mot · G7022687 · 1984-03-27 00:00:00 — m. fl. Kommunalekonomiska frågor (prop. 1983/84:133) Under det senaste årtiondets försämrade ekonomiska tillväxtbetingelser har kapitalet och högerkrafterna bedrivit en alltmer aggressiv politik mot de arbetandes förhållanden. Människornas villkor har högervridits. Inkomstskillnaderna har förstorats. Förmögenhetsfördelningen har kraftigt polariserats. Reallönerna har pressats ned för de många. Deras sociala service har inte bara upphört att utvecklas utan har på många områden direkt försämrats. Arbetslösheten är för ett växande antal en bitter realitet eller ett skrämmande hot. Ett avgörande led i högerkrafternas offensiv är deras kampanj mot den offentliga sektorn för ökad privatisering. Genom att uppförstora problemen med den offentliga sektorns underskott söker högerkrafterna här driva igenom en politik för ytterligare ökade sociala klyftor. Om storkapitalisternas vinster ökar och den offentliga sektorns sociala delar och folkets levnadsstandard försämras då får vi det bättre, säger högeragitationen, och låtsas att detta vi skulle vara hela landet, när det i själva verket är dess överklass som avses. När en regering ur arbetarrörelsen kopierar stora delar av denna högerpropaganda och högerpolitik ges intrycket att överklassens klasspolitik äger nationell allmängiltighet. Detta leder till en ytterligare högervridning av samhällets förhållanden. Den kommunala sektorn har ansvaret för många viktiga uppgifter som griper direkt in i människornas liv. Barnomsorg, skola, äldreomsorg, fritidsaktiviteter och sjukvård, vatten, avlopp, kultur, social trygghet och bostadsförsörjning inom alla dessa områden ställs avgörande uppgifter på den kommunala sektorn. Mest beroende av en fungerande verksamhet är de sämst avlönade och de mest utsatta grupperna. Överklassen har bättre råd och mera kontakter att utnyttja de privata eller kommersiella alternativen. Nedskärningar eller dämpad utveckling av den kommunala sektorn slår därför klassmässigt mot de svagare i samhället. De ekonomiskt starka har intresse av mera privatisering både som spekulationsobjekt, som ideologisk vägröjare för deras borgerliga ideal och för att deras kontakter och ekonomiska överlägsenhet också där kan ge ökade förturer och privilegier. 1 * * 1983/84. Nr 2685 - 2690 Det förekommer en stark segregation i mellan olika kommuner. Trots vissa insatser för att mildra dessa skillnader växer de. Nedskärningspolitik gentemot den kommunala sektorn i dess helhet innebär att situationen förvärras särskilt i de kommuner som redan har stora problem, antingen detta är glesbygdskommuner, kommuner som i närheten av storstäder tvingats till en kraftig expansion eller det är direkta storstadskommuner som t. ex. och där den ekonomiska krisen slagit särskilt hårt. När det socialdemokratiska partiet befann sig i opposition kritiserade man skarpt de borgerliga partiernas angrepp på den kommunala sektorns utveckling. Indragningen av kommunernas beskattningsrätt på juridiska personer betecknades söm konfiskation. Man sade sig arbeta för en expansion om . I regeringsställning har man övergivit denna kritik och denna målsättning. begränsades den kommunala expansionen till , inte minst tack vare regeringspolitiken. Den kommunala beskattningsrätten på juridiska personer har inte återställts. Man har motiverat denna politik med det ekonomiska läget. påstår regeringen att en återhämtning är på väg i svensk ekonomi, men skärper sin nedskärningspolitik mot den kommunala sektorn. Man gör detta med hänvisning dels till det statliga budgetunderskottet, men också märkligt nog med den påstådda ambitionen att skapa resurser för att minska arbetslösheten. Inom den kommunala verksamheten finns eftersatta behov och möjligheter till en ökad sysselsättning, som dessutom kan ske snabbt. expansion måste ses som ett viktigt led i kampen mot arbetslösheten och arbetslösheten är ett avgörande problem i den svenska ekonomin. Att som regeringen föreslå att kommunernas utveckling skall fortsätta att strypas åt för att skapa utrymme för ökad sysselsättning är därför direkt självmotsägande. Regeringens proposition om den kommunala ekonomin strider mot kampen mot arbetslösheten. Saken har också en djupgående ideologisk sida med allvarliga följder för folkets levnadsförhållanden. Kommunernas ekonomi ser ut att vara någorlunda men detta är främst ett resultat av ofta hårdhänta nedskärningar. Detta leder till försämrad service, längre köer, sänkt standard för folket och försämrad effektivitet. Detta skapar utrymme för krav på privatkapitalistiska lösningar, vilka i sin tur såsom visats leder till ökade sociala skillnader. Förvisso krävs förändringar i offentlig verksamhet och också i verksamhet: mera demokrati, mindre byråkrati och en kamp mot förmynderi. Det krävs också kamp mot ojämlika förhållanden på de offentliga arbetsplatserna, men inga av dessa mål uppnås genom en politik som banar väg för privatkapitalistisk kommersialisering av viktiga samhällsuppgifter. I proposition 1983/84:133 om kommunalekonomiska frågor ställer regeringen förslag och gör uttalanden som strider mot en sådan utveckling av den kommunala ekonomin att den kommunala sektorn kan fullfölja och utveckla sina verksamheter. Regeringen förordar nu inte bara en fortsatt konfiskering av en stor del av den kommunala beskattningsrätten på juridiska personer utan att denna beskattningsrätt helt slopas. Den återstående del man nu slopar skall kommunerna i huvudsak kompenseras för men likväl är förslaget i denna del en fortsatt strypning av den kommunala sektorns expansiva möjligheter. Det finns naturligtvis vissa problem med den kommunala beskattningen av juridiska personer därför att den betyder mycket för vissa kommuner i synnerhet kommuner med många företags huvudkontor. Men det betyder ju också att dessa kommuner (eller landstingskommuner) drabbas särskilt hårt av slopandet. Problem finns också av en annan natur: företagen kan välja att lokalisera sin verksamhet av skatteskäl vilket särskilt missgynnar kommuner som tvingas upprätthålla sin verksamhet med förhållandevis höga skattesatser, detta ofta på grund av att befolkningen har låga inkomster eller att andra ogynnsamma förhållanden råder. Detta motiverar att själva uttaxeringen av den kommunala skatten på juridiska personer bör genomföras till en och samma skattesats, den för riket genomsnittliga kommunalskatten. Därigenom verkar skatten konkurrensneutralt. Emellertid bör hela den summa som tas in i skatt från juridiska personer återföras till den kommunala sektorn. Man kan diskutera hur detta återförande skall ske. En del omkring hälften bör gå till de kommuner i vilka beskattningsobjekten har sin verksamhet enär företagens verksamhet ofta åsamkar kommunerna infrastrukturella utgifter. Det handlar ju också om inkomster som huvudsakligen skapats på orten. En andra hälft bör föras över till de mest utsatta kommunerna, för att bidra till en utjämning mellan kommunerna. En särskild utredning bör snabbt tillsättas som ger ett konkret lagförslag i denna riktning. Regeringen vill också minska på grundgarantin i skatteutjämningssystemet. Också detta är ett led i en nedskärningsfilosofi som inte kan accepteras. Förslaget är ju dessutom ägnat att skärpa skillnaderna mellan kommunerna. Medan regeringen vanligtvis brukar åberopa pågående utredningar för att avvisa förslag om förändringar, går man här på den motsatta vägen. Utan att avvakta förslag från skatteutjämningskommittén föreslås att grundgarantin i skatteutjämningssystemet skall minska med en procentenhet för både kommuner och landsting. Vi motsätter oss detta förslag. I propositionen gör regeringen vissa allmänna uttalanden om utveckling av den kommunala ekonomin och av den kommunala taxepolitiken. Av det föregående framgår att vi står för en helt annan hållning när det gäller att skapa BETINGELSER för verksamhet än vad regeringen gör. Detta medför givetvis förutsättningar för en helt annan utveckling. När det gäller taxepolitiken är regeringens hållning mycket passiv. Den konstaterar bara att den s. k. självkostnadsprincipen bör gälla. Men tendenserna nu är att man i många kommuner alltmer uttalat bedriver en taxepolitik som skärper sociala skillnader eller som försvårar t. ex. viktiga kulturpolitiska mål. Denna inkomstfördelningsmässigt regressivt verkande taxepolitik måste bekämpas och om detta borde den centrala statsmakten ha en vägledande mening. Våra förslag innebär att den kommunala sektorn /85 förstärks med , vilket för /85 kommer att påvereka statsbudgeten med . När vi i samband med regeringens kompletteringsproposition tar upp den ekonomiska politiken återkommer vi till finansieringen av våra förslag. Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att beslutar att med avslag på vad som därom anförs och föreslås i propositionen godkänna vad som i motionen anförs om den kommunala beskattningsrätten av juridiska personer och hos regeringen hemställa om nytt förslag i enlighet därmed, 2. att beslutar att avslå förslaget i propositionen till ändring av lagen (1979:362) om skatteutjämningsbidrag, 3. att beslutar att med anledning av regeringens yttrande om den kommunal-ekonomiska utvecklingen uttala vad som därom anförs i motionen, 4. att beslutar att med anledning av regeringens yttrande om de kommunala taxorna uttala vad som därom sägs i motionen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)