mot · G7022122 · 1984-01-24 00:00:00 — och till ideella organisationer, m. m. Samhället, folkrörelserna och idealiteten I inget annat land har ideella folkrörelser en lika framträdande plats som i . I inget annat samhälle har de kommit att spela en lika aktiv och positiv roll som i det svenska. Deras betydelse för den demokratiska utvecklingen har i vårt land varit unik. Det råder i stort sett enighet om att folkrörelsernas insatser skall stimuleras och underlättas, både genom generösast möjliga ekonomiska stöd från stat och kommun och genom att de bereds möjlighet att göra insatser på olika samhällsområden, i obyråkratiska former och med utgångspunkt från sina egna grundläggande värderingar. Bakgrunden till denna positiva syn på det ideella föreningslivet är övertygelsen att det för hela samhällsgemenskapen är av betydelse att människors vilja att ta personligt ansvar och göra oegennyttiga insatser för det gemensammas bästa skall tas till vara i strävan att bygga ett gott samhälle. Ideella föreningar kännetecknas av att enskilda personer samverkar för att främja sådana ändamål som i regel utan vidare brukar anses samhällsnyttiga. Just denna på det enskilda initiativet grundade form av samverkan har enligt vår mening ett mycket betydande värde för vårt samhällsliv. Vi vill här särskilt betona att värdet inte bara ligger i att ideella föreningar förbättrar livsvillkoren för stora persongrupper och därigenom utgör ett värdefullt komplement till det allmännas insatser. Ett minst lika stort värde har enligt vår mening själva föreningsarbetet, dvs. det förhållandet att enskilda personer frivilligt och oftast utan ersättning samverkar för att lösa olika ideella uppgifter. Lagstiftningen måste därför utformas så att goda förutsättningar skapas för föreningsverksamhet av detta slag. Synen på folkrörelserna från samhällets sida bör präglas av inställningen att stat och kommun inte skall svara för verksamheter som folkrörelserna klarar lika bra eller bättre. Sådana uttalanden är som regel uttryck för insikten att de ideella folkrörelsernas insatser i samhället behövs, att det finns angelägna uppgifter som inte kan genom lagstiftning och politiska beslut och att anställda tjänstemän vid statliga och kommunala institutioner inte räcker till för att lösa alla problem - minst av allt där personligt medmänskligt engagemang är en förutsättning för goda resultat. 1 1983/84. Allmänt sett torde utrymmet för ideella insatser och uppskattningen av dem ha ökat . Till detta har med säkerhet bidragit vidgade erfarenheter av sådana insatser bland ansvariga förtroendevalda och tjänstemän inom stat, landsting och kommuner. Som exempel på detta kan nämnas genom vetenskapliga undersökningar bekräftade väsentligt bättre behandlingsresultat i den alkoholistvård och rehabiliteringsverksamhet som bedrivs av t. ex. genom för filantropisk verksamhet (), av och av De kristna samfundens nykterhetsrörelse (DKSN) genom dess många RIA-byråer (= Rådgivning i alkoholfrågor) runt om i landet. Andra exempel på samma förhållande kan hämtas från vad frivilligorganisationerna gör inom ramen för de av SIDA administrerade svenska u-landsinsatserna. Samstämmiga vittnesbörd ger vid handen att insatsernas förankring i en ideell motivering och personlig vilja att vara till hjälp innebär en betydelsefull plusfaktor också när det gäller den mätbara effekten av de biståndsmedel som satsas. Den kompetens och de erfarenheter som finns inom de ideella organisationerna kan säkert tas till vara i långt större utsträckning än vad som sker . Som ett exempel kan nämnas, att de svenska nykterhetsorganisationerna säkert kan ge råd och vägledning i SIDA:s arbete med alkoholproblem i u-land. Olika beslut av regering och riksdag i konkreta frågor av direkt betydelse för folkrörelsernas och trossamfundens möjligheter att på olika områden göra insatser som förutsätter ideellt engagemang och frivillighet har bidragit till att markera allvaret i de mera allmänna uttalandena om idealitetens värde för samhället i stort. Detta har varit särskilt betydelsefullt då det statsfinansiella läget med krav på stor återhållsamhet med statsutgifterna gör det omöjligt att öka det ekonomiska stödet till folkrörelsernas och trossamfundens ideella insatser och på det sättet visa dem uppskattning. Både för studieförbundens verksamhet i stort och för folkhögskolorna har genom riksdagsbeslut rätten till ideologisk profilering fastslagits. Verksamheten skall utan detaljstyrning från statens sida kunna präglas av huvudmännens värderingar och, inom bidragsbestämmelsernas jämförelsevis vida ramar, utformas så som huvudmännen själva finner lämpligast. Dessa beslut har fattats och dessa markeringar har gjorts i betydande Detta innebär emellertid inte att de ideella folkrörelsernas och trossamfundens arbetsvillkor, att idealitetens villkor i vårt samhälle är i alla avseenden tillfredsställande gynnsamma. De övergripande principiella ställningstaganden som har gjorts till förmån för de ideella rörelsernas rätt att i skilda sammanhang verka med utgångspunkt från sina egna ideologiska värderingar bör enligt vår uppfattning få mera långtgående praktiska konsekvenser än de som dragits av olika statliga och kommunala organ. Principen om rätten till ideologisk profilering bör tillämpas med större konsekvens. Den bristande överensstämmelse som stundom kan iakttas mellan principiella ställningstaganden och praktiskt handlande torde mera bero på osmidiga rutiner och traditionsbundet tänkande än på bristande vilja att bereda utrymme och gynnsamma arbetsvillkor för de ideella organisationerna. Det saknas dess värre ändå inte exempel på beslut och åtgärder som svårligen kan tolkas på annat sätt än att de syftar till antingen att främja vissa organisationers verksamhet på andras bekostnad eller att allmänt främja insatser i det allmännas regi även om detta reducerar och försämrar möjligheterna för ideella folkrörelseinsatser. Vi menar att det är viktigt att sådana tendenser motarbetas. Det viktigaste är därvid inte ett ökat ekonomiskt stöd till folkrörelserna och trossamfunden. Förutsättningarna härför föreligger, som vi redan framhållit, begränsade. Det viktigaste är i stället att man inom föreningslivet vet sig kunna räkna med statsmakternas och de kommunala beslutsfattarnas sakliga uppskattning av de ideella insatserna. För att detta skall vara möjligt är det nödvändigt att folkrörelserna utan hinder av ovidkommande styrning eller prioriteringar från stat och kommun kan arbeta med utgångspunkt från sina egna grundläggande värderingar. Sådana värdebestämda utgångspunkter för skilda samhällsinsatser ser vi som något i hög grad positivt också för staten och kommunerna. De ideella organisationernas insatser är beroende av å ena sidan deras egen vilja och förmåga att inspirera människor till ideella insatser, å andra sidan av beslut av statliga och kommunala organ om utrymme och ekonomiska förutsättningar för sådana insatser. När beslut i sådana frågor fattas är det av stor både principiell och praktisk betydelse att villkoren för organisationernas medverkan utformas med stor hänsyn till kravet på likställighet mellan olika organisationer. Särskild uppmärksamhet måste ägnas risken för att insatserna styrs i viss riktning genom att bestämmelserna utformas så att vissa organisationer gynnas medan andra missgynnas. För finansieringen av folkrörelsernas verksamhet har anordnandet av lotterier stor betydelse. Det är därför oroande att folkrörelserna upplever den inrättade lotterinämnden som ett byråkratiskt hinder för att ordna sådan verksamhet. har utfärdat skilda anvisningar för tillståndsgivningen, vilka inte torde stå i överensstämmelse med uttalande att lotterilagen inte får medföra onödigt betungande eller krångliga rutiner. I en PM från lotterinämnden sägs det: Lotterikontrollantens genomgång bör innefatta marknadsföringen där speciellt tillses att inga rabatter får förekomma. Rimligheten i säljprovisioner, fullständig säljplan som visar vilka säljkanaler organisationen avser att använda. Reklammaterial ska förevisas ombud och kontrollant för godkännande innan distribution sker. En lotteriberättelse som anger att lotteriet genomförts utan anmärkning är inte till fyllest. Berättelsen skall vara till vägledning för ev senare tillståndsgivning, varför det är viktigt att både positiva och negativa erfarenheter redovisas. Det ska anges vilka distributionskanaler man använt och hur många lotter som sålts genom dessa, hur stor provision distrikt, lokalföreningar och kommersiella försäljare fått osv. ska också vara med och bestämma vilka vinster som får vara med i lotteriet. Granskningen av vinster ska avse både prisvärdheten och nyttan för vinnaren. Se upp med offerter från företag som specialiserar sig på lotterivinstleveranser. Dessa citat vittnar om ett överdrivet byråkratiskt nit från lotterinämndens sida. Från folkrörelserna har andra liknande exempel anförts. Att folkrörelserna har kommit att uppfatta lotterinämnden som ett hinder för sin lotteriverksamhet bör föranleda att regeringen ser över nämndens rutiner vid beviljande av tillstånd. Ett annat hot mot folkrörelsernas viktiga lotterier är konkurrensen från statens egna lotterier. ökade sin omsättning från 776 till 1146 miljoner. Tipstjänst med ökade till 2 407 miljoner, alltså mer än en fördubbling. Övriga lotterier - alltså folkrörelsernas - ökade från 440 miljoner till 500, vilket är väsentligt mindre än som motsvaras av inflationen. Bingon ökade miljoner till 1280. Dessa siffror visar att utvecklingen för folkrörelsernas lotterier är dyster i jämförelse med statens. Från folkrörelserna upplever man dessutom att medan de egna lotterierna missgynnas av lotterinämnden så gynnar TV-monopolet statens spel genom att exempelvis ha direkt dragning i TV av . Från folkrörelsernas sida har man direkt kunnat påvisa att detta har medfört en nedgång i deras lotteri- och bingoverksamhet. Vi ser det som angeläget att staten inte på detta sätt gynnar sina egna lotterier på bekostnad av folkrörelsernas. har förekommit exempel på hur idealiteten i praktiken kommit att sitta trångt, trots de principiella deklarationerna om dess positiva betydelse för samhällsgemenskapen i stort. Till viss del beror denna situation enligt vår erfarenhet på ett osmidigt sätt att se på fördelningen av arbetsuppgifter mellan olika grupper. För medlemmarna i ideella organisationer och kristna samfund är det naturligt att stödja sin organisations strävanden både genom frivilliga ekonomiska bidrag och genom att utan betalning eller mot ringa ersättning utföra arbete i organisationens tjänst. Den senare typen av insatser kommer stundom i konflikt med vad som uppfattas vara de fackliga organisationernas självklara uppgift: att se till att inte medlemmarnas arbetsuppgifter övertas av andra på villkor som försvagar de fackligt anslutnas ställning på arbetsmarknaden. Som exempel på detta kan nämnas en tillämpad ordning vid de kristna samfundens sommargårdar och andra fritids- och semesteranläggningar i de ideella folkrörelsernas ägo. Företrädesvis yngre medlemmar i samfundets/organisationens lokala församlingar/föreningar tar under några sommarmånader anställning i olika arbetsuppgifter mot en ersättning som inte på långt när motsvarar avtalsenlig lön. De gör det dels för att göra en frivillig insats i samfundets/organisationens tjänst, dels därför att de får tillfälle att tillsammans med andra medlemmar i samfundet/organisationen delta i den programverksamhet som förekommer vid dessa gårdar. De fackliga organisationerna har vid skilda tillfällen riktat kritik mot sådana arrangemang. Avvägningen är inte i alla sammanhang självklar mellan de fackliga organisationernas krav och de ideella organisationernas naturliga intresse av att i största utsträckning kunna anlita egna medlemmar och därmed låta verksamheten vid de organisationsägda anläggningarna präglas av rörelsens egna värderingar. Vi menar för vår del att det är viktigt att fackliga synpunkter och krav i varje enskilt fall vägs mot den ideella föreningens situation och arbetets art. De fackliga kraven kan inte utan vidare ges företräde vid en sådan avvägning. Problem av likartad innebörd som i ovan relaterade sammanhang möter också i verksamheter för vilka stat, landsting och kommuner har direkt eller indirekt ansvar. Som exempel härpå kan nämnas önskemål inom skolan - från såväl lärare och t. ex. föräldraföreningar som från elevernas sida - om att eleverna skall kunna få svara för vissa enklare sysslor av praktisk karaktär. Detta skulle både bidra till att förbilliga driften och lära eleverna att ta ansvar för sin egen arbetsmiljö. Från fackligt håll har ibland hävdats att sådana arrangemang inte bör få förekomma. För att söka undanröja konflikter av detta slag bör riktlinjer utarbetas för elevernas möjligheter att ta ansvar för vissa arbetsuppgifter i skolmiljön och för likartade situationer i andra verksamheter för vilka kommuner och landsting har direkt eller indirekt ansvar. Dessa riktlinjer bör ta sin utgångspunkt i uppfattningen att det är positivt om medborgarna personligen kan ta ansvar för uppgifter också inom offentlig verksamhet. I detta sammanhang bör också frågan om hyresgästers rätt att själva svara för smärre reparationer, målning och tapetsering av sina bostäder uppmärksammas. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1.att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om samhällets stöd till ideella organisationer, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande lotterinämndens verksamhet, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande lotterinämndens egna lotterier.