mot · G80279 · 1984-11-05 00:00:00 — Motion 1984/85: 79 En samordnad och intensifierad narkotikapolitik (prop. 1984/85:19) Narkotikan är ett allvarligt hot mot vårt samhälle. Den påskyndar social utslagning. Mest utsatta är våra ungdomar. Samhällets satsningar på sociala reformer och arbetsmarknadspolitiska åtgärder riskerar bli utan effekt för de mest utsatta om inte narkotikaproblemen bemästras. Narkotikan skapar en omfattande och allvarlig brottslighet med internationella förgreningar. Narkotikahandeln omsätter stora summor pengar. Vinsterna är höga. Det är orsaken till att många lockas till den illegala handeln, framför allt om den sociala situationen inte ger alternativ till att förbättra den egna ekonomin eller finansiera ett eget missbruk. Men om risken för upptäckt är stor lockas Pirre till handeln. Därför måste samhället oupphörligen bekämpa narkotikahandeln. Narkotikaproblemet kan aldrig vårdas bort! Narkotikamissbruket och narkotikahandeln ökar både den faktiska och den upplevda otryggheten för den enskilda människan. Det är ett hot mot liv och egendom (överfall och inbrott) och det är ett hot mot ens egna barn eller anhöriga, vilka kan drabbas av missbruket. Det är därför aldrig den enskilde narkomanens ensak om han eller hon vill missbruka narkotika. Varje narkoman innebär på något sätt ett hot mot eller en belastning för sin omgivning eller samhället. Förutom all brottslighet som har direkt eller indirekt samband med missbruket kostar vården och rehabiliteringen av missbrukare stora summor . En minskning av narkotikamissbruket skulle inte bara innebära minskat lidande för alla dem som på något sätt blir offer för narkomanens verksamhet utan skulle också leda till kostnadsbesparingar för samhället. Det finns således starka skäl att ytterligare skärpa den restriktiva narkotikapolitiken. Haschet får inte bagatelliseras. Hasch är narkotika. Målet skall vara ett narkotikafritt samhälle. Gentemot framför allt ungdomar behövs en mobilisering - för att den sociala kontrollen skall öka och därmed minska anonymiteten som är narkotikahandelns främsta täckmantel. - för att få den gemenskap som är nödvändig för att mätta ungdomars starka behov av stabila vuxenkontakter och därmed ge de olika generationerna en gemensam kultur. - för att det egna psykologiska försvaret mot narkotikan skall vara starkt nog för att leda till ett nej till narkotikalangare. Utan en intensifierad kamp mot narkotikan riskerar vi en utveckling som leder till utslagning av tusentals unga människor och i många fall för tidig död. I propositionen föreslår regeringen åtgärder för att hindra införsel och spridning av narkotika, förbättra det förebyggande arbetet samt skapa en mer heltäckande vård- och behandlingskedja. Regeringens förslag till åtgärder för att bekämpa narkotikamissbruket är en fortsättning på det arbete som inleddes av de borgerliga regeringarna . Vi ställer oss bakom de förslag till åtgärder som föreslås av regeringen. På en punkt anser vi emellertid inte att regeringens åtgärder är tillräckligt långtgående. Regeringen föreslåratt konsumtionen av narkotika även i fortsättningen skall falla utanför det straffbelagda området. Detta kan vi inte acceptera. Föredraganden anmäler att han ämnar återkomma i budgetpropositionen till vilka resurser och vilken prioritering som polisen skall få för sina fortsatta narkotikabekämpande åtgärder. Vi vill påminna om att föreslog en förstärkning med ytterligare 25 nya tjänster. Detta överensstämmer med den uppfattning som vi framförde i motion 1983/84:893 angående ökade åtgärder mot narkotikabrottsligheten. Vi förutsätter därför att regeringen i budgetpropositionen följer kommissionens förslag och utökar antalet tjänster inom polisen som arbetar med narkotika. Enligt propositionen skall regionala polisrotlar i huvudsak svara för insatserna mot den grova narkotikabrottsligheten i resp. län och de lokala polismyndigheterna i första hand bekämpa detaljhandeln. Att föredraganden på detta sätt markerar betydelsen av att polisen för en intensiv kamp mot detaljhandeln av narkotika är utomordentligt viktigt. All illegal narkotikahandel är beroende av att det finns en marknad av missbrukare. Om polisen ständigt stör denna marknad genom ingripanden mot detaljhandlare kommer den totala konsumtionen att minska. Vi tillstyrker förslaget att inrätta fem nya åklagartjänster för att bekämpa narkotikabrottslighet. Som vi har utvecklat i motion 1984/85: 27 med anledning av propositionen om utökad åtalsunderlåtelse menar vi dock att kampen mot narkotikabrottslighet inte får leda till att beivrandet av annan brottslighet åsidosätts. Vi har därför tagit avstånd från förslaget att utöka möjligheterna att ge åtalsunderlåtelse och ställer oss också avvaktande till eventuellt kommande förslag att i resursbesparande syfte avkriminalisera brott. De skilda åtgärder som föreslås i syfte att minska narkotikamissbruket på fängelserna och för att hjäipa internerna till ett narkotikafritt liv efter avtjänat straff är lovvärda och får självfallet vårt stöd. Det är angeläget att de nu föreslagna åtgärderna följs upp och utvärderas och att regeringen därefter återkommer till . Föredraganden aviserar att han i en kommande proposition ämnar behandla vissa ändringar i narkotikastrafflagen. Därvid kommer han emellertid inte att föreslå att bruket av narkotika kriminaliseras. har drivit kravet att befattning med narkotika i samband med konsumtion skall vara kriminaliserat. Att detta led i narkotikahanteringen alltjämt är straffritt utgör en allvarlig lucka i narkotikastrafflagen. Det är med stor förvåning som vi noterar att den successiva skärpning av narkotikastrafflagen som har skett ännu inte har kommit att omfatta den befattning med narkotika som sker vid själva konsumtionen. I rättspraxis rådde tidigare en viss oklarhet om var gränsen gick för den kriminaliserade befattningen med narkotika. Rättsläget på denna punkt klarnade genom några uppmärksammade utslag i högsta domstolen . Domstolen skriver bl. Medan innehav av narkotika är straffbart enligt narkotikastrafflagen faller konsumtion av narkotika utanför det straffbara området. Förarbetena till narkotikastrafflagen ger ingen upplysning om anledningen till att en bestämmelse om ansvar för konsumtion av narkotika saknas. En i och för sig tänkbar anledning är att lagstiftaren inte räknat med att någon skulle kunna konsumera narkotika utan att inneha den; en särskild bestämmelse om straff för konsumtion skulle därför kunna ha ansetts obehövlig. Ett sådant antagande motsägs emellertid dels av att förarbetena anger att man i flera andra länder funnit anledning att uppställa en särskild bestämmelse om straff för konsumtion vid sidan av straffbestämmelse avseende innehav dels av att det inte är särskilt svårt att föreställa sig situationer där någon konsumerar narkotika utan att han kan sägas inneha eller ha innehaft den. Man kan härvidlag tänka på fall där någon injicerar narkotika på en annan eller där någon drar ett bloss på en pipa som en annan person håller i. Med hänsyn till det sagda får frånvaron av en bestämmelse om ansvar för konsumtion antas bero på att lagstiftaren funnit det önskvärt att konsumtion i och för sig skall vara straffri. Ståndpunkten att straffansvar inte bör riktas mot själva missbruket av narkotika kan i och för sig synas leda till att inte heller innehav av narkotika borde bestraffas när fråga är om innehav för eget bruk. Ett skäl till att sådant innehav inte lämnats straffritt kan vara att det från bevissynpunkt eljest ofta skulle bli svårt eller omöjligt att beivra innehav som faktiskt varit avsett för försäljning. Ett hand havande av narkotika i direkt anslutning till konsumtion föranleder inga bevisproblem av antytt slag och kännetecknas överhuvud av att konsumtionen är det helt dominerande inslaget i vederbörandes hantering av narkotikan. Mot bakgrund av det anförda får därför övervägande skäl anses tala för ett nekande svar på frågan, huruvida ett sådant handhavande av narkotika kan anses utgöra innehav i narkotikastrafflagens mening. Litet tillspetsat innebär detta att det är lagligt att knarka men kriminaliserat att på alla andra sätt befatta sig med narkotika. Som skäl mot att kriminalisera befattning med narkotika också i samband med konsumtion har anförts bl. a. av att det skulle motverka samhällets ansträngningar att erbjuda vård åt vårdbehövande missbrukare. Vidare menade att angrepp som riktar sig mot gärningsmannen själv enligt vedertagna straffrättsliga principer är straffria och att det vore att bryta mot denna princip att utvidga den kriminaliserade befattningen med narkotika till att också gälla konsumtion. Enligt vår uppfattning är inget av dessa argument hållbart. berättar de narkomaner vilka söker vård för sitt missbruk om en rad strafflagda handlingar som de utfört i samband med sitt missbruk. Flertalet av de narkomaner som söker hjälp för sitt missbruk torde ha gjort sig skyldiga till brott för vilka är stadgat straff. Vetskapen om att de därutöver begår en kriminell handling när de intar narkotika torde inte komma att avhålla dem från att eventuellt söka vård. Inte heller den andra invändningen, att angrepp på egen rättssfär inte bestraffas i svensk straffrätt, är hållbar. Den enskilde narkomanen använder inte narkotika i syfte att skada sig utan tvärtom i syfte att uppnå något som vederbörande uppfattar som positivt. En kriminalisering skall därför ses som ett uttryck för att lagstiftarna vill skydda individens liv och hälsa. Ett exempel på en sådan lag är bilbälteslagen. Som vi anförde ovan kan narkotikamissbruket dessutom ses som ett hot mot narkomanens omgivning och den allmänhet som blir direkt och indirekt berörd av den brottslighet som missbruket orsakar. Även dessa skulle uppnå en större trygghet om all befattning kriminaliserades. En kriminalisering av all icke-medicinsk befattning med narkotika skulle vidare undanröja alla tvivel kring samhällets restriktiva syn på narkotikamissbruket. Detta är särskilt angeläget eftersom det finns uppenbara tendenser att narkotikamissbruket sprider sig till nya kategorier i samhället. narkotikafritt samhälle (RNS) skriver i sitt remisssvar med anledning av betänkande: Vi måste också beakta att vi har att göra med stora och delvis nya kategorier av missbrukare som använder narkotika mindre frekvent och med större urskillning. Denna kanske dominerande kategori har som regel inte tillstymmelse till vårdbehov, varför samhällets enda rimliga reaktion - i händelse av att missbruket upptäcks - måste utformas som en kännbar rättslig reprimand, som bildligen pressar dem ur marknaden och utgör en varning till presumtiva konsumenter att nånsin beträda den. De 'sociala missbrukarna fyller inte bara en normsänkande funktion utan bidrar i högsta grad till att upprätthålla en lönsam marknad, på vilken de resurssvaga individerna dukar under först. Som grupp tagen är därtill de sociala missbrukarna straffkänsligare än andra mer belastade, vilket motiverar en viss uppvärdering av allmänprevention. Enligt en genomförd SIFO-undersökning anser av den svenska allmänheten att all befattning med narkotika som inte är medicinskt befogad skall vara förbjuden. Att detta krav har en djup förankring bland allmänheten visas också av det mycket omfattande engagemang som många folkrörelser har i frågan. Också bland människor som i sitt dagliga arbete kommer i kontakt med narkotikamissbrukare, t.ex. bland socialassistenter, polis, åklagare etc., finns stöd för kravet. Även om det är en vanlig uppfattning att det redan är olagligt att knarka, är det verkliga förhållandet ofta väl känt av missbrukarna själva. Detta försvårar självfallet arbetet för dem som på olika sätt försöker begränsa narkotikamissbrukets utbredning. Detta är ett starkt skäl för en ändring. Vi tillstyrker de förslag som återfinns i propositionen om möjligheterna för tullen att föra spaningsregister samt att ge regeringen möjlighet att föreskriva att tullen och polisen skall ha terminalåtkomst till varandras register. Det är angeläget att opinionsbildningen mot narkotika förstärks. () fyller här en central roll. Det är därför positivt att CAN:s roll förstärks och att CAN ges det samlade ansvaret för att följa drogutvecklingen. I propositionen föreslås att den tjänst som CAN har för skolinformation skall överföras till SÖ. anser att de skäl som redovisas för att denna skolkonsulenttjänst skall överföras från CAN till SÖ inte är tillräckligt starka. De arbetsuppgifter som utförs av CAN:s skolkonsulent hänger på ett naturligt sätt ihop med CAN:s övriga verksamhet och underlättas av närheten till bibliotek och övriga funktioner på CAN. Förslagen i propositionen innebär att CAN får en rad nya arbetsuppgifter. CAN tar bl. a. över ansvaret för att genomföra undersökningar bland elever och värnpliktiga. Syftet är att CAN skall bli ett expertorgan när det gäller data om drogproblemen. anser att detta är mycket angeläget men ifrågasätter om de resurser som CAN föreslås disponera är Föredraganden pekar bl. a. på möjligheten till omfördelning av resurser inom CAN. Med hänsyn till att CAN:s nuvarande arbetsuppgifter i stort kvarstår oförändrade förefaller dock möjligheterna till omfördelning vara små. Propositionen ger, enligt mening, inte tillräckligt underlag för en bedömning av den erforderliga storleken på . Utöver de 20 tjänster som föreslås i propositionen bör en tillföras genom att skolkonsulenttjänsten kvarstår. Därutöver finns det troligen ett behov av ytterligare ett par tjänster för att CAN med gott resultat skall kunna genomföra de nya arbetsuppgifter som åläggs CAN. Det är därför angeläget att regeringen budgetproposition avsätter resurser så att CAN kan fullfölja sina arbetsuppgifter. bör ge regeringen detta till känna. har tidigare föreslagit en aktion mot narkotikafaran. I avvaktan på förslag har inte reserverat sig för detta förslag. instämmer i allt väsentligt i de förslag som finns i propositionen angående information om narkotika. Narkotikaproblemet är dock så allvarligt att det krävs mer långtgående förslag än de som finns i propositionen. Det krävs, vilket tidigare framhållits, en mobilisering gentemot framför allt ungdomar. Det viktigaste arbetet för att bekämpa narkotikamissbruket måste göras på lokal nivå. vill understryka vad som sägs i propositionen om samarbete mellan bl. a. , föräldrar, skolor, fritidsgårdar och polis. Insatserna måste i första hand ske i ungdomarnas vardagsmiljö, i hemmet, i skolan, på fritidsgården etc. Det krävs också insatser på central nivå. Förutom de kontinuerliga insatser som föreslås i propositionen föreslår att en landsomfattande kampanj mor narkotika av ungefär samma slag som genomförs . Genom en sådan kampanj understryks allvaret i strävandena att skapa ett narkotikafritt samhälle, och den innebär också en stimulans till lokala aktiviteter. Det krävs eventuellt vissa förändringar av LVU för att möjligheterna att ingripa mot missbrukande ungdomar skall bli större. Möjligheterna att ge unga missbrukare föreskrifter om behandling och höjd åldersgräns för åtgärder enligt LVU har bl. a. föreslagits. vill understryka vikten av att beredningen av dessa frågor påskyndas så att kan ta ställning till förändringar av LVU. föreslår f. n. därför inte någon förändring av LVU. föreslår återigen att möjligheten till frivillig kontraktsvård införs. Frivillig kontraktsvård bör införas som ett mer allmänt komplement och alternativ till tvångsvård. Den skulle kunna utformas så att man med missbrukaren kommer överens om innehållet i ett vårdprogram som han eller hon accepterar, t. ex. genom att skriva på en förbindelse att delta i vården. Det frivilliga kontraktet om vård under t. ex. skall innebära att om missbrukaren avviker från vårdinstitutionen skall han/hon kunna återföras med tvång. Samhällets insatser efter vården måste förbättras. Bostad och arbete eller utbildning är oftast en förutsättning för att vårdtiden inte skall vara bortkastad. En utredning har lagt ett förslag om detta. anser att detta förslag bör genomföras. Det är också angeläget att det införs alternativ till fängelse. För lindrigare narkotikabrott bör detta kunna vara en bättre och också mindre kostnadskrävande påföljd. Samhällstjänsten kan utformas på olika sätt. Den behandlingsplan som upprättas för samhällstjänsten skall syfta till att förändra vanor för fritiden och/eller ge arbete samt bryta ett dåligt socialt nätverk. Med stöd av det ovan anförda yrkas 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad vi ovan anfört om en skärpning av narkotikastrafflagen så att all icke-medicinsk befattning med narkotika kriminaliseras, 2. att hos regeringen hemställer att en bred aktionskampanj mot narkotika genomförs i enlighet med vad som anförts i motionen, 3. att hos regeringen begär förslag om legala möjligheter till frivillig kontraktsvård enligt vad i motionen anförts. () () () () () ()