mot · G702378 · 1984-01-11 00:00:00 — m. fl. Avveckling av skogliga bidragsformer, m. m. Skogsvårdsavgiften var ursprungligen ett bidrag till finansieringen av skogsvårdsstyrelsernas verksamhet. Reglerna för användningen har successivt ändrats, och skogspolitiska beslut lades nya regler fast. Då beslutade att medlen huvudsakligen bör användas för sådana ändamål som är till nytta för skogsbruket som sådant eller på sådant sätt att alla skogsägare kan få del av dem. Detta exemplifierades med bl. a. forsknings- och utvecklingsarbete och bidrag som är tillgängliga för alla skogsägare. godtogs förslaget att användning av medlen för subventionering av skogsvårdsstyrelsernas taxor skulle upphöra successivt. Uttaget av skogsvårdsavgift har varierat på nedanstående sätt Belopp milj. kr. x) För var uttaget från enskilda och från övriga . xx) Höjning till från . Uttaget av skogsvårdsavgift har således , mellan inkomståren 1974 och 1984, trettiodubblats. Om jämförelsen i stället görs mellan inkomståren 1974 och 1985 innebär avgiftsuttaget en höjning . Från att ha varit en förhållandevis betydelselös avgift har skogsvårdsavgiften därmed blivit en betungande pålaga för skogsägaren som individ och för skogsbruket som näring. Speciellt kännbar är skogsvårdsavgiften i , eftersom skogsbruksvärdena där är mycket höga. Skogsbruksvärdena och därmed uttaget av skogsvårdsavgift är inte direkt relaterat till den aktuella avverkningsmöjligheten. Det kan därför uppkomma situationer där uttaget av skogsvårdsavgift, med den höjd det nu fått, ger helt orimliga konsekvenser. Sådana fall kan speciellt förekomma där en skogsägare köpt en fastighet och finansierat en väsentlig del av köpet genom stora engångsuttag och därmed uttömt de närmaste årens penninggivande uttag. Andra sådana fall kan vara fastigheter som har en mycket stor andel av skogsmarken bevuxen med välgallrade och välskötta ungskogar. I sådana fall kan skogsbruksvärdet vara mycket högt men avverkningsmöjligheterna små. I båda de här relaterade fallen förekommer det exempel där ett uttag av skogsvårdsavgift om betyder att hälften till en tredjedel av nettot från den lämpliga årliga avverkningen går åt för att betala skogsvårdsavgiften. Nettot är då beräknat före kapitalkostnader och före skogsvårdskostnader. Genom beslut med anledning av proposition 1983/84:40 har skogsvårdsavgiften också alltmer fått karaktären av punktskatt på skogsbruket. Där släpptes principen att skogsvårdsavgiften endast får användas för bidrag som är tillgängliga för alla skogsägare genom att enligt detta riksdagsbeslut skogsvårdsavgiftsmedel används för att finansiera alla åtgärder för skogsbruket i det inre stödområdet. Skogsvårdsavgiften har använts som piska för ökade skogsuttag. Ses det nu beslutade uttaget i kombination med andra pålagor som den ökade förmögenhetsskatten har uttaget nu passerat det tolerablas gräns. Skogsvårdsavgiften redovisas på inkomstsidan i statsbudgeten. Däremot sker det inte en formell avräkning av utgifter som svarar mot inkomsterna. En informell sådan görs däremot i budgetarbetet i departementen. En exakt fördelning på budgetår av skogsvårdsavgiftsmedlens användning är svår att göra främst beroende på att beslutsår och utbetalningsår inte stämmer överens. En ungefärlig fördelning går däremot att göra. Denna visar att av de inkomna medlen går endast ca 25 milj. kr. till sådana ändamål som kan anses vara till nytta för skogsbruket som sådant. Det är anslag till forskning och utveckling och skogsfröplantager. Ca 15 milj. kr. går till ändamål som måste anses vara tveksamma i förhållande till principbeslut om användningen. Det är anslag till skogsvårdsstyrelserna och anslag för markköp för naturvård. Resterande används för olika skogliga bidrag. Denna summa uppgick till drygt 200 milj. kr. för /83 men kan beräknas till ca 370 milj. kr. för /85. Höjningen motsvaras inte av att bidragen höjs i motsvarande mån utan av att vissa bidrag av regionalpolitisk karaktär som tidigare finansierats av budgetmedel nu finansieras med skogsvårdsavgiftsmedel. Skogsvårdsavgiften har som synes i huvudsak blivit en form för transferering av medel mellan skogsägare. En inte oväsentlig del av medlen går också åt för den omfattande byråkrati som är nödvändig för medlens fördelning. Från skogsbrukets totala synpunkt är man inte betjänt av denna transfereringsekonomi. Om den enskilde skogsägaren tjänar eller förlorar på detta system beror givetvis främst på hans skogstillstånd men också på var i landet hans fastighet är belägen. Om man bortser från bidragen för särskilda åtgärder inom stödområdet, där förhållandena kan vara annorlunda, utgår bidrag i huvudsak till eftersatta åtgärder eller till fastigheter med ett dåligt skogstillstånd. Det är alltså i första hand skogsägare som inte skött sitt skogsbruk som kan komma i åtnjutande av bidragen. Den som ligger väl framme med skogsvårdsåtgärder har mycket små möjligheter att få bidrag. får den som har skött sin skog på ett bra sätt betala högre skogsvårdsavgift, eftersom han har högt skogsbruksvärde. Bidragssystemet innebär alltså en överföring från skötsamma till icke skötsamma, om man ser till samma geografiska område. På fastigheter som inte uppfyller skogsvårdslagens minimikrav i fråga om skogsskötsel har man goda möjligheter att få bidrag. De skogsägare som följt samhällets intentioner, lagar och förordningar såväl i fråga om avverkning som skogsvård får alltså subventionera de skogsägare som brutit mot samma lagar och bestämmelser. Detta är inte enbart stridande mot principbeslut utan måste också anses moraliskt betänkligt. Systemet med finansiering av bidragssystemet med skogsvårdsavgiftsmedel innebär en väsentlig omfördelning av pengar från södra och till övre inland. Eftersom uttaget av skogsvårdsavgift grundas på skogsbruksvärdena har rättvisan i dessa värden en central betydelse. Det har i bl. a. en undersökning av konstaterats att skogsbruksvärdena även inom ett begränsat geografiskt område visar dålig överensstämmelse med den aktuella avkastningen från en fastighet. Det är också välkänt att skogsbruksvärdena slår mycket olika i förhållande till avkastningen i olika delar av landet. Skogsbruksvärdena är väsentligt högre i förhållande till avkastningen i Smålandslänen än i södra . Hur bidragen faller ut växlar relativt mycket mellan olika år. kan dock konstateras att bidragen utgår med förvånansvärt lika summa per hektar skogsmark om utgående bidrag fördelas på länen. Eftersom skogsbruksvärdena är mycket högre i än i innebär detta då också att de skogrika länen i Syd- och får ut betydligt mindre i bidrag än vad man betalar in i skogsvårdsavgift. I proposition 1982/83:145 anförde jordbruksministern att utgångspunkten är att skogsbruket i princip skall vara självfinansierat. hade ingen erinran mot detta uttalande. I detta borde då också ligga att skogsbruket inte skall svara för andra kostnader än andra näringar gör och att ekonomiska resurser inte skall överföras mellan olika skogsägare eller mellan olika kategorier av skogsägare via statskassan. Skogsbruket i övre inland behöver av regionalpolitiska skäl ett stöd, men detta skall finansieras av budgetmedel som annat regionalpolitisk! stöd och inte belasta skogsägarkollektivet i andra delar av landet. Anslagen för det regionalpolitiska stödet till skogsbruket förutsätts därför utgå i förhållande till behovet och i sin helhet finansieras av budgetmedel. Så som det skogliga bidragssystemet nu visar sig fungera är det för skogsbruket bättre att skogsvårdsavgiften och samtliga bidragsformer med undantag av sådana som är av regionalpolitisk karaktär avvecklas. De regionalpolitisk motiverade skogsvårdsbidragen uppgår /83 till ca 90 milj. kr. och bidraget till skogsvägar till ca 30 milj. kr. Dessa stöd finansieras över statsbudgeten och utan öronmärkning via skogsvårdsavgiften. Som ovan nämnts finansieras vissa mindre anslag (totalt ca 25 milj. till för skogsbruket gemensamma angelägenheter med skogsvårdsavgiftsmedel. När skogsvårdsavgiften tas bort kan näringen själv svara för finansieringen genom avtal med staten enligt den modell som tillämpas för andra liknande gemensamma kostnader. Med stöd av vad som ovan anförts hemställer vi* 1.att beslutar att avveckla samtliga skogliga bidragsformer, vilka finansierats med skogsvårdsavgiftsmedel, fr. o. m. 2. att beslutar att minska i proposition 1983/84:100 föreslaget anslag till Bidrag till skogsvård m. m. med 200 milj. kr. och anvisa ett förslagsanslag om , 3. att beslutar att begära hos regeringen att får i uppdrag att göra en översyn av möjligheterna till personalminskning vid styrelsen och skogsvårdsstyrelserna när det skogliga bidragssystemet tas bort, 4. att beslutar att det regionalpolitiska stödet, liksom bidrag till skogsbilvägar, skall utgå i enlighet med nuvarande ordning, 5. att beslutar att begära att regeringen upptar förhandlingar med representanter för skogsägarna och skogsindustrin hur för skogsbruket gemensamma angelägenheter fortsättningsvis skall finansieras, 6. att beslutar att i övrigt som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts i motionen. () () () () () () . () () () . ÅSLING (c) () () () () * Se även motion 1983/84:379.