mot · G7021823 · 1984-01-23 00:00:00 — m. fl. Jakt- och viltvårdsberedningen har i sitt betänkande SOU 1983:21 anfört att fastighetsägarna har ett långtgående ansvar för vården av viltet på den mark de förvaltar. Det bör också enligt beredningen kunna krävas att de genom olika åtgärder tar till vara de möjligheter till viltproduktion som deras marker ger. Av stor betydelse är att hänsyn visas till viltet i jord- och skogsbruket men även i andra verksamheter som tar naturresurser i anspråk. Men därutöver kan också direkta åtgärder behöva vidtas för att förbättra viltets miljö - eller som kompensation för skador som eller tidigare orsakats genom ingrepp i denna miljö. Vissa åtgärder är av kortsiktig karaktär och närmast avsedda att klara viltet genom en besvärlig situation orsakad exempelvis av extrema vädersituationer. Sådana insatser bör i första hand vara ett inslag i jägarnas normala viltvårdsarbete. Dit torde också kunna räknas sådana åtgärder som predationskampanjer, iordningställande av boanordningar för sjöfåglar, uppsättning av holkar m. m. Andra åtgärder kan vara av mer långsiktig karaktär och kan också kräva ändrat nyttjande av någon del av fastigheten. Dit hör långsiktiga åtgärder i syfte att tillgodose viltets primära behov av tillgång till föda, vatten och skydd. Åtgärder med denna inriktning kräver i regel markägarnas medgivande. De är också av den storleksordningen och ger avkastning att motivationen för jaktarrendatorer med kortfristiga arrendekontrakt att genomföra dem kan vara låg. Sådana åtgärder bör det därför i första hand vara markägarnas skyldighet att vidta. Arrendeavgifterna för jaktupplåtelser har stigit kraftigt, i regel snabbare än vad som motsvaras av prisutvecklingen på andra varor och tjänster. Endast en mindre del av dessa arrendeavgifter torde ha använts för att förbättra de upplåtna markernas viltproduktionsförmåga. Det får anses skäligt att viss del av de arrendeavgifter jägarna betalar till markägarna används för att bibehålla och om möjligt förbättra markernas viltproduktionsförmåga. Denna skyldighet bör i princip gälla för alla markägare. När det gäller fastigheter i enskild ägo utnyttjas jakten på dessa i mycket stor utsträckning av ägarna själva. Huvudparten av dessa fastigheter är också så små att det för genomförande av meningsfulla viltvårdsinsatser ofta krävs en samordning över fastighetsgränserna. Jakt- och viltvårdsberedningen har också lagt olika förslag i syfte att nå en sådan samverkan. Huvuddelen av de skogs- och jordbruksfastigheter som är i allmän ägo är däremot utarrenderade och av sådan storlek att det är motiverat att där genomföra även mer omfattande viltvårdsåtgärder. För dessa fastigheter borde således principen att viss del av jaktarrendeintäkterna bör avsättas för viltvårdande åtgärder kunna tillämpas. Denna princip överensstämmer väl med de riktlinjer som redovisas i avsnitt 13 i domänverkets naturvårdshandbok, där det bl. a. anges att det åligger revirförvaltningen att vidta åtgärder för att förbättra viltmiljöerna. En skyldighet för markägarna att använda viss del av arrendeavgifterna till viltvårdsinsatser skall inte av dessa finansieras genom uppräkning av arrendebeloppet med samma summa. Mot denna bakgrund hemställer vi 1. att uttalar sig för att viss del av intäkterna från jaktarrende från mark i allmän ägo avsätts för viltvårdsinsatser, 2. att beslutar att i övrigt ge regeringen till känna vad i motionen anförts om viltvården. () () minab/gotab 1984 77706