mot · G7021501 · 1984-01-25 00:00:00 — m. fl. Det svenska regelsystemet för beskattning upplevs med rätta som utomordentligt krångligt och svåröverskådligt. Inom skattepolitikens ram har lagstiftaren försökt förena ett antal motstridiga mål. Skattesystemet skall svara för den offentliga sektorns finansiering, det skall vara ett verksamt instrument i fördelningspolitiken och det skall tjäna som stimulans åt marknaden när statsmakterna önskar påverka utvecklingen i viss ekonomisk riktning. Alla dessa mål låter sig svårligen förenas i en enkel och lätt överskådlig lagmassa. Dessutom har lagstiftaren önskat förstärka eller kompensera effekterna från andra lagstiftningsfält med hjälp av skatteregler. Exempelvis är det svårt att utforma en progressiv skatteskala för inkomstskatten utan att ta hänsyn till andra fördelningspolitiska åtgärder inom bostadspolitiken och socialpolitiken. Det kommer inför 1990-talet att bli nödvändigt att överarbeta det nuvarande regelsystemet inom skatteområdet för att åstadkomma förenklade regler och göra det möjligt för alla att överblicka de skatteregler som berör resp. hushåll. För att vidmakthålla förtroendet för beskattningen torde ett minimikrav ändå vara att medborgarna tycker sig förstå de principer och ekonomiska samband som skattereglerna vilar på. Det är tveksamt om man kan säga att så är fallet . är det viktigt att understryka att inget skattesystem hur det än konstrueras kan fungera när skattetrycket tenderar att överstiga vad många medborgare uppfattar som rimligt. De svårigheter som vi upplever inom skattepolitiken och skatteadministrationen är inte enbart en funktion av ett krångligt regelsystem, utan är kanske i än högre utsträckning en funktion av en alltför stor offentlig sektor, och därmed ett alltför stort skatte- och avgiftsuttag i relation till ekonomin i sin helhet. Lagstiftarens strävan efter att i varje läge åstadkomma millimeterrättvisa bidrar givetvis ytterligare till ett krångligare regelsystem. En reformering av skattereglerna måste därför ske parallellt med att statens utgiftsprogram stramas åt så att det nödvändiga skatte- och avgiftsuttaget kan stanna vid en nivå som ger en skattekvot som är lägre än . Det är inte oskäligt anta att ett lägre skatte- och avgiftsuttag kan ge ett regelsystem som kan fås att fungera enklare och smidigare och med mindre kontrollinsatser, nämligen om man antar att det samlade skatteuttaget därmed av en bred majoritet upplevs som skäligt. blankettsystem kommer alltid att krävas för att rätt kunna redovisa skatteunderlag och skattläggning. Men det krävs större samklang mellan det offentligas anspråk och vad enskilda upplever som rimligt skatteuttag. Exempelvis torde ett sådant synsätt ha betydelse för hur progressiviteten i en inkomstskatteskala utformas. De olika skatternas och avgifternas reella betydelse inbördes framgår av följande tabell. Sammanställning: Statens inkomster Miljarder kr. Skatt på inkomst, realisationsvinst Övriga skatter på varor Inkomster av statens verksamhet Sammandrag s. 58. Av tabellen framgår att den statliga inkomstskatten beräknas minska mellan de två budgetåren. Dessutom är värt att notera att såväl mervärdeskatten som de lagstadgade socialavgifter, till den del de redovisas via statsbudgeten, överstiger den statliga inkomstskatten. Historiskt har den statliga inkomstskatten successivt minskat i relativ betydelse. Andra bredbasiga skatter och avgifter har i motsvarande mån fått en vidgad betydelse. fattar en mängd beslut som innebär viktiga förändringar i regelsystemet för beskattning. En sådan accelererande lagstiftningstakt är inte önskvärd. Beskattningssystemet är ett grundläggande fundament för hela det ekonomiska livet. Skattereglernas utformning styr mycket av den ekonomiska verksamheten i landet. Vi menar därför att det är viktigt att aktörerna på olika marknader långsiktigt kan förutse vilka spelregler som gäller. Det är inte tillfredsställande när statsmakterna med kort varsel går in och ändrar förutsättningarna för ekonomiska beslut i stort som smått. Därför bör lagstiftaren i högre utsträckning än vad som kännetecknat sträva efter att åstadkomma ett regelsystem som långsiktigt ligger fast och ger stadiga spelregler för det ekonomiska livet. En fördel med den skatteuppgörelse som träffades mellan dåvarande regering och opposition 1981 var just att ett treårigt program för reformering av den statliga inkomstskatten skulle läggas fast i syfte att ge ett klart besked om vilka skatteregler1 som skulle gälla och vad skattebetalarna hade att inrätta sig efter. Socialdemokraterna svek detta synsätt och gjorde snabbt förändringar i fattade beslut, som bidrog till osäkerhet och minskat förtroende för skattepolitikens långsiktighet. Därmed föröds också möjligheterna till en stabil politisk grund för en långsiktig och förutsebar reformering av den statliga inkomstskatten. Den svenska företagsbeskattningen bygger på principen om en nettoinkomstbeskattning. Beskattningsunderlaget är skillnaden mellan intäkter och kostnader. I skattereglerna finns inbyggd en mycket kraftig stimulans till konsolidering av företaget genom att av- och nedskrivningar tillåts vid beskattningen, vilka ofta är större än vad som är företagsekonomiskt motiverat. Denna grundläggande filosofi för företagsbeskattningen skapar ett starkt incitament att behålla genererade vinster i gamla företag och försvagar i motsvarande grad stimulansen att redovisa vinster som tas upp till beskattning och som därefter kan föras över till nysatsningar inom näringslivet. Karaktäristiskt för företagsbeskattningen blir därmed att de historiskt vinstgivande företagen blir välförsedda med nytt riskkapital, medan nysatsningar som sker utanför de etablerade företagen kommer att få en mindre kreditvolym till sitt förfogande. En generös och liberal företagsbeskattning har givetvis historiskt varit till stor fördel för det svenska näringslivets utveckling. Det bör självfallet inte bli tal om att öka skatteuttaget gentemot företagen. Däremot finns det skäl att överväga huruvida inte de trögheter som skapats med nuvarande system vad gäller kapitalets rörlighet, bör motverkas. De särskilda vinstskatter som införts dels för att möta ett påstått problem om s. k. övervinster, dels för att finansiera löntagarfonder, försvårar givetvis ytterligare att åstadkomma incitament till en större rörlighet för riskkapital. En reformering av företagsbeskattningen bör syfta dels till att minska de incitament till inlåsning i de historiskt vinstgivande företagen, dels göra det möjligt att förenkla företagsbeskattningen. Förändring av skatteunderlaget för den kommunala beskattningen, så att inkomster från juridiska personer inte längre ingår i det kommunala skatteunderlaget, kan öppna möjligheter till förenklingar av företagsbeskattning. Vi delar därför regeringens uppfattning att en sådan reform bör genomföras. I samband härmed bör övervägas att sätta den skattesats som skall gälla för juridiska personer så lågt att några av de skattemässiga reservationsmöjligheter som ryms inom systemet kan avvaras i syfte att förenkla skattelagstiftningen och möjligen öka riskkapitalets rörlighet. En sådan förenkling är dock självklart inte särskilt motiverad så länge särskild vinstbeskattning till löntagarfonder bibehålls. Denna vinstbeskattning som förutsätter ett helt annat skatteunderlag än den gängse företagsbeskattningen innebär ett administrativt merarbete som är synnerligen omfattande. För att det skall vara meningsfullt att diskutera förenklingar i företagsbeskattningen är det nödvändigt att den vinstbeskattning som beslöt avskaffas. En reformering av företagsbeskattning för juridiska personer i enlighet med de riktlinjer som här angivits torde också stå i överensstämmelse med de överväganden som företagsskattekommittén har att göra på grundval av sina direktiv. I samband med den begränsning av avdragsrätten som den genomförda skatteomläggningen innehåller, har företagsskattekommittén fått i uppgift att överväga möjligheterna att åstadkomma ett regelsystem som bibehåller vissa avdragsmöjligheter i inkomstkällan rörelse. Principer för den statliga inkomstskatten Regelsystemet för inkomstbeskattningen har som vi angivit ovan successivt blivit alltmer svåröverskådligt. Det är både svårt att förutse vilka skatteeffekter som kommer att inträffa vid olika ekonomiska transaktioner och svårt att med kunskap om en huvudprincip dra slutsatser om vilket skatteutfall som kommer att gälla. Vi tror att mycket av detta beror på de många målkonflikter som ryms inom det vida begreppet skattepolitik. Den fortsatta reformeringen av reglerna för inkomstbeskattningen bortom 1985 bör bygga på några viktiga huvudprinciper. Reglerna för inkomstbeskattning skall inte behöva vara mer krångliga än att de kan förstås av dem som har att tillämpa dem. Ett hushåll med inte alltför komplicerade transaktioner måste kunna förutse de skattemässiga effekterna av sina ekonomiska åtgärder, och det bör vara möjligt för de flesta människor att kunna förstå principerna och strukturen i det regelsystem som bestämmer hushållets inkomst efter skatt. En fortsatt reformering av inkomstbeskattningen bör syfta till att begränsa de sammanlagda marginaleffekterna av skatter/bidrag. Lagstiftaren bör mera distinkt lägga tyngdpunkten i fördelningspolitiken på endera skattereglerna eller bidragssystemet. De nuvarande starka fördelningspolitiska ambitionerna inom både inkomstbeskattningen och bidragssystemet leder till oöverskådliga effekter och bisarra marginalproblem. Det enskilda hushållet blir helt i händerna på politikerna när det gäller möjligheterna att påverka sin egen materiella standard. Vi förordar att den fortsatta bearbetningen av den statliga inkomstskatten syftar till att mildra progressiviteten i skatteskalan. Detta bör ske genom att bredda varje inkomstskikt dvs. att göra varje skikt, inom vilket samma uttagsprocent gäller, bredare. Därmed uppnås den väsentliga fördelen att en löntagare kan öka sin inkomst utan att föras upp i ett högre marginalskatteskikt. Vid utformningen av familjebeskattningen torde det bli nödvändigt att skattesystemet tar hänsyn till resp. inkomsttagares försörjningsbörda. Den nödvändiga utjämningen mellan å ena sidan barnfamiljer och å andra sidan hushåll utan minderåriga barn kan inte utan att skattereglerna i större utsträckning tar hänsyn till försörjningsbördan. Dessa överväganden måste dock ske i ett brett familjepolitiskt sammanhang. Därvid måste självklart en avvägning ske mellan barnbidrag, bostadsbidrag, subventioner av den kommunala barntillsynen och beskattningsreglerna. En sådan samfälld översyn måste ske mycket snart. Barnfamiljerna torde vara den grupp i samhället som genomgående kommit mest i kläm till följd av svårigheten att klart överblicka de fördelningspolitiska effekterna av alla de skatte- och bidragsregler som påverkar hushållens disponibla inkomster. anser inte att våra nuvarande balansproblem i ekonomin kan lösas genom ett höjt skattetryck. Tvärtom har skattetrycket nu nått en sådan nivå att fortsatta höjningar inte ger de beräknade intäkterna genom att basen för andra skatter minskar. Detta framgår inte minst av en sammanställning i den preliminära nationalbudgeten (prop. 1983/84:100 bilaga 1.1 s. 167). Trots kraftiga skattesatsningar och 1983 är det totala skattetrycket i stort sett oförändrat, på av BNP. Detta innebär att en skattesatshöjning visserligen kan öka inkomsterna från just denna skatt, men att intäkterna från andra skatter minskar. Den nuvarande regeringen har alltsedan sitt tillträde formligen dammsugit ekonomin i sin jakt på nya skatter och skattehöjningar. Denna skattjakt kommer inte att ge det resultat som regeringen avsett. avvisar fortsatta skattehöjningar som ett medel att ta vårt land ur den ekonomiska obalansen. Skattepolitiken måste i stället utformas så att den stimulerar till ökade arbetsinsatser och produktiva satsningar. Den socialdemokratiska regeringen har under de gångna ett och ett halvt åren genomdrivit ett stort antal skattesatshöjningar. Ytterligare skattehöjningar kan också befaras. har motsatt sig praktiskt taget alla skattehöjningarna (med undantag för alkohol- och tobaksskatterna och vissa energiskatter). Vi anser nämligen att skattehöjningar har negativa effekter på samhällsekonomin och därför bör undvikas. Trots att skattehöjningarna inte leder till någon större intäktsökning för staten är det emellertid sannolikt att skattesänkningar leder till minskade intäkter för staten. Förslag om skattesänkningar bör därför sättas in i ett stabiliseringspolitiskt perspektiv och således genomföras när efterfrågan behöver stimuleras. Vi föreslår därför nu att bara vissa speciellt negativa skattehöjningar upphävs. Vi har krävt sänkta marginalskatter. Av denna anledning såg vi den skatteöverenskommelse som träffades som ett värdefullt steg i en skattepolitik för ekonomiskt tillfrisknande. Det är med stor besvikelse vi noterat att regeringen inte hållit fast vid den träffade överenskommelsen. Regeringens handlingssätt har skadat möjligheterna till samlade åtgärder för att ta vårt land ur krisen. Marginalskatteöverenskommelsens intentioner måste fullföljas. I första hand bör därför skatteskalan anpassas till den ursprungliga nivån. Därutöver kräver vi att skatteskalan indexregleras fullt ut. Det faktum att regeringen vägrar detta när man framför långtgående mål för sin inflationsbekämpning kan bara skada förtroendet för regeringens inflationsbekämpning. Är det regeringens allvarliga avsikt att uppnå de uppsatta målen om 4 resp. inflation framstår ett fullständigt indexskydd som helt naturligt. Den marginalskattereform som omfattar är enligt vår mening inte tillräcklig. Vi vill därför gå vidare med fortsatta marginalskattesänkningar även . Målet bör vara att inkomster . penningvärde inte träffas av högre marginalskatt än . Marginalskattetaket bör då också sänkas till . Ingen straffskatt på produktivt sparande i regeringen genomfördes en rad åtgärder för att styra över sparandet till produktionssektorn. Skattereduktion för skattefondssparande och för aktieutdelningar är exempel på sådana åtgärder. Genom de tidigare socialdemokratiska regeringarnas åtgärder var beskattningen på t. ex. sparande i aktier så hög att avkastningen i de flesta fall var negativ. Under sådana omständigheter var det inte anmärkningsvärt att aktiesparandet var lågt. Börsen kunde inte längre fungera som en marknad för riskvilligt kapital till näringslivet. Svenska företag på aktiemarknaden var grovt undervärderade med alla de risker och negativa konsekvenser som detta för med sig. De åtgärder som omnämnts ovan fick mycket positiva verkningar. råder sålunda en godtagbar balans mellan företagens substansvärde och avkastningsmöjligheter å ena sidan och deras värde på börsen å den andra. Skall vi ha möjlighet att ta oss ur den ekonomiska krisen är det ytterst värdefullt att inte detta förhållande raseras. Förutsättningarna för en god och någorlunda snabb resurstillväxt skulle annars allvarligt försämras. Aktiemarknaden har numera kommit in i ett lugnare och mera naturligt tillstånd . Kursökningar i stil med dem som skett kommer sannolikt inte att ske. Inledningsvis betonade vi vikten av fasta spelregler. Detta gäller i högsta grad ett område som aktiesparandet. Spararnas placeringar skall inte styras av spekulation om ändringar i skattereglerna utan av deras bedömning av företagens utvecklingsmöjligheter. Den införda omsättningsskatten vid aktiehandel framstår som mycket ogenomtänkt. Såvitt nu kan bedömas - vilket vi också framhöll - kommer den att resultera i starkt negativa verkningar för fondkommissionärer och andra som handlar på börsen. Vi menar också att det är en orimlighet att belasta aktieinköp med en omsättningsskatt med tanke på den osäkerhet och risk ett aktieköp alltid innebär. Om affären resulterar i förlust torde det vara svårt att uppbringa någon sansad bedömare som kan anse att en omsättningsskatt är befogad. Aktieplacerare måste alltid räkna med att förlust kan uppstå. Omsättningsskatten slår mot handeln med svaga papper och har därför en snedvridande effekt. För att motverka dubbelbeskattningen av aktier - f. n. en trippelbeskattning - menar vi att skattereduktionen för aktieutdelningar måste återinföras. I och med att sådan skattereduktion tidigare funnits finns lagförslag tillgängligt. Skattefondsparandet var enligt vår mening den mest verksamma orsaken till att aktiemarknaden restaurerades. Svenska folkets intresse för aktiesparandet som sparform ökades därigenom markant. Antalet aktieägare ökade till drygt en och en halv miljon människor. Långsiktigt är ett livligt aktiesparande ett sätt att både öka välståndet i vårt land och sprida inflytande och ägande till produktionsmedlen. Det beslutade allemanssparande! är enligt vår uppfattning främst en stimulans till sparande i statsskuldspapper, dvs. det skall förmå hushållen att hjälpa till att finansiera statens budgetunderskott. För att stimulera enskilda människor till sparandet i aktier är det nödvändigt att sådant risksparande får en särskild riskpremie. Detta saknas inom allemanssparande!. Vi anser också att metoden att använda skattereduktion för sparat belopp har visat sig fungera mycket väl. Den stimulans till hushållens sparande som är nödvändig bör enligt vår uppfattning vara en stimulans till ett långsiktigt sparande. Vi anser därför att den bindning som fanns inom skattesparandet och aktiefondsparandet var välmotiverad. Enligt proposition 1983/84:40 är regeringens syfte med den tillfälliga förmögenhetsskatten att den som har en förmögenhet får avstå en del av de stora förmögenhetsökningarna som uppstått till samhället. Vid behandling av denna fråga gick vi emot detta förslag av flera skäl. För det första är förmögenhetsskatten ju inte en skatt enbart på de förmögenhetsökningar som departementschefen nämner. Skatten drabbar alla förmögenheter oavsett om de ökat eller ej. Skatten slår också utan den grad av urskilning som man kan kräva. Sålunda kommer många pensionärer som är bosatta i en äldre villa som är slutamorterad att drabbas av förmögenhetsskatt. Speciellt besvärande blir förmögenhetsskatten om den skattskyldige innehar något sparkapital vid sidan om fastighetsinnehavet. Vi anser att en rimlig grundprincip bör vara att den nedre gränsen för förmögenhetsbeskattningen sätts så högt att ett normalt villaboende inte träffas av någon förmögenhetsbeskattning. Likaså drabbas den som har skattepliktigt kapital bundet i exempelvis ett familjeföretag på ett oacceptabelt sätt. Detta beror på att förmögenhetsskatten skall erläggas med pengar som redan varit föremål för en inkomstbeskattning och belagts med arbetsgivaravgifter av olika slag. Vi anser således att denna tillfälliga höjning av förmögenhetsskatten måste upphävas. Realisationsvinstbeskattningen på olika typer av tillgångar är f. n. mycket olika utformad. I fråga om fastigheter är skatteprinciperna i huvudsak realt utformade och det finns uppskovsregler. I fråga om aktier gäller ett nominellt system enligt vissa schablonregler. I fråga om bostadsrätter slutligen infördes ett nominellt beskattningssystem utan några möjligheter till uppskov vid förvärv av en annan bostad. Vi anser att de existerande olika formerna av realisationsvinstbeskattning bör ses över i ett sammanhang så att större likformighet mellan hur olika typer av tillgångar betraktas kan uppnås. I avvaktan på detta, och på att ett system för realisationsvinstbeskattning för bostadsrätter som grundar sig på reala värden utformas, bör de nuvarande reglerna för reaskatt på bostadsrätter upphävas. Regeringen har aviserat ett förslag om ändrad och höjd fastighetsbeskattning, Den nuvarande hyreihuiavgiften skall således komma att omvandlas och höjas till en ny fastighetsskatt. Vi motsätter oss detta förslag. När denna proposition läggs fram för kommer vi att yrka avslag på den nya fastighetsskatten, Vi har tidigare motsatt oss den nu existerande formen av hyreshusavgift och anser fortfarande att den bör ersättas av det förslag som förelädes . Regeringen föreslår också en höjning av fordonsskatten. Vi finner den omotiverad. Den är enbart ett led i den jakt på nya och gamla beskattningsobjekt som den socialdemokratiska regeringen bedriver. Vi yrkar således avslag på denna skattehöjning. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi 1.att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om principer för beskattningen, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en samfälld översyn av beskattningens roll inom familjepolitiken, 3. att beslutar att skatteskalan inom inkomstskatten återgår till vad beslutade , 4. att beslutar att basenheten fastställs på grundval av fullt inflationsskydd enligt tidigare gällande regler, 5. att uttalar sig för fortsatta marginalskattesänkningar efter 1985 enligt vad som anförts i motionen, 6. att beslutar upphäva beslutet om införande av omsättningsskatt på aktiehandel, 7. att beslutar återinföra skattereduktion för aktieutdelningar enligt tidigare gällande regler, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om stimulanser till långsiktigt bundet aktiesparande, 9. att beslutar upphäva beslutet om den tillfälliga förmögenhetsskatten för , 10. att beslutar upphäva beslutet om realisationsvinstbeskattningen av bostadsrätter, 11. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en översyn av realisationsvinstbeskattningen för olika typer av tillgångar, 12. att hos regeringen begär ett nytt förslag till realisationsvinstbeskattning av bostadsrättslägenheter enligt vad som anförts i motionen, 13. att uttalar att en ny fastighetsskatt ej bör införas. () () () ()