ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G702402 · 1984-01-13 00:00:00 — Statsbidrag för anordnande av nya behandlingshem i län bör uttala att län får del av statsbidraget för anordnande av nya behandlingshem. Det är en förutsättning för att den nya socialtjänstlagens principer om kontinuitet, närhet och flexibilitet i vård- och behandlingsarbetet skall få giltighet även i län. län är det enda län som saknar egna behandlingshemsplatser för missbruksvården inom länet. Det är högst otillfredsställande för de patienter i länet som behöver denna form av vård. De tvingas därigenom att vårdas i andra län, långt från hemorten och med brutna kontakter med anhöriga och med den naturliga sociala kontaktytan i övrigt. Vårdresursplanen för län upptar två nya behandlingshem för missbrukare i åldern på vardera 20 platser och ett behandlingskollektiv för unga narkotikamissbrukare på 8 platser. har som den mest angelägna åtgärden planerat för att starta ett behandlingskollektiv för unga missbrukare. Ett preliminärt förvärv av mycket lämpliga lokaler har tvingats återgå på grund av att de aktuella kommunerna helt naturligt inte varit beredda att ta på sig en avsevärt högre vårdkostnad på grund av att statsbidrag saknats. De har tvingats välja hem utanför länet där vårdkostnaden blivit avsevärt lägre genom statsbidragsgivningen. Samarbetsorganet mellan landsting och kommuner tvingas nu revidera vårdresursplanen för att hjälpligt klara den svåra situation som uppstått. Därvid finns en besvärande ovisshet om vilka ekonomiska förutsättningar som kommer att gälla på grund av att förhandlingarna på central nivå mellan stat, landsting och kommun ännu inte slutförts. Det är angeläget att statsmakterna medverkar till att så sker. En förutsättning för att institutionsvården skall kunna utvecklas i enlighet med principer är därvid att samtliga län ges möjlighet att komma i fråga för anordnings- och driftbidrag. Det råder allmänt en brist på behandlingsplatser för narkotikamissbrukare. I län är narkotikasituationen i vissa delar ytterst allvarlig och behovet av behandlingsresurser stort. För att kunna fullfölja de vägledande principer över hela landet som avsågs i det sålunda fattade riksdagsbeslutet om den nya socialtjänstlagen är det angeläget och nödvändigt att statsbidrag fördelas så att institutionsplatser snabbt kan tillföras län. Med stöd av ovanstående hemställs 1.att uttalar att län får del av statsbidraget för anordnande av nya behandlingshem så att ett sådant kan tillskapas inom länet, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförs i motionen om vikten av att de centrala förhandlingarna beträffande den slutliga huvudmannaöverenskommelsen skyndsamt slutförs.
mot · G702405 · 1984-01-13 00:00:00 — Vad kommer att hända med barnavårdscentralerna ? Kommer de att försvinna in i den allmänna primärvården och förlora både sina egna lokaler och de egna läkarna, dvs. Det finns risk för detta. En utredning från , 1979, har föreslagit att både mödra- och barnhälsovården skall integereras i primärvården. Bakom den föreslagna omorganisationen ligger den s. k. familjeprincipen, som innebär att en och samma läkare eller sjuksköterska skall sköta en familj. Denna princip håller nu på att leda till djupgående förändringar inom hela barnhälsovården. Inget har kommit fram som visar att dessa förändringar leder till några fördelar. På flera håll i landet bryts det barnhälsosystem sönder som det tagit decennier att bygga upp och som fungerat alldeles utmärkt. Om barnhälsovården integreras i den allmänna öppna primärvården finns det en klar risk för en kvalitetsförsämring, eftersom det då är tänkt att hälsoansvaret skall föras över på allmänläkarna. Allmänläkarnas utbildning i barnmedicin är otillräcklig. Endast av deras fyraåriga utbildning omfattar barnmedicin. Som jämförelse kan nämnas att barnläkarnas likaså fyraåriga utbildning omfattar studier i barnmedicin. I förslag till omorganisation av barnhälsovården förutsätts visserligen en utökning av allmänläkarnas utbildning i barnmedicin, men jämfört med specialistkompetens är detta ändå helt otillräckligt för att garantera en bra barnhälsovård. Det finns behov av och en stor efterfrågan på en del specialister inom den öppna offentliga sjukvården, framför allt av barnläkare, gynekologer och psykiatriker. I betänkandet års behörighetskommitté föeslås att behörighetskravet skall upphöra för sjuksköterskor inom barnsjukvården. Detta skulle ytterligare kvalitetsmässigt försämra barnhälsovården. Så länge som primärvården saknar specialistkompetens på barnhälsovårdsområdet borde den föreslagna omorganisationen av barnavårdscentralerna anstå. En behövlig utbyggnad av den öppna primärvården måste inte innebära förändringar av barnhälsovården vare sig organisatoriskt eller genom att barnläkarna försvinner. Med stöd av ovanstående hemställs att uttalar sig för att barnhälsovården bör bedrivas vid barnavårdscentralerna av läkare och sjuksköterskor med specialistkompetens. INGA (vpk)
mot · G702408 · 1984-01-12 00:00:00 — Motion 1983/84:408 Psalmer och sånger som bör ingå i läroplanen för Ett lands kultur bygger på arv och nyskapande. Detta kommer till uttryck både i litteraturen och i vår psalm- och sångskatt. Betydelsen av att ge våra barn del i kulturarvet och därmed möjlighet att bygga vidare på det kan inte överskattas. Ursprungskällan till vår kulturs sätt att förstå livet är och då främst de fyra evangelierna. är också en rik inspirationskälla för många av våra främsta författare. I Läroplan för Lgr 80 anges att skall användas i undervisningen. Det är bra. Vad som däremot inte är bra det är att samma läroplan saknar förteckning över vilka psalmer och sånger som bör sjungas och läras i . Såväl psalmbok som i Psalmer och visor 1976/82 finns talrika exempel på psalmer och visor lämpliga att ingå i en för gemensam sångskatt. Barnen har rätt till sitt kulturella arv och då måste de också få lära sig sin egen kulturs livstydande sånger. En rik psalm- och sångskatt är dessutom en stor personlig tillgång. Den har vi inte rätt att beröva våra barn. Ett fastställt antal angivna psalmer och sånger av vilka eleverna lär sig en del utantill skulle kunna fungera som en basrepertoar, en kulturskatt som eleven tar med sig från skolan. Till läroplan bör alltså fogas en förteckning över psalmer och sånger lämpliga att sjunga och att lära utantill. SÖ kan få i uppgift att tillsammans med en representant för kyrkan ta fram en sådan förteckning. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller att berörda myndigheter får i uppdrag att utreda frågan om att till Lgr 80 foga en förteckning över psalmer och sånger som bör sjungas och läras i .
mot · G702411 · 1984-01-12 00:00:00 — Sjukvårdens förlängda arm brukar ambulanspersonalen kallas. För bara var situationen den att ambulansförarna var dåligt utbildade. Man önskade själv få mera utbildning och högre kompetens att ta hand om sjuka och skadade människor som transporterades till olika sjukvårdsinrättningar. Kraven på ambulanspersonalen ökar, och alla som är kvar i yrket är intresserade av att fortbilda sig och få en gedigen sjukvårdsutbildning. En ambulansförare berättar att när han började fanns det tre krav på en ambulansförare: han skulle kunna simma, ha körkort och ha gått igenom . Det fanns ett mindre uttalat krav, ordentliga muskler. Uppfylldes de tre kraven var det bara att börja jobba. Samme förare berättar också om en tragisk händelse. Det var en astmapatient som dog i ambulansen därför att luftvägarna var stängda. Om vi hade haft kompetens då, hade vi kunnat rädda patienten, säger han. Det krävs högre utbildning och kompetens för ambulanspersonalen, så att de kan göra det mest akuta i bilen. Nuvarande utbildningskrav för ambulanspersonal gäller och utgörs av en sju veckors grundkurs i sjukvård. Enligt bestämmelserna har dock det enskilda möjlighet att godkänna annan likvärdig utbildning för behörighet. Ambulanspersonalens utbildning har diskuterats och även varit föremål för olika utredningar. Den senaste utredningen har resulterat i en ny utbildning , den s. k. kompletteringskursen för vårdare i ambulans. Kursen har startat i några landsting och kommer enligt uppgift att senare utvärderas. För att bli antagen till nämnda kurs erfordras genomgången grundkurs (sjuveckorsutbildningen). Några formella krav på genomgången kompletteringskurs föreligger inte. I utredningsskedet övervägdes en kompletteringskurs , men realiserades ej. Ambulanssjukvården betraktas ju numera som sjukhusens förlängda arm, och vikten av ett riktigt första omhändertagande kan inte nog understrykas. Förbättringar har därför också gjorts i vad gäller såväl fordon och utrustning som utbildning. Det är enligt min uppfattning angeläget att ambulanspersonalen får en gedigen utbildning för att på ett tillfredsställande sätt kunna lösa de uppgifter den kan ställas inför vid transport av svårt sjuka och skadade patienter. En förlängd och fördjupad utbildning och kontinuerliga fortbildningskurser är därför angelägna. Emellertid är det viktigt att ambulanspersonalens utbildning inte ses isolerad från övrig utbildning inom sjukvården. Det bör t. ex. vara möjligt för annan vårdpersonal att söka tjänster inom ambulanssjukvården, liksom att ambulanspersonalen bör ha möjlighet att söka tjänster inom den övriga sjukvården. För att bereda ambulanspersonalen en sådan fullgod skolning bör ambulansutbildningen läggas som komplement på sjukvårdens allmänna grundutbildning. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om utbildning av ambulanspersonal.
mot · G702412 · 1984-01-12 00:00:00 — Motion 1983/84:412 m. fl. i och har sedan högskolereformen genomfördes varit ett återkommande diskussionsämne. Riksdagsbesluten och 1977 om en reformerad högskola hade föregåtts av omfattande förberedelser. Självklart är besluten inte att uppfatta som slutgiltiga. Erfarenheter av hur högskolan fungerar och samhällets fortlöpande utveckling ger anledning till omprövning. efter 1977 har det varit naturligt att konstatera att alltför gått med den nya organisationen för att man då skulle ompröva enhetsindelningen. har gått och frågan har mognat. Då frågan om högskoleorganisationen i och togs upp i vår motion 1982/83:766 hade 1983:13 Högskoleindelningen arbetsdelning och samverkan inom högskolan ännu inte offentliggjorts. Undersökningen har främst inriktats på och , eftersom dessa representerar två radikalt olika modeller. I finns tolv självständiga högskoleenheter, medan all högskoleverksamhet i är organiserad i en enda enhet, i . Rapporten som utgör ett värdefullt bidrag till bedömningen av för- och nackdelar med olika typer av högskoleenheter har av UHÄ rekommenderats till studium och diskussion. Därför finns det all anledning att på nytt aktualisera frågan om storskaligheten i den enhet som i utgör. När det gäller enheten sammanfattar rapporten den kritiska genomgången, särskilt med tanke på den ställning som i har. De kunskaper och erfarenheter som behövs för att leda verksamheten finns i . De skalfördelar som finns i är oberoende av verksamheten i . Storleken av gör besluts-, informations-, förändrings- och annat ledningsarbete tungrott (s. 273). i har tidigare framfört skäl för en fristående lärarhögskola. UHÄ:s rapport utgör ett ytterligare tungt vägande inlägg i denna diskussion. Som också framgår av rapporten har alltsedan förberedelserna för högskolereformens genomförande inom i funnits en stark opinion för en annan enhetsindelning i än den nuvarande. I rapporten framhålls att bör delas upp i flera högskoleenheter av vilka en föreslås omfatta vad som är förvaltningsnämndsområdet . 1 1983/84.3 sami. Storskalighetens nackdelar har med tiden blivit alltmer uppenbara. En växande byråkrati, administrativt krångel och långa och svåröverblickbara beslutsgångar är några av nackdelarna. Dess bättre börjar nu den insikten bli allmän, något som entydigt bestyrks av förvaltningsnämnd och senast av UHÄ:s rapport 1983:12. Med hänvisning till ovanstående hemställs att begär att regeringen skyndsamt undersöker möjligheterna av en organisatorisk förändring av universitet i så att i får en självständig ställning. () ()
mot · G702416 · 1984-01-12 00:00:00 — i och linjesjöfart på sträckan I lagen om linjesjöfart på (1970:871) anges att sådan trafik endast får bedrivas efter särskilt tillstånd från regeringen. Motiven för lagens tillkomst var att om samhället skulle ge ekonomiskt stöd till trafiken på , måste statsmakterna ha ett direkt och avgörande inflytande över transportapparaten. Inflytandet motiverades även med att trafikunderlaget var begränsat och att det därför förelåg ett allmänt intresse att på lämpligt sätt koncentrera och samordna trafikarbetet till och från . Den etableringskontroll, i praktiken etableringsförbud, som här aktuell lag innebär förhindrar fri konkurrens när det gäller sjötrafik till och från . Detta medför olägenheter för konsumenterna. Fri konkurrens, vilket omfattar rätt att starta företag utan särskilt tillstånd, leder till effektivare produktionsmetoder samt billigare och bättre produkter - varor eller tjänster - allt till konsumenternas bästa. Regeringen avslog en ansökan från annat rederi om att få trafikera sträckan . Gotlandsbolaget hävdade i sitt remissvar att en ny färjelinje skulle utgöra en icke önskvärd konkurrens. Tillgänglig statistik för linjen motbevisar detta. och utgör båda primära rekreationsområden. Turistströmmarna till båda öarna är stora . Det borde vara en självklarhet att på allt sätt underlätta turisternas förflyttningar. Dagliga förbindelser mellan och skulle på ett påtagligt sätt främja detta syfte. Turistnäringens fortsatta utveckling på är från sysselsättningssynpunkt mycket angelägen. utgör inte längre något självklart turistmål, och därför är det viktigt att förbättra konkurrenssituationen, bl. a. genom fler båtförbindelser. Staten satsar nu många miljoner på att marknadsföra utomlands, och då borde man kunna sälja exempelvis paketresor från fastlandet till och åter över . Gotlandsbolaget har koncession på all trafik till och från och har för detta bidrag från staten. Ölandstrafiken, som lades ned , kommer att tas upp igen av Gotlandsbolaget - dock bara de dagar då ledig kapacitet finns (tisdag, onsdag, torsdag). Trafiken kommer att gå till på . gick trafiken till . Det framlagda förslaget motsvarar inte allmänhetens önskemål, ej heller kommuns. En satsning på turism måste upp med dagliga turer och en fyllig turlista. 1 1983/84. En friare konkurrens och en större möjlighet för turister och andra att kunna välja mellan olika färjelinjer är ett övergripande mål, som också talar för en önskan att på ett öppnare och positivare sätt bedöma ansökningar om trafiktillstånd. Denna turistlinje bör tåla konkurrens mellan olika bolag. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att linjesjöfart på sträckan skall släppas fri.
mot · G702418 · 1984-01-12 00:00:00 — beslöt att sockerbetsarealen skulle omfatta 53 000 ha 1983 och att arealen skall minskas med 500 ha till 1985. Därmed säkrades driften vid samtliga sockerbruk. Självförsörjningsgraden beräknas uppgå till . Uttalanden från regeringen om en kraftigt ökad import av socker har väckt berättigad oro hos såväl odlare som hos de anställda vid bruken. I södra län och på förekommer en betydande sockerbetsodling. Ca 4200 ha odlas fördelade på 560 företag. Från ekonomisk och växtodlingssynpunkt är sockerbetsodlingen av avgörande betydelse för jordbruket i denna del av landet. Ett bortfall av denna odling skulle ge allvarliga konsekvenser. Fullföljs planerna på en ökad sockerimport , vilket motsvarar 25 000-45 000 ton socker, måste oundvikligen minst ett sockerbruk läggas ned. Ett av dem som i så fall är i farozonen är bruket i . Detta bruk producerar ca socker och sysselsätter 125 personer. En nedläggning av bruket skulle bli ett hårt slag för sysselsättningen på södra . För de länder från vilka vid en ökad import skulle köpa sockret betyder en volym på 25 000-45 000 ton litet. Det rör sig endast om delar av procent av världsproduktionen, varför en ökad import till har liten betydelse för dessa länder. Från beredskapssynpunkt är det angeläget att självförsörjningsgraden beträffande socker hålls på en hög nivå. Förutsättningarna att även i fortsättningen inom landet producera det socker som konsumeras är mycket goda. En minskning av sockerproduktionen framstår därför som äventyrlig och måste avvisas. Eftersom regeringens uttalande om en ökad sockerimport väckt sådan bestörtning hos såväl odlare som hos anställda vid sockerbruken, bör åter uttala att de beslut som fattades om sockerbetsarealens storlek fortfarande gäller samt att fortsatt drift vid samtliga sockerbruk är säkerställd. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om sockerbetsarealens storlek.
mot · G702421 · 1984-01-12 00:00:00 — Bär- och konservindustri i Det finns ingen fullständig statistik över hur mycket bär som plockas för avsalu i vårt land. Den plockning som förekommer sker i huvudsak i skogslänen. Totalt uppskattas tillgångarna på skogsbär omfatta blåbär och lingon. av tillgångarna finns i , varav beräknas vara plockbara. Det är bara en mindre del av tillgångarna, högst , som tas till vara. plockades i 810 resp. skogsbär för avsalu. Skörden av jordgubbar, hallon och svarta vinbär i länet uppgick år . bedrivs, vid skogshögskolans avdelning för landskapsvård, forskning i syfte att fastställa omfattningen av bär- och svampresurserna. erhållna resultat pekar på att de ätliga svamparna och skogsbären produceras i samma omfattning på produktiv skogsmark, dvs. per hektar av vardera. Det finns alltså ganska betydande, delvis outnyttjade råvarutillgångar för en bär- och konservindustri inom länet. Men det finns också andra starka skäl för en sådan industri. prövade lingonuppköparna att utnyttja sin monopol- och maktställning till att diktera ett högstapris på lingonen, som på inget sätt överensstämde med det marknadspris man kunde betala. Ett enigt och beslutsamt uppträdande från lingonplockarna omintetgjorde de här försöken. En bärindustri på kooperativ eller samhällsägd bas kunde förväntas drivas med en mer samhällelig målsättning. Också utifrån nationalekonomiska perspektiv vore ett ökat tillvaratagande av bär och svamp fördelaktigt. import av bär- och svampprodukter överstiger exporten inom denna varugrupp med mycket betydande belopp. Startandet av trädgårdsnäringsutbildningen vid i kommer förhoppningsvis att leda till att produktionen av olika trädgårdsprodukter ökar i länet. En etablering av en bär- och konservindustri i ter sig därför logisk. Under hänvisning till det ovan anförda föreslås att hemställer hos regeringen om åtgärder och förslag i syfte att etablera en bär- och konservindustri i .
mot · G702422 · 1984-01-10 00:00:00 — m. fl. Utvidgning av handeln med Med hänvisning till vad som anförts i motion 1983/84:317 föreslås att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om utvidgning av östhandeln. (vpk) (vpk)
mot · G702423 · 1984-01-16 00:00:00 — Samordning av investeringsbidrag och lån från utvecklingsfond finns möjlighet att utanför stödområdena lämna investeringsbidrag (på högst av investeringskostnaderna) till industriföretag för att lösa inomregionala obalansproblem eller strukturproblem i näringslivet. Investeringsbidraget regleras i förordningen (SFS 1982:677) om regionalpolitiskt stöd (bl. 54-88 §§). har att avgöra om investeringsstödet som stödform skall tillämpas i länet. Kostnaderna för investeringsbidraget skall belasta det ramanslag för regionala utvecklingsinsatser (industridep. huvudtitel C3) som tilldelas länet. Detta anslag är för t. ex. del 2,5 milj. kr. och det skall användas också för glesbygdsstöd och projektverksamhet. har beslutat att - trots det begränsade ekonomiska utrymmet - investeringsbidraget skall tillämpas i länet och då i kommunerna , , och också skärgårdsområdet. Ett problem är att bestämmelserna för investeringsbidraget och bestämmelserna för utvecklingsfondens finansieringsverksamhet (5 § i förordningen SFS 1982:682 om statlig finansiering genom regional utvecklingsfond) inte medger en kombination av investeringsbidrag och lån från fonden. Genom ändring i förordningen har problemet delvis mildrats. Ändringen innebär att en investering kan delas upp i olika ändamål, t. ex. byggnader, maskiner och rörelsekapital. Det kvarstår dock att det totala stödet för en investering blir lägre. Det innebär också att om det endast är fråga om exempelvis en byggnadsinvestering så kan det endast bli fråga om antingen investeringsbidrag eller utvecklingsfondens finansiering. Det skisserade problemet innebär att den samlade finansieringen av projektet blir mindre förmånlig. Det är onödigt och otillfredsställande att ett företag som av regionalpolitiska skäl får stöd genom investeringsbidraget skall straffas genom att undantas det normala finansiella stödet som fonden har att ge till alla företag i länet. Det hela skulle kunna rättas till genom att ändra de två berörda författningarna på lämpligt sätt så att kombinationen av investeringsbidrag och fondens krediter kan bli möjlig fullt ut. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om författningsändring beträffande investeringsbidrag och krediter från utvecklingsfond. () () minab/gotab 1984 77544