mot · G8022777 · 1984-01-01 00:00:00 — m. fl. Utgå från barnens båsta Någon har sagt att om man bygger ett samhälle som fungerar bra för barnen så fungerar det också bra för alla andra människor. Detta är en sanning med modifikation, men det är ett faktum att man alltför litet ser till barns behov när man planerar t. ex. ett bostadsområde, en trafikleds utformning, en skolas lokalisering, ett centrums innehåll och verksamhet och hur barnomsorgen skall vara. Alla vet att det inte är utifrån barns bästa som samhällen byggs - det är heller inte vuxna människors behov som styr samhällsplaneringen, i stället är det kapitalets behov av lönsamhet man i första hand tar hänsyn till. Det kapitalistiska produktionssättet har påverkat samhällsbyggandet och därmed också vårt vardagsliv. Först genom att skilja produktionen från reproduktionen. Sedan genom att osynliggöra allt det arbete, som är knutet till vårt vardagsliv och till att upprätthålla en rad mänskliga och nödvändiga funktioner, släktband, sociala nätverk, det politiska livet osv. Inte heller inom den offentliga sektorn, i t. ex. barnomsorgen, är det barnens behov som styr verksamheten. Man tvingas lågprioritera barns behov, motiverat utifrån snäva ekonomiska ramar. har barnen haft det så materiellt bra som , men aldrig har heller barnen exploaterats så cyniskt av de kommersiella krafterna i form av olika kulturyttringar, kläder och fritid i ett farligt överflöd. Men många barn lever i en ny slags fattigdom i historielöshet och ofta i sterila, torftiga boendemiljöer. Detta återspeglar sig också i barns psykiska och fysiska hälsa. Enligt den första stora svenska undersökningen om barns psykiska hälsa () har vart femte barn psykiska störningar i form av ångest, aggressivitet och psykosomatiska symtom i form av ont i magen eller huvudvärk. Vart nionde barn känner sig inte omtyckt av någon. Barn utsätts för incest och andra sexuella övergrepp av vuxna. Två tredjedelar av 11- och 12-åringarna tror att de skall dö i krig, av narkotika eller i en trafikolycka. av alla äktenskap slutar i skilsmässa (). Det betyder att många barn upplever smärtsamma separationer. Alltför stor omsättning på personal inom barnomsorgen betyder också många, kanske svåra, separationer. lider mer vid alla slags skilsmässor än vad vuxna mestadels gör. Många barn tvingas att flytta från en ort till en annan, från ett bostadsområde till ett annat, från en skola till en annan. De känslomässiga uppbrotten är större problem för barnen än de geografiska (). Kvinnor föder i genomsnitt bara 1,6 barn. Det betyder att många barn växer upp utan syskon. Ensamhet och isolering är ett av våra största samhällsproblem både i tätort och i glesbygd. Ensamhet och isolering föder passivitet och maktlöshet. I de stora och anonyma bostadsområdena får likgiltigheten bästa tänkbara näring. bor det högst två personer i av lägenheterna i flerfamiljshus. är det en mamma och ett barn. Nästan hälften () av alla ensamstående mödrar under har aldrig kontakt med sina grannar (Arbetslivscentrum: Arbetslivet och barnen). har vi ett samhälle som utmärks av konkurrens, elittänkande och en betoning av individens ansvar för sitt liv. har detta synsätt markerats än mer, bl. a. som en följd av högerkrafternas försåtliga propaganda för den starkares rätt som de försöker sälja som frihet. Vi saknar instrument för att kunna mäta barns sociala verklighet och vi vet inte hur denna verklighet påverkar barnen. Vi kan bara ana de negativa konsekvenserna av den, speciellt för utsatta familjer och deras barn. I detta perspektiv får barnomsorgen ett mycket stort ansvar. Barnomsorgen borde få alla tänkbara resurser för att motverka negativa företeelser i samhället. Barnomsorgen borde ges resurser för att i största möjliga utsträckning tillgodose barns behov av trygghet, kontinuitet och stimulans. Barns anknytning till sin närmiljö är en försummad dimension när det gäller barns behov av trygghet och kontinuitet. Vår kunskap om barns uppväxt och socialisation baseras alltför mycket på ett samhälle som hade en helt annan struktur än dagens. Barnen lever ofta i en splittrad tillvaro mellan olika världar med olika sociala nätverk där barnen rör sig mellan daghem/ dagmamma, grannskap (kanske olika för varje förälder), släkt och vänner. Förskolan skulle kunna utgöra en viktig arena i bostadsområdet när det gäller att bygga upp och förstärka sociala nätverk. Barnomsorgen - en förutsättning för jämställdheten Alla barn, alldeles oavsett om deras föräldrar förvärvsarbetar eller inte, skall ha rätt till förskola eller fritidshem för sin egen skull. Men barnomsorgen har också en annan dimension. En utbyggd barnomsorg är en förutsättning för att kvinnor skall ha möjlighet att förvärvsarbeta eller studera. förändrades kvinnornas roll i hemmet och på arbetsmarknaden radikalt. har antalet kvinnor i arbetskraften ökat med en halv miljon. Den största ökningen står småbarnsmödrarna för. Fyra av fem kvinnor med barn i förskoleåldern tillhör arbetskraften. 1983 förvärvsarbetade av kvinnorna med barn i förskoleåldern. Det finns många svårigheter förknippade med att kombinera förvärvsarbete med hem och barn. Den kollektiva barnomsorgen är fortfarande mycket bristfälligt utbyggd. De flesta föräldrar ordnar fortfarande barnomsorgen själva på privat väg. Man använder sig av släktingar, bekanta, privata dagmammor eller så försöker man lägga arbetstiderna så att någon av föräldrarna är hemma medan den andre arbetar. För omkring hälften av de förskolebarn vilkas mödrar arbetar eller studerar minst halvtid har enligt en intervjuundersökning tillsynen ordnats på privat väg (SCB Kvinnor och barn). Närmare vartannat barn i åldern saknar helt omsorg medan föräldrarna arbetar. Var tredje kvinna med förskolebarn uppger i samma intervju att hon har eller har haft problem med barnomsorgen. Det problem som oftast anges är bristen på daghemsplats eller dagmamma. beräknas det finnas 395 400 platser i den kommunala barnomsorgen (inkl. platser i familjedaghem för förskole- och skolbarn). Antal daghemsplatser beräknas uppgå till 174 000. Enligt - arbetskraftsundersökningen så har 850 000 barn i åldrarna förvärvsarbetande mödrar. Det fattas med andra ord 450 000 platser . Om alla barn som har förvärvsarbetande mödrar skall få en plats inom den kommunala barnomsorgen 1990 måste utbyggnaden ske med i genomsnitt 90 000 platser . Det är ett högst rimligt krav att alla de barn som har förvärvsarbetande eller studerande mödrar skall garanteras en plats inom barnomsorgen. För det kommande budgetåret är det inte möjligt att bygga mer än ca 50 000 platser, bl. a. beroende på att planering och projektering måste få ta sin tid. Det är kommunerna som har ansvaret för barnomsorgen. Kommunernas vilja och möjlighet att bygga ut barnomsorgen är i mycket beroende av de statsbidrag som utgår. Med de statsbidrag som gäller kommer ingen nämnvärd utbyggnad att kunna ske. Antalet platser kommer främst att öka genom överinskrivning och genom s. k. förtätning i barngrupperna. Detta innebär i de flesta fall en kvalitetsförsämring för barnomsorgen. Enligt vpk:s mening måste statsbidragen utformas så att de blir en verklig stimulans för kommunernas utbyggnad av verksamheten. Bidragen bör också vara sådana att de gynnar en kvalitativt bra barnomsorg. Därför måste statsbidragen kopplas ihop med bindande miniminormer för personaltäthet, ytnormer och barngruppsstorlekar. För att säkra både den kvantitativa och den kvalitativa utbyggnaden av barnomsorgen föreslår vpk dels ett driftsbidrag, dels ett anordningsbidrag. Driftsbidraget föreslås utgå av de faktiska driftskostnaderna och täcker på så sätt personalkostnaderna. Anordningsbidraget bör utgöra . per nybyggd avdelning i daghem och fritidshem. Statsbidragen till förskola och fritidshem finansieras genom en särskild avgift, barnomsorgsavgiften. Denna barnomsorgsavgift, som tas ut av alla arbetsgivare och egenföretagare, uppgår till 2,av löneunderlaget. Vpk föreslår att barnomsorgsavgiften höjs till 2,för att finansiera den nödvändiga utbyggnaden och driftskostnaderna av barnomsorgen. För barn med särskilda behov utgår ett statsbidrag med . för varje tiotal barn som är inskrivna i daghem eller fritidshem. Vpk anser inte att detta stöd är tillräckligt. Ett ekonomiskt stöd bör i stället ovillkorligen utgå till barn med särskilda behov. Statsbidrag för detta skall kunna begäras i efterhand för den faktiska kostnad varje kommun haft. All barnomsorgsverksamhet bör vara avgiftsfri för föräldrarna och i stället finansieras över skatten. Frågan om föräldraavgifterna bör, enligt vpk:s mening, bli föremål för överläggningar mellan staten och kommunerna. Målsättningen med dessa överläggningar skall vara att barnomsorgstaxorna successivt trappas ned. Barnomsorgen måste bli bättre Syftet med de nya statsbidragsreglerna är enligt budgetpropositionen att hålla kostnaderna för barnomsorgen nere och att bereda fler barn plats genom en effektivare användning av befintliga resurser. Detta förutsätts, enligt propositionen, ske utan att de pedagogiska och de sociala målen inom barnomsorgen åsidosätts. Detta är en omöjlighet! Det går inte att pressa in fler barn, i redan för stora barngrupper, utan att kvaliteten försämras. För att uppnå en bra och likvärdig kvalitet inom barnomsorgen över hela landet måste bindande normer för personaltäthet, barngruppsstorlek och ytnormer fastställas. För åldersgrupperna i förskolan och på fritidshem bör barngrupperna inte vara större än 15 barn. För åldersgrupperna bör antalet inte överstiga 10. När det gäller s. k. utvidgade syskongrupper, dvs. för barn 0,, bör barnantalet inte överstiga 12-15 barn, beroende på åldersfördelningen i barngruppen. Det är viktigt att antalet barn i grupperna inte är för stort, men det är också viktigt att barngrupperna i största möjliga utsträckning hålls ihop under hela förskoleperioden. Att barnen har en fast grupptillhörighet är väsentligt för trygghet och kontinuitet i deras tillvaro. När det gäller personaltätheten menar vpk att rekommendationer bör gälla som miniminormer. Detta innebär 0,40 personal per barn i åldrarna 0,, 0,20 i åldrarna och 0,17 i åldrarna . Förutom bindande normer för den ordinarie personalen behövs normer för fasta vikarier. Dimensioneringen av dessa bör vara 1 vikarie för 5 anställda. För att åstadkomma en bra barnomsorg är det viktigt med en väl tilltagen personaldimensionering. Men det är också önskvärt, att personalen stannar kvar i sin barngrupp för att främja trygghet och kontinuitet i barnens tillvaro. Det är viktigt att barnen har tillräckligt med yta att röra sig på. Därför anser vpk att ytnormen bör återinföras och fastställas till 9,0-9,per plats, med vissa möjligheter till dispens, så att kravet kan sänkas till 7,0-7,om det i övrigt finns goda planlösningar som kompenserar den minskade ytan. Vpk anser att utbyggnaden av barnomsorgen skall ske i form av daghem och fritidshem och inte genom en utbyggnad av de redan alltför många familjedaghemmen. Familjedaghemmen bör avvecklas och ersättas av en kollektiv barnomsorg, som är den bästa formen för barnomsorg för de flesta barnen. De kvinnor som arbetar som dagmammor bör erbjudas utbildning för att sedan arbeta i den kollektiva barnomsorgen. Både barnomsorgens kvantitet och kvalitet är beroende på tillgången av tillräckligt antal välutbildad personal. Vpk har länge krävt en enhetlig utbildning för personalen inom barnomsorgen. Denna utbildning bör göras fyraårig med ett praktikår inlagt i studietiden. Utbildningen bör heta förskollärarutbildning och ge behörighet för arbete inom barnomsorgen. Antingen kan utbildningen göras så bred att även fritidspedagogerna ryms inom den eller också kan viss specialisering ske för fritidspedagogerna under det sista studieåret. Vpk anser att det endast skall finnas en personalkategori i arbetet med barn inom barnomsorgen. Också anser det vara angeläget med en enhetlig yrkeskår och menar att alla anställda bör ha en likvärdig utbildning. Vpk anser att de barnskötare och obehörig personal som arbetar inom barnomsorgen bör erbjudas påbyggnadsutbildning till förskollärare med lön . Vpk menar också att allmän behörighet måste börja gälla för arbete inom barnomsorgen. Många undersökningar har visat att barn och ungdom vill ha mer vuxenkontakter - mer tid med vuxna människor. Många föräldrar har långa arbetsdagar och dessutom långa resor till och från arbetet. Man tvingas lämna barnen och hämta dem från daghem eller dagmamma . Det är för långa arbetspass för både föräldrar och barn. Övergång till sex timmars arbetsdag får en rad effekter både av social och ekonomisk natur. De långa arbetstiderna - varvid bruttoarbetstiden bör räknas - drabbar framför allt småbarnsföräldrar, i hög grad de ensamstående mammorna, de med låg levnadsstandard, de som har oregelbundna arbetstider, de som har kroppsarbete och de som har låg utbildning. Arbetstidsfrågan är i hög grad en klassfråga och en jämställdhetsfråga. Förkortning av arbetsdagen för alla ger föräldrarna mer möjlighet att umgås med barnen. Barn behöver båda sina föräldrar och barn behöver stimulans utanför hemmet på daghem, i skolan, och på fritidshem - både och tonåren. Det är nödvändigt att skapa förutsättningar för att både kunna förvärvsarbeta, ha barn och familj och ändå få tid över till annat man vill göra. För att förverkliga detta måste sex timmars arbetsdag genomföras. måste denna arbetstidsförkortning vara genomförd. Den familjepolitik som vpk förespråkar bygger på flera olika grundstenar där barnomsorgens utbyggnad och kvalitet och sex timmars arbetsdag är två viktiga grundstenar. Andra viktiga delar i en riktig familjepolitik är att människor tillförsäkras rätten till arbete och, vid arbetslöshet, rätten till annan ekonomisk trygghet, en bra boendemiljö, låga hyror och låga matpriser. En normal tvåbarnsfamilj betalar t. ex. . i moms på maten. Frågan om momsens borttagande på baslivsmedel är därför en viktig familjepolitisk fråga. En annan familjepolitisk fråga är hur stora bostadsbidragen skall vara och vilka som skall få del av dem. På dessa områden väcker vpk motioner som gynnar inte bara barnfamiljerna utan alla människor med låga och medelstora inkomster. Genom den senaste bambidragshöjningen får barnfamiljerna en viss kompensation för den tioprocentiga ekonomiska förlust som barnfamiljerna gjort . Men det skall också påpekas att barnfamiljerna också själva får betala för barnbidragshöjningen i form av extra skatt och slopat förvärvsavdrag. Höjningen av barnbidraget kommer heller inte att uppväga ökade kostnader för flertalet barnfamiljer i form av hyreshöjningar och matprishöjningar. Vpk vidhåller sin uppfattning att barnbidraget skall höjas så att det uppgår till av basbeloppet. På grund av den höjning som redan skett föreslår vi emellertid ingen ny uppräkning av barnbidraget /86. De borgerliga partierna föreslår vårdnadsbidrag av olika storlekar att utgå till barnfamiljerna. Även om dessa bidrag - beskattade eller obeskattade kan synas väl tilltagna kan de aldrig ersätta en lön från ett förvärvsarbete. Ett vårdnadsbidrag kan aldrig göra kvinnan - för det är i praktiken kvinnorna det kommer att handla om - ekonomiskt oberoende. Ett vårdnadsbidrag tvingar kvinnor till reträtt från arbetslivet. Det är viktigt att slå fast att kvinnors ökade förvärvsarbete har haft många positiva effekter, både sociala och ekonomiska. Det kan aldrig bli fråga om att gå tillbaka till en situation där kvinnan blir försörjd av en förvärvsarbetande man. De borgerliga partiernas olika typer av vårdnadsbidrag skall bl. a. finansieras genom att statsbidragen till den kommunala barnomsorgen sänks, genom en försämrad sjukförsäkring, genom en minskning av livsmedelssubventionerna (=ökade matpriser), genom slopade räntebidrag och genom en nedskärning av bostadsbidragen (=ökade hyror). Dessa borgerliga förslag slår hårt mot just barnfamiljernas ekonomi. Vpk föreslår i stället en ökad satsning på barnomsorgen så att alla barn upp till får en plats där, att arbetslivet anpassas till barnens behov med bl. a. införande av en sex timmars arbetsdag för alla, sänkta matpriser och lägre hyror. Detta är förslag som gynnar både barnfamiljer och andra människor i lågoch mellaninkomstskikt. Med stöd av ovanstående hemställs* 1. att uttalar att målsättningen bör vara att alla barn skall kunna beredas plats i samhällets barnomsorg, vilket också bör vara riktmärke för den nya plan som är under utarbetande, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att målsättningen för samhällets utbyggnad av daghem och fritidshem bör vara 50 000 nya platser under /86, 3. att uttalar att utbyggnaden av barnomsorgen bör ske i regi i form av daghem och fritidshem och att familjedaghemmen därvid endast bör utgöra ett komplement för barn i speciella situationer, 4. att uttalar att för kommunerna bindande kvalitetsnormer för barnomsorgen bör utarbetas och fastställas innebärande a) att ytnormen återinförs och fastställs till 9-9,per plats, men att dispens skall kunna ges till 7-7,per plats vid särskilt goda planlösningar, *Se även motion 1984/85:2778. b) att gruppstorleken fastställs till högst 10 barn i åldern 0,, till 15 barn i åldrarna och 12-15 barn i s. k. utvidgad syskongrupp, c) att personaltätheten fastställs till 0,40 i åldersgruppen 0,, 0,20 i och 0,17 i åldersgruppen och uppåt, 5. att uttalar att fasta vikarier bör anställas inom barnomsorgen, motsvarande en vikarie per fem anställda, 6. att uttalar att nuvarande statsbidragssystem för barnomsorgen skall ersättas av ett driftsbidrag motsvarande av kommunens nettokostnader för driften, 7. att beslutar att för nybyggnad inom barnomsorgen fr. o. m. och t. v. inrätta ett anordningsbidrag för heltidsförskola och fritidshem motsvarande . 8. att uttalar sig för en höjning av barnomsorgsavgiften till , 9. att uttalar att uppdelningen i bamskötar- och förskollärartjänster bör avskaffas och ersättas av en tjänsteform benämnd förskollärare, 10. att uttalar att kommunerna bör ges rätt att anlita den stödpersonal för barn med särskilda behov som befinns erforderlig och att i efterhand, sedan särskild redovisning skett, erhålla full kostnadstäckning från staten för denna stödpersonal. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk)