mot · G7022031 · 1984-01-25 00:00:00 — m. fl. Den internationella utvecklingen 5 Den offentliga sektorns betydelse för våra strukturproblem .... 13 Regeringens ekonomiska politik 16 Moderata samlingspartiets ekonomiska politik 19 7.4 Avskaffande av löntagarfonderna 28 7.5 Kredit-och statsskuldspolitiken 29 7.7 Systemförändringar för omstrukturering av den offentliga sektorn och stärkt marknadsekonomi 35 Den konjunkturförbättring som skett i är ett resultat av den internationella uppgången och de två senaste devalveringarna på sammanlagt . De positiva effekterna för exporten och därmed industriproduktionen har blivit större än vad tidigare beräkningar indikerat. Även om konjunkturförbättringen - som framgår av diagram 1 s. 10 - i en rad viktiga avseenden är mindre uttalad än i en normal konjunkturcykel tycks regeringen tro att den fått anstånd med de nödvändiga insatserna mot våra strukturella problem. Men inte ens en mycket kraftig konjunkturuppgång löser våra ekonomiska svårigheter. Så länge vi inte tar itu med de grundläggande problemen i den offentliga sektorn - de alltför höga offentliga utgifterna, skattetrycket, det stora budgetunderskottet, regleringarna m. m. - kommer en konjunkturuppgång bara att leda till en tillfällig förbättring av vårt ekonomiska läge. Om vi skall få några positiva bestående effekter på vår ekonomi till följd av devalveringarna och den internationella konjunkturuppgången är det nu mycket bråttom med insatser mot de strukturella problemen. Regeringens proposition innehåller emellertid inte några förslag i detta syfte. Den socialdemokratiska utvecklingsmodellen har inneburit att i första hand utgifterna och inkomsterna i ekonomin socialiserats. En offentlig utgiftsandel på av BNP och en inkomstandel på saknar motsvarighet i något annat västligt industriland. Det är viktigt att den offentliga sektorns inflytande i ekonomin minskar på alla nivåer för att vi skall få bukt med våra strukturella svårigheter. Så länge detta inte sker kan vi inte få någon bestående förbättring av vår ekonomiska situation. statsskuld uppgick till nästan . Som andel av bruttonationalprodukten är skulden nu uppe i . Av har endast större statsskuld. Vi har passerat både och . uppgick statsskulden till av BNP. Därefter har den ökat explosionsartat. Fortsätter skulden att växa snabbare än vår samlade produktion, är det bara en tidsfråga innan situationen blir ohållbar. Enbart för att förhindra skuldens andel av BNP från att växa krävs besparingar i storleksordningen . Hejdas inte den snabba ökningen av statsskulden, kommer skuldfällan att slå igen. Räntedöden och det statsfinansiella sammanbrottet som moderata samlingspartiet varnat för kommer då att bli ett faktum. Regeringen har utöver devalveringen i praktiken inte gjort något för att lösa våra långsiktiga problem. I stället har den kraftigt höjt skatterna och beslutat om nya statsutgifter. Det andra steget av regeringens ekonomiska politik syftar till att dra ned inflationen till samma nivå som i våra viktigaste konkurrentländer, dvs. Den centrala delen i regeringens anti-inflationspolitik består i att man hoppas på att Den fria förhandlingsrätten är en frihet under ansvar. Låga pris- och lönestegringar är ett nödvändigt men långt ifrån tillräckligt villkor för att få på rätt kurs mot framtiden. Därutöver krävs för det första en mycket kraftig minskning av de offentliga utgifterna i stat och kommun. För det andra krävs en sänkning av skattetrycket så att drivkrafterna bakom arbete, investeringar, sparande och risktagande stimuleras. För det tredje krävs att löntagarfonderna avskaffas. För det fjärde krävs genomgripande systemförändringar som syftar till en omstrukturering av den offentliga sektorn. Även om vår politik på kort sikt leder till påfrestningar i ekonomin och uppoffringar för de enskilda människorna är det viktigt att komma ihåg att en minskning av de offentliga utgifterna och budgetunderskottet är den enda framkomliga vägen för att undvika massarbetslöshet och mycket hög inflation . Rejäla besparingar innebär inte bara att underskottet krymper utan medför även ett ökat inflytande för skattesänkningar. Den totala efterfrågan på tjänster och varor blir inte mindre för att de offentliga utgifterna skärs ned. Att minska den offentliga utgiftsandelen handlar inte i första hand om svångremspolitik utan i stället om skapandet av en livskraftig privat servicesektor. Vårt budgetförslag /85 innebär jämfört med regeringens en utgiftsnivå som ligger 23,7 miljarder lägre. Av dessa besparingar är drygt 5,5 miljarder av tillfällig natur. Skattesänkningar föreslås för budgetåret på 5,7 miljarder. Vårt underliggande budgetunderskott uppgår med andra ord till , vilket är 12,4 miljarder lägre än det av regeringen redovisade. Förutsatt att regeringens bedömning av engångsförstärkningarna är korrekt skulle det av oss redovisade skattemässiga underskottet uppgå till knappt 63 miljarder. På helår uppgår våra besparingsförslag till 28,8 miljarder och våra skattesänkningar till ca 11 miljarder. Helårseffekten på budgetunderskottet blir därmed ca . Våra större besparingar innebär att ett utrymme skapas för skattesänkningar. Det är nödvändigt att skattetrycket sänks och skattesystemet ges en sådan utformning att drivkrafterna bakom företagande, arbete och sparsamhet förstärks. Våra olika skatteförslag och dess kostnader framgår av tabell 5, s. 41. För att lösa den strukturkris som vår ekonomi befinner sig i räcker det inte med besparingar. Den offentliga sektorn måste dessutom struktureras om. Systemförändringar måste vidtas i syfte att förändra och finna nya verksamhetsformer för stora delar av den service som ges via den offentliga sektorn. bör allt ifrån daghem och åldringsvård till parkförvaltning, brandförsvar och gatuunderhåll kunna ske i privat regi. lönekostnadsökningarna stannar vid . Med låga löneökningar skall vi häva oss ur krisen. Eftersom LO:s lönekrav innebär kostnadsökningar på framstår regringens förhoppningar som orealistiska. Härutöver består anti-inflationspolitiken av mycket begränsade utgiftsnedskärningar på . Dessa åtgärder räcker inte. Det underliggande budgetunderskottet är . Effekterna av engångsförstärkningarna på drygt 11 miljarder faller bort och är därför tämligen ointressanta. Att regeringen kan redovisa ett oförändrat underskott beror bl. a. på minskade utgifter för industristöd och arbetsmarknadspolitik. Eftersom denna typ av utgiftsneddragningar beror på konjunkturuppgången, blir det svårt att vidmakthålla dem. Därtill skall läggas att utgiftsökningen för statsskuldräntorna sannolikt är för lågt uppskattad. Dessa antas öka med endast , vilket förutsätter en kraftig omsvängning från kort- till långsiktig upplåning, att dollarkursen faller och att räntan inte stiger vare sig i eller i utlandet trots konjunkturuppgången. Den brist på utgiftsnedskärningar som kännetecknar regeringens budget är farlig. Det är nu budgetunderskottet måste angripas med kraft. Det är nu när vi har draghjälp av en internationell konjunkturuppgång, som vi radikalt måste dra ned de offentliga utgifterna. Gör vi det, kan vi pressa ned räntorna så att investeringarna blir lönsamma. En sådan politik kan trygga exportframgångar och sysselsättningen även i den internationella konjunkturavmattning som kommer efter dagens svaga ljusning. Förmår regeringen inte med kraft angripa problemen i den offentliga sektorn , kommer den inte att förmå det heller. Att starta den förväntade konjunkturnedgången efter 1985 med ett underliggande underskott på över 90 miljarder är oacceptabelt. Därför måste vi spara nu i uppgången. Regeringens passivitet innebär att vi kommer att gå in i nästa lågkonjunktur ännu sämre rustade än vi var i den nu passerade lågkonjunkturen. Denna brist på handlingskraft i ett avgörande läge innebär att förutsättningarna brister för att nå målen sänkt arbetslöshet och låg inflation. Moderata samlingspartiet anser att det behövs en rejäl kursomläggning för att ekonomi skall kunna återföras i balans. Vår politik syftar till att på alla områden förstärka marknadsekonomin. Att frigöra mänskliga och ekonomiska resurser, begränsa byråkratin samt stimulera företagande blir helt avgörande för välfärdsutvecklingen . Vi delar regeringens syn att en neddragning av inflationstakten är en central uppgift för den ekonomiska politiken. Det går inte att få ned arbetslösheten, om inte inflationen begränsas. Detta har vi länge hävdat. Till skillnad mot regeringen föreslår vi konkreta åtgärder för att få ned inflationen, i första hand en minskning av budgetunderskottet och skattesänkningar. Vi förordar dessutom en politik, som innebär att arbetsmarknadens parter själva skall ta ansvaret för både löne- och måste stimulera alternativ till den offentliga servicen och till de kollektiva skyddsnäten. Att ersätta offentlig verksamhet med privata marknadslösningar innebär inte bara möjligheter till en effektivare produktion utan även större variationsrikedom i tjänsteutbudet. Stora besparingar kan göras, om den privata servicesektorn tillåts komma in på områden som behärskas av stat och kommun. En omstrukturering av den offentliga sektorn handlar om skapande både av en livskraftig privat servicesektor och en effektivare offentlig sektor. Våra förslag och ställningstaganden vad gäller systemförändringar och omstrukturering av den offentliga sektorn är ett mycket centralt inslag i vår ekonomiska politik. I avsnitt 7.7 redovisas en sammanfattning av våra förslag på dessa områden. Denna politik är inte bara nödvändig för att lösa vår djupa strukturkris. Den är också en förutsättning för att vi fullt ut skall kunna tillvarata de många möjligheter som framtiden kommer att erbjuda. I en stärkt marknadsekonomi finns en inneboende vilja och förmåga till förändring. Det är i en sådan ekonomi som de enskilda individernas krav på, och de enskilda företagens förmåga till förändring säkrast och snabbast ger resultat som kommer hela samhället till godo. Den internationella konjunkturutvecklingen vände efter den mest utdragna lågkonjunkturen . Konjunkturbilden är dock mycket splittrad. I har uppgången varit snabb trots mycket höga realräntor och sjunkande internationell konkurrenskraft till följd av den stigande dollarkursen. USA.s samlade produktion beräknas ha ökat med . Uppgången har t. o. m. gått något snabbare än vid de två senaste konjunkturförbättringarna. En ökad privat konsumtion, som finansierats genom en minskning av hushållssparande!, och ett intensifierat bostadsbyggande har varit de viktigaste faktorerna bakom uppgången. Den ekonomiska politiken har i lagts om i expansiv riktning. Finanspolitiken var allt annat än stram som en följd av skattesänkningar och ökade försvarsutgifter. Även penningpolitiken blev mindre restriktiv, vilket bidrog till att de extremt höga nominella räntenivåerna föll något . Den höga tillväxttakten i har medfört att arbetslösheten sjunkit från JO,till 8,. Över tre miljoner nya arbetstillfäir*n skapades i . i den amerikanska ekonomin förväntas vara fortsatt stark 1984. Den genomsnittliga produktionsökningen beräknas bli , trots att tillväxttakten avtar . En fortsatt stark ökning av framför allt den privata konsumtionen samt en investeringsökning driver på den fortsatta uppgången. Trots den snabba konjunkturförbättringen i den amerikanska ekonomin har konsumentpriserna stigit med . Den fortsatta förstärkningen v konjunkturen hindrar inte att inflationstakten väntas öka mycket långsamt . Uppgången i är och förefaller bli betydligt svagare än i . Ökningen av den sammanlagda produktionen uppgick troligen till 1983. hade den snabbaste tillväxten. Ökningen av bostadsbyggande och privatkonsumtion samt upphörande lagerneddragningar bidrog till att BNP växte med ca 2,. Årets tillväxt förväntas bli av samma storleksordning. En fortsatt förhållandevis låg inflationstakt på förefaller trolig . I stannade BNP-ökningen vid . Även här har tillväxtimpulserna i första hand kommit från den inhemska efterfrågan. förutses en fortsatt konjunkturförstärkning. Tillväxten beräknas bli och i första hand komma från exportmarknaderna. För del innebar fjolåret en svagt negativ tillväxt. Stagnationen förväntas fortsätta till följd av den mycket restriktiva ekonomiska politik som till följd av den lössläppta expansionspolitiken efter den socialistiska valsegern tvingas föra. Även om uppgången i som helhet kommer att fortsätta , står det klart att den stora skillnaden i utvecklingen mellan och som kunnat konstateras kommer att bestå . Någon egentlig expansionskraft förefaller ännu inte finnas i . I flera länder, däribland och förväntas tillväxten helt utebli . Tillväxtimpulserna från kommer i större utsträckning än tidigare att riktas mot och än mot . De höga realräntorna förväntas ha en mer återhållsam inverkan på investeringarna i än i , bl. a. på grund av att lönsamheten är lägre i . Den genomsnittliga tillväxten i väntas bli 1,. Att tillväxten i ser ut att bli svag har stor betydelse för exportmöjligheter, eftersom av vår export avsätts på den europeiska marknaden. av exporten går till . Den svaga utvecklingen i har med andra ord mycket större betydelse för våra tillväxtmöjligheter än den goda konjunkturutvecklingen i . Inflationstakten i omvärlden är f. n. den lägsta . Länder som , , , och har haft en inflationstakt på eller därunder. Genomsnittet för ligger på . Den låga inflationstakten i omvärlden har starkt bidragit till att de svenska prisstegringarna blir mindre än vad som väntades . och hörde till de länder som hade den högsta inflationstakten . beräknas inflationen fortsätta att ligga i , vilket innebär att måste komma ned till denna nivå för att behålla sin konkurrenskraft. Lönekostnadsökningarna i flertalet av våra viktigare konkurrentländer beräknas ligga . Högre lönekostnadsökningar i skulle försämra våra ekonomiska framtidsutsikter. Det finns fortfarande en del riskmoment som gör att styrkan och stabiliteten i konjunkturuppgången är något osäker. Räntorna i kan åter börja stiga som en följd av budgetunderskottets utveckling i kombination med ett förbättrat kapacitetsutnyttjande i näringslivet och därmed sammanhängande kreditefterfrågan. Den tilltagande protektionismen i många länder kan försämra utvecklingen av världshandeln. OPEC-länderna är inte längre så köpstarka som när oljepriset stod högre. Det stora antalet och öst med finansiella problem utgör fortfarande ett hot, även om skuldkrisen har kunnat hanteras bättre än väntat. För del kan dessutom de kraftiga kapitalflödena till USA-dollar medföra en risk för räntehöjning med åtföljande negativa effekter på konjunkturuppgången. Slutligen utgör de allvarliga strukturella bristerna i framför allt ett hot mot styrkan i den pågående konjunkturförbättringen. Devalveringarna 1981 och 1982 i kombination med uppgången i världskonjunkturen innebar att den svenska ekonomin i en del avseenden utvecklades positivt . Exporten bedöms ha ökat och industriproduktionen . hölls importen tillbaka till följd av nedgången i den privata konsumtionen och de extremt låga investeringarna. Sammanlagt innebar detta att bytesbalansunderskottet kraftigt kunde reduceras. Det strukturella bytesbalansunderskottet är betydligt större än de drygt 6 miljarder regeringen nu redovisar . Bruttoinvesteringarna uppgick till av BNP att jämföra . För att åstadkomma den nödvändiga kapacitetsökningen i ekonomin skulle behöva återvända till den investeringskvot vi hade . En sådan investeringsuppgång skulle innebära att bytesbalansunderskottet ökar till , om inte det offentliga utgiftsöverskottet dras ned eller hushållens sparande kraftigt ökar. Ökningen av industriproduktionen med är ett glädjande tecken, men den sker från en mycket låg nivå och innebär endast att vi är tillbaka vid läge. Lönsamhetsförbättringen i industrin fortsatte . Men för att detta skall leda till positiva effekter på kapacitetsutbyggnaden krävs att den högre räntabiliteten blir bestående under ett större antal år. Dessutom måste avkastningen på finansiella placeringar - som till stor del styrs av statens upplåningsränta - sjunka. Aktivitetsökningen i ekonomin fick i övrigt inga större positiva effekter. Industriinvesteringarna beräknas ha fallit med . Detta innebär att investeringsvolymen 1983 kommer att bli endast av nivå. Industrins investeringskvot är därmed nere i , vilket är lägre än någonsin . Arbetslösheten fortsatte att växa och blev den högsta . Den reguljära sysselsättningen fortsatte att minska. var sysselsättningen lägre än . Inflationstakten blev visserligen lägre än vad som beräknades , men detta var inte någon effekt av den inhemska ekonomiska politiken utan en följd av nedgången i prisstegringstakten utomlands och av att devalveringseffekten inte slog igenom så snabbt som väntat. Vår inflationstakt ligger fortfarande dubbelt så högt som i . Nedgången i bostadsbyggandet var dramatisk. Det har inte byggts så få lägenheter som i . Detta ras väntas fortsätta . Som en följd av bl. a. skatteomläggningen och avdragsbegränsningen har det privatfinansierade småhusbyggandet nära nog upphört. Enskilt ägda hyreshus byggs över huvud taget inte längre. Utvecklingen av den nu pågående konjunkturförbättringen har i alla väsentliga avseenden varit sämre än under de två senaste uppgångarna. I diagram 1 jämförs den nu pågående konjunkturuppgången med uppgångarna 1972/73 resp. 1978/79. Trots den gynnsamma utvecklingen av exporten och industriproduktionen är ökningstalen lägre än vid de tidigare tillfällena. Industriproduktionen ökade de första fem kvartalen i den nu pågående uppgången. Under de tidigare perioderna var ökningen . Exportvolymen har ökat på ungefär samma sätt som 1978/79. Under uppgången 1972/73 var däremot exportvolymökningen den dubbla. Situationen på arbetsmarknaden har fortsatt att försämras efter vändningen. I tidigare uppgångar skedde däremot en stabilisering i motsvarande konjunkturfas. Bruttoinvesteringarna har fortsatt att falla, vilket inte varit fallet tidigare. Jämfört med uppgångarna 1972/73 och 1978/79 har bruttoinvesteringarnas utveckling varit 4 resp. lägre. Tillväxten av den samlade produktionen är som synes avsevärt lägre 1983 än vid motsvarande tillfällen under de två tidigare uppgångarna. Detta är i och för sig inte så överraskande mot bakgrund av att den långsiktiga tillväxttakten har avtagit i den svenska ekonomin. Vad som däremot är värt att notera är att tillväxten andra året i de tidigare uppgångarna, dvs. 1974 resp. 1980, var lägre än . Även om detta till en del kan förklaras av oljeprisstegringarna bör det beaktas att regeringen nu tror att tillväxten andra året skall öka. och prognoser på 1,i tillväxt innebär däremot att tillväxten avtar andra året i linje med vad som tidigare skett. Som framgår av diagrammet tilltog inflationstakten kraftigt vid de två senaste uppgångarna. Regeringens prognos på prisstegring under loppet av 1984 avviker markant från det tidigare inflationsmönstret. Det som talar för ett annat inflationsmönster i denna uppgång är i första hand att den internationella inflationstakten är mycket lägre . I samma riktning verkar lönekostnadsökningarna, som tycks kunna bli något lägre jämfört med tidigare erfarenheter. Det är dock mycket tveksamt om dessa faktorer är tillräckligt starka för att bryta det tidigare inflationsmönstret. En faktor som kommer att fortsätta att påverka prisnivån är den kvarvarande devalveringseffekten, som uppgår till . 2.0 1,0) 74 8 0 84 De tre senaste konjunkturuppgångarnas tillväxt kvartal 1-4 resp kvartal 5-8, mätt som genomsnitt över närmast föregående fyra-kvartalsperioder. Okt 78 Dec 82 Okt 79 Dec 83 Okt 80 Dec 84 1) dec 83 - dec 84, prognos Konsumentprisernas utveckling av de tre senaste konjunkturuppgångarna. Industr iproduk t ion 72:2 72:3 72:4 73:1 % (av arbetskraften) Arbetslöshet (+ ) 72:1 72:2 72:3 72:4 73:1 73:2 72:2 72:3 72:4 73:1 Beträffande utvecklingen är det värt att notera att regeringens prognos på flera avgörande punkter är betydligt mer optimistisk än både och bedömningar. och har gjort samma prognos för tillväxten , dvs. att BNP ökar med endast 1,. Även i övrigt har och relativt lika bedömningar av de olika efterfrågekomponenterna. räknar dock med sämre export- och bruttoinvesteringsutveckling. Regeringen baserar sin bedömning på men räknar ändå med en tillväxt som ligger en hel procentenhet högre. Denna skillnad sammanhänger med att regeringen anser sig kunna förutse en kraftigare exporttillväxt och en ökning av både den privata konsumtionen och bruttoinvesteringarna. har som framgår av tabell 1 antagit att bruttoinvesteringar och privatkonsumtion skall falla. Tabell 1: Försörjningsbalans 1983-1984, procentuella volymförändringar från föregående år Import, varor och tjänster -0,3 -3,2 -2,0 -0,6 -6,9 -5,0 -5,5 -4,4 -5,9 -7,0 -7,3 -7,3 -0,1 -2,0 -0,7 -0,5 Export, varor och tjänster * Lageromslag i % av föregående års BNP. ** Dec-dec. Källor: Finansplanen 1984/85, Preliminär Nationalbudget samt SIkonjunkturen nr 4, 1983. Både regeringen och räknar med en lönekostnadsutveckling på och en oförändrad sparkvot. Att regeringen räknar med en ökning av privatkonsumtionen beror på den antagna lägre inflationstakten, vilken innebär att realinkomsterna stiger. Regeringen har vidare höjt exportprognos med motiveringen att vi kommer att få en bättre relativ prisutveckling gentemot omvärlden och att världshandeln kommer att växa snabbare än vad Kl antar. Regeringens antaganden om en relativt kraftig investeringsuppgång sägs vara följden av att den beräknade gynnsamma produktionstillväxten skall driva upp kapacitetsutnyttjandet och därmed verka investeringsstimulerande. Det är svårt att frigöra sig från intrycket att regeringen tänjt sig till det yttersta för att inför avtalsrörelsens slutskede kunna inge förhoppningar om en positiv reallöne- och konsumtionsutveckling förutsatt att den nominella löneutvecklingen stannar på en låg nivå. För att den relativt ljusa ekonomiska bild som regeringen målar upp skall infrias måste lönekostnadsökningarna hållas tillbaka och inflationstakten kraftigt avta för att uppgå till i årstakt . Att löneavtalen sluts på en mycket låg nivå är av avgörande betydelse för att 1981 och stora devalveringar skall kunna få bestående positiva effekter på den svenska ekonomin. Regeringens lönekostnadsantagande på 1984 förutsätter i avtalsmässiga löneökningar, eftersom löneglidning och överhäng beräknas uppgå till . Vid högre löneavtal infrias varken prisprognosen eller de beräknade ökningarna av exporten och industriproduktionen. Mot bakgrund av att LO:s lönekrav innebär en kostnadsökning på framstår regeringens löneantagande som mycket optimistiskt. Skulle LO:s lönekrav realiseras, äts en stor del av den kvarvarande devalveringsvinsten upp . Vi delar regeringens bedömning att det är mycket väsentligt att den vinstförbättring som skett inom näringslivet blir bestående. Risken är annars stor att den nödvändiga investeringsuppgången uteblir. För att vinstnivån inte återigen skall falla krävs återhållsamma löneavtal och en nedgång i den svenska inflationstakten. En annan väsentlig skillnad mellan regeringen å ena sidan och och å andra sidan gäller utvecklingen av industriproduktionen . Regeringen har räknat med en produktionsökning på jämfört med de båda andra som räknat med ökning. Enligt vår bedömning måste regeringens prognos vad gäller export- och industriproduktionsutvecklingen betraktas som alltför optimistisk. Det råder osäkerhet om det går att göra så stora marknadsandelsvinster som regeringen räknar med. Den svenska inflationstakten kommer att fortsätta att ligga över omvärldens, vilket gör att de av regeringen kalkylerade förbättringarna inte förefaller troliga. Det är i detta sammanhang viktigt att komma ihåg att förra årets kraftiga exportökning hade en ovanlig strukturell sammansättning. Fartygsexporten ökade med till följd av utförsäljning av begagnade fartyg. En onormalt stor export av petroleumprodukter skedde. Dessutom ökade råvaruexporten med hela