mot · G7022580 · 1984-03-19 00:00:00 — Motion 1983/84 Per m. fl. Förslag till polislag m. m. 1983/84:1119) Förslaget till polislag m. m. innebär att redan rådande praxis i vad gäller polisens verksamhet samlas i en polislag. Vissa ändringar företas också enligt förslaget i några andra lagar som konsekvens av att en ny polislag införs. Utifrån våra ideologiska utgångspunkter har vi en annan syn på statsapparaten än den borgerliga ideologin har. Vi anser att statsapparatens själva existens är ett uttryck för att det finns klasser i samhället med motstående intressen. Statens maktutövning i vilken polisens verksamhet ingår som en del har sålunda enligt vår mening en klasskaraktär. Grunden för statens maktutövning är lagarna. Lagarna är uttryck för en mot den enskilde formell oväld. Alla skall vara lika inför lagen. I praktiken blir det inte så. De ekonomiskt och utbildningsmässigt resursstarka medborgarna har ett klart övertag i förhållande till de medborgare som är svaga i samma hänseenden. Detta faktum får effekter i fråga om hela den rättsliga och polisiära apparatens funktion gentemot landets invånare. Att ändra klasskaraktären hos statsapparaten genom ett riksdagsbeslut är knappast möjligt. Ett sådant karaktärsskifte hos statsapparaten förutsätter att den ekonomiska makten i samhället övergår från en samhällsklass till en annan från en kapitalägande minoritetsklass till den arbetande klass som utgör folkflertalet. Därom handlar inte den här ifrågavarande propositionen. Men polislagens innehåll kan ändå ha viss betydelse för hur lagen kan komma att fungera just utifrån den klassmässiga synpunkt som här framförts. Därför har vi ändringsförslag i några punkter som syftar till att öka rättssäkerheten för människor som befinner sig i ett utsatt läge i samhället. Tillfälliga omhändertaganden m. m. Någon över allting stående universell rättvisa vilande på absoluta etiska grunder existerar inte. Den rättvisa som kommer till uttryck i lag förutsätts återspegla en allmänt omfattad rättsuppfattning i samhället sålunda inte företrädesvis den rättsuppfattning som kan finnas hos rättsväsendets och polismaktens företrädare. 1 1983/84. Det är viktigt, om lagstiftaren vill främja allmän laglydnad, att medborgaren kommer att betrakta lagen både som ett skydd för sin integritet och som en godtagbar begränsning av den enskilda handlingsfriheten för att främja det allmänna bästa. I propositionen påminner föredragande statsrådet om att polisen haft möjlighet att ingripa mot ordningsstörning ända . Denna befogenhet hade fram inte varit angiven i särskild lag. På förslag av den dåvarande brottskommissionen föreslogs en lag om tillfälligt omhändertagande som sedan antogs av . Lagen om tillfälligt omhändertagande, LTO, lyfte fram den repressiva sidan av polisverksamheten. Ingripanden enligt LTO har nästan helt kommit att rikta sig mot socialgrupp 3, mot människor i en utsatt social situation. Det sociala inslaget i samband med omhändertagandena enligt LTO, som framhölls vid lagens tillkomst, har tonats ned och nästan helt upphört. LTO har därför kommit att fungera som en städ- och klasslag som inte angripit störningarnas sociala orsaker utan bara röjt undan de synliga uttrycken ur allmänhetens blickfång. kommunisterna var kritisk till LTO när lagen antogs av med stöd i bl. a. de skäl som här anförts. Även om LTO inte längre förekommer i debatten och kritiseras på samma sätt som så vidhåller vi vår syn på denna klasslag. När LTO nu överflyttas till en samlad polislag finns det därför anledning att kritiskt granska den nya skepnad LTO kommer att få efter denna överflyttning. Av proposition 1983/84:111 framgår att LTO, som föreslås upphävd i samband med att en ny polislag antas, i allt väsentligt blir kvar inom ramen för denna polislag. 13 § i förslag till polislag är så formulerad att det ankommer på polisman att avgöra när omhändertagande skall ske. Omhändertagandet behöver inte ha som grund att den gripne begått brott mot lag eller förordning som grundas på lag. Tillfälligt omhändertagande kan, som , ske i förebyggande syfte utan att den som blivit omhändertagen begått brottslig gärning. Vi anser för vår del att det skall föreligga ett klart brottsrekvisit för att polis skall få tillfälligt omhänderta enskild person. Som LTO/visat är det fullt möjligt att ha en i lag preciserad grund för tillfälligt omhändertagande enligt 13 § förslaget till polislag. I remissomgången har denna utredningens syn stötts av bl. Föredragande statsrådet uttrycker i propositionen förståelse för utredningens hållning, men hamnar ändå i ett slutligt ställningstagande i enlighet med de kritiska remissvaren från bl. De mot utredningen kritiska remissinstanserna kan anses i första hand företräda den repressiva synen på polisverksamheten. Vi delar för vår del de tankegångar som LTO/(SOU 1982:64) framfört. Vi tror också att ett brottsrekvisit skall krävas för att få tillfälligt omhänderta enskild person därför att det står i överensstämmelse med kravet enligt 2 kap. 12 § regringsformen som säger att de grundläggan de fri- och rättigheterna inte får begränsas annat än med stöd av lag. Övervägandet före ett tillfälligt omhändertagande kan ses som en sorts domstolsmässig förprövning i överensstämmelse med den här åberopade grundlagen. Registrering av omhändertagande enligt LOB Som framgår av utredningen vid bråk och berusning (SOU 1982:64) övervägdes redan vid LOB:s tillkomst någon form av en central registrering av varje omhändertagande. Statsmakterna tog bestämt avstånd från en sådan tanke, och något sådant system infördes inte. I propositionen med förslag till LOB uttalade departementschefen att starka principiella betänkligheter måste anses tala mot ett system som innebar att man införde en central personrelaterad registrering av polisingripanden. Denna principiella inställning är än mera giltig , med tanke på den omfattande registrering som medborgarna utsätts för och som ifrågasätts alltmer. I praktiken förs dock ett centralt register över omhändertaganden enligt LOB. I körkortsregistret finns uppgifter om samtliga omhändertaganden enligt LOB , där den omhändertagne kunnat identifieras. Detta enligt 87 och 91 §§ KkF. Enligt 1 § förordningen om utlämnande av belastningsuppgifter ur körkortsregistret gäller att sådana uppgifter på begäran skall lämnas ut till bl. a. polismyndighet. Detta register används alltså inte enbart för prövning av körkort utan även när det gäller tillstånd att inneha skjutvapen, förordnande sorn ordningsvakt och väktare, tillstånd att spränga och inneha sprängämnen, tillstånd att driva handel med skrot och begagnat gods samt tillstånd till servering av alkoholdrycker (enligt remissyttrande från i ). En registrering som enligt departementschefen ingav starka principiella betänkligheter och som uttalade sig emot fungerar alltså fullt ut, låt vara under ett visst kamouflage. LTO/föreslår att denna registrering av LOBomhändertaganden upphör. Utredningen anför flera skäl för sitt ställningstagande. Eftersom alla omhändertaganden inte kan identifieras, blir det en viss slumpmässighet i registreringen. Ett stort antal människor blir föremål för en registrering som inte tjänar något vettigt syfte. Denna registrering är kostsam för samhället. Det kan också ifrågasättas om LOBomhändertagande skall vara det som avgör om en person har ett nyktert levnadssätt vid körkortsprövningar. Alla vet att detta inte är hela sanningen. Förslaget om slopande av registreringen har fått ett blandat mottagande av remissinstanserna. Ett stort antal likalydande remissvar från olika polismyndigheter avstyrker förslaget. Tillstyrker förslaget gör bl. a. kammarrätten i , , , datainspektionen, socialstyrel 1* 1983/84. sen, polisstyrelsen i polisdistrikt, i , , Svenska , . Vpk instämmer i utredningens förslag på denna punkt. 1 propositionen avstyrks dock utredningens förslag. Propositionen anför, som skäl för sitt ställningstagande, att det grundläggande kravet på att den som betros med körkort skall ha ett nyktert levnadssätt förlorar sin mening om körkortsmyndigheten inte får tillfälle att undersöka körkortssökanden eller körkortsinnehavarens levnadssätt i detta hänseende. Konsekvensen av detta ställningstagande blir att utmärkande för ett nyktert levnadssätt är att man inte blivit omhändertagen enligt LOB. Detta är, som vi tidigare påpekat, inte riktigt. Att använda LOB-omhändertaganden som måttstock vid körkortsbedömningar är ett synnerligen trubbigt och orättvisande instrument. Vi anser att nackdelarna med registreringen överväger. Vi föreslår att ger regeringen i uppdrag att återkomma med förslag till ändringar i tillämpliga lagar och förordningar, så att denna registrering upphör. I det sammanhanget kan det vara lämpligt att överväga också om det finns skäl att på andra punkter göra förändringar av prövningen av frågor om körkortstillstånd. Trafiksäkerhets verket har exempelvis föreslagit att denna prövning skall överföras till lokal polismyndighet. Enligt trafiksäkerhetsverket har inte länsstyrelserna ett fullgott beslutsunderlag för att kunna göra bedömningar om tillstånd eller återkallelse av körkort. Ovanstående ställningstagande innebär att vi inte anser att det finns skäl att godta förslag till kroppsvisitation för att möjliggöra identifiering, när det gäller omhändertaganden enligt LOB. Omhändertagna enligt LOB har inte utfört någon brottslig gärning och bör därför inte heller utsättas för denna typ av visitering. Polislagens 19 § punkt 2 bör alltså inte gälla omhändertagna enligt LOB, och en precisering av lagparagrafen med denna innebörd bör göras. Med stöd av det anförda yrkar vi 1. att hos regeringen begär förslag som innebär att registreringar av LOB-omhändertagna i körkortsregistret upphör, 2. att antar proposition 1983/84:111 Förslag till polislag m. m. utom i vad avser 13 och 19 §§ vilka, med avslag på propositionen i motsvarande del, antas i enlighet med följande, som motionärernas försalg betecknande lydelse: Om någon genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna, får en polisman, när det är nödvändigt för att ordningen skall kunna upprätthållas, avvisa eller avlägsna honom från visst område eller utrymme. Detsamma gäller om en sådan åtgärd behövs för att en straffbelagd handling skall kunna avvärjas. År en åtgärd som avses i första stycket otillräcklig för att det avsedda resultatet skall uppnås, får personen tillfälligt omhändertas. En polisman skall omhänderta den som begår brott och som trots tillsägelse fortsätter därmed, om ett omhändertagande behövs för att upprätthålla allmän ordning eller annars är nödvändigt. En polisman är nödvändig. 1. av säkerhetsskäl hand, eller 2. för att hans identitet skall kunna fastställas. Kroppsvisitation enligt 19 § punkt 2 får ej göras av omhändertagna enligt lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m. m. PER (vpk) (vpk) HANS (vpk) (vpk) (vpk)