 0,2%c. Det är mycket otillfredsställande att den tillåtna gränsen ligger mer än så högt. Förbättrade analysmetoder tillsammans med nya vetenskapliga undersökningar, som visar att föraren påverkas redan vid små koncentrationer, talar entydigt för att sänka den nedre straffbarhetsgränsen till 0,3%o. En sådan förändring skulle halvera gränsen för rattonykterhet och därmed också kraftigt höja trafiksäkerheten. En lagstiftningsåtgärd av denna innebörd skulle på ett välgörande sätt, utan några särskilda kostnader varken för statsverket eller enskilda, inskärpa kravet på nykterhet i trafiken och underlätta informationsverksamheten, som måste inriktas på att all alkohol i trafiksammanhang är förkastlig. Narkotika ett allvarligt problem i trafiken Arbetet med att begränsa alkoholens förekomst i trafiken i de nordiska länderna har gett en ledande roll i globala sammanhang. Andra länder har tagit efter både vad gäller lagstiftning och opinionsbildande åtgärder. rekommendation nr 9/1974 kom dock endast att innehålla en hemställan till att möjligt utreda frågan om märkning av mediciner och andra ämnen som nedsätter förmågan att uppträda som trafikant. i utfärdade ett cirkulär angående inverkan av narkotika och vissa andra läkemedel m. m. på förmågan att föra 1 1983/84. I cirkuläret framhölls bl. a. att läkemedel, som påverkade centrala nervsystemets funktioner, kunde utgöra en ökad risk för trafiksäkerheten, särskilt om de användes i högre dosering eller . Vid remissbehandlingen av ovannämnda medlemsförslag framkom bl. a. att ett stort antal läkemedelsgrupper, t. ex. såväl sådana som verkar dämpande och stimulerande på nervsystemet som smärtstillande och blodtryckssänkande preparat kunde påverka körförmågan. I takt med det ökade narkotikamissbruket har man i flera länder blivit mer uppmärksam på den fara narkotika (främst cannabis) utgör även i trafiken. Sålunda har t. ex. i införts bestämmelser som inte bara upptar påverkan av starka drycker utan också påverkan av andra stimulerande och bedövande medel som kan inverka på förmågan att på betryggande sätt framföra fordon. Och enligt trafikbrottslagen kan den som varit så påverkad av annat berusningsmedel än alkohol, att det kan antas att han inte på betryggande sätt kunnat föra fordonet, dömas till fängelse . Motsvarande bestämmelser finns också i de andra nordiska länderna. I har man i en undersökning låt vara på en begränsad grupp kunnat konstatera att andelen narkotikapåverkade bland misstänkt drogpåverkade bilförare har stigit från 1978 till 1982. På norsk sida arbetar man med att fastställa hur stort narkotikaproblemet är i trafiken. Det finns dess värre anledning att anta att narkotika på samma sätt som alkohol utgör en stor trafikfara i alla nordiska länder. Emellertid har man för få uppgifter om omfattningen för att kunna säga något med säkerhet. En annan svårighet är att det endast för några narkotika, såsom för amfetamin och vissa opiater, finns en bestämningsmetod med vilken de kan med säkerhet påvisas i kroppen. Till exempel för LSD eller cannabis saknar man användbara tester. Fastställandet av narkotika blir således ofta beroende på klinisk berusningstillståndsundersökning. I en svensk undersökning har påpekats betydelsen av att få fastställt en koncentrationsgräns för narkotika införd i lagstiftningen. Förslag om detta har också väckts i . Trots de svårigheter att konstatera förekomsten av narkotika som ovan omtalats bör denna fråga nu tas upp på nordiskt plan, inte minst med sikte på att de gränser som det befinns möjligt att fastställa från början borde sättas lika i de nordiska länderna. Mot bakgrund av vad som ovan anförts hemställs 1. att beslutar att 4 § 2 mom. trafikbrottslagen ändras så att gränsen för rattonykterhet sänks till 0,3%o, 2. att beslutar att låta utreda hur stort narkotikaproblemet är i trafiken, 3. att beslutar att verka för att i de nordiska ländernas lagstiftning fastställa en koncentrationsgräns för andra droger alkohol sorn påverkar det centrala nervsystemet. () ()