mot · G80227 · 1984-10-10 00:00:00 — i m. fl. Åtalsunderlåtelse (prop. 1984/85:3) Vi yrkar i denna motion avslag på propositionen då vi anser den vara till skada för rättssäkerheten. Vi föreslår i stället att länsåklagarna och motsvarande skall ges utökade möjligheter till åtalsunderlåtelse i s.k. extraordinära fall. Motivet till förslagen i propositionen sägs vara ett led i strävandena att koncentrera rättsväsendets resurser till bekämpandet av allvarligare brottslighet, bl. a. ekonomisk brottslighet, vålds- och narkotikabrottslighet. har i flera sammanhang krävt ökade resurser samt omfördelningar inom polisen för att samhället bättre skall kunna prioritera kampen mot den grova brottsligheten. Vi har dock anmärkt att en sådan prioritering inte får innebära att samhället försummar att beivra också annan brottslighet och att inga åtgärder får vidtas som hotar rättssäkerheten eller som leder till att medborgarnas förtroende för rättsväsendet sviktar. Svensk processlag bygger på principen om absolut åtalsplikt. Ytterst hänger detta samman med allas likhet inför lagen. Som utvecklas av regeringsrådet i dennes särskilda yttrande i lagrådet och till vars yttrande vi ansluter oss och vill hänvisa till, innebär inskränkningar i den absoluta åtalsplikten ställningstagande till centrala rättssäkerhetsfrågor. Detta har enligt vår uppfattning inte tillräckligt beaktats av föredraganden som utifrån ambitionen att vinna processekonomiska vinster nonchalerat de risker för rättssäkerheten som ytterligare undantag från den absoluta åtalsplikten innebär. Vi ifrågasätter inte att åklagarna i och för sig är väl skickade att på ett korrekt och omdömesgillt sätt göra de avvägningar som en utvidgad möjlighet till åtalsunderlåtelse innebär. Generellt håller åklagarväsendet en mycket hög standard trots att åklagarna som regel tvingas arbeta med otillräckliga resurser. Vi menar dock att åklagarna inte har resursmässiga förutsättningar att göra de avvägningar som förutsätts i propositionen. Därigenom riskerar förslaget att leda till att åklagarna får merarbete i stället för tvärtom. För att t. ex. kunna göra en korrekt bedömning av huruvida en misstänkt person av domstolen kan förväntas bli ådömd villkorlig dom krävs det att åklagarna har samma utredning beträffande den misstänktes personliga förhållanden som domstolen låter inhämta. Domstolarnas material är därvid generellt mer omfattande än det material åklagaren har tillgång till, och 1 1984/85. det skulle kräva ett inte oväsentligt merarbete för åklagarna att införskaffa detsamma. Det finns vidare en uppenbar risk för att man genom förslaget lägger grunden till ett nytt slags processande, nämligen i frågan om åtal skall väckas. Genom de nya reglerna blir denna fråga en grannlaga uppgift för åklagaren att lösa: Vad är "väsentligt allmänt eller enskilt intresse, "särskilda skäl för åtalsunderlåtelse, "väsentliga målsägandeintressen etc. Den som har ekonomiska förutsättningar och initiativförmåga nog att skaffa sig kompetent advokat kommer att ha ett stort försteg när det gäller att förmå åklagaren att underlåta åtal eller att begära överprövning av åtalsbeslut. Det finns en uppenbar risk för att processandet angående åtalsbeslutet leder till ett behov av nya mer detaljerade regelsystem för förfarandet. Den absoluta åtalsplikten, även med de undantag från denna som f. n. gäller, innebär en rättssäkerhetsgaranti för allmänheten och dessutom en trygghet för åklagarna. Genom att vara ålagd absolut åtalsplikt behöver de inte försätta sig i situationer där det kan riktas misstanke mot dem för att fatta beslut om åtalsunderlåtelse utifrån ovidkommande hänsynstaganden. Vi vill dessutom anföra vissa invändningar mot detaljer i förslaget, t. ex. när föredraganden hävdar "att det för den misstänkte i allmänhet är bättre att ett domstolsförfarande över huvud taget inte kommer till stånd". Detta torde gälla endast om han är skyldig till påstått brott. Skyldig eller oskyldig registreras han genom beslutet att underlåta åtal i flera fall i polisregister som skyldig till brott. Han kan också - om han erkänt sig skyldig till brott på grund av det summariska förfarandet få en felaktig brottsrubricering, t. ex. stöld i stället för snatteri, vilket i sin tur leder till att han felaktigt registreras i polisregistret. (Snatteri registreras f. n. Redan de undantag som gäller från den absoluta åtalsplikten kan ibland leda till konsekvenser som verkar förbryllande för allmänheten, t. ex. att polis och åklagare inte inleder förundersökningar i "bagatellbrott och att gärningsmän undgår påföljd. För den allmänna laglydnaden kan det vara demoraliserande att uppleva att dessa undantag utvidgas och att samhället inte mer kraftfullt reagerar mot brott. Bland de nuvarande undantagen från åtalsplikten finns möjligheten för riksåklagaren att meddela åtalsunderlåtelse i extraordinära fall. Enligt vad föredraganden anger meddelas sådana tillstånd mycket sparsamt. Det finns enligt vår uppfattning fall där åklagaren har skyldighet att åtala trots att detta är uppenbart stötande ur allmänhetens synpunkt. Exempel på detta är när personer vilka blivit skadade i trafikolyckor blir åtalade för vårdslöshet i trafik. Möjligheten att meddela åtalsunderlåtelse i sådana extraordinära fall bör enligt vår mening kunna fattas förutom av riksåklagaren också av chefsåklagare på regional nivå. Ett tillägg med denna innebörd bör göras till 20 kap. 7 § första stycket 3 RB. En utvidgning av möjligheten till åtalsunderlåtelse av extraordinära skäl är motiverad utifrån hänsynen till den enskilde samt hänsynen till den allmänna laglydnaden. Vi syftar inte till att det skall ske någon ändring av hittillsvarande praxis i fråga om när bestämmelserna kan komma till användning. Med anledning av ovanstående hemställer vi 1. att beslutar att avslå proposition 1984/85:3, 2. att beslutar göra sådana kompletteringar av 7 § första stycket 3 RB att beslut om extraordinär åtalseftergift förutom av riksåklagaren också skall kunna fattas av regional chefsåklagare. HANS () i