mot · G7021164 · 1984-01-24 00:00:00 — Motion 1983/84:1164 Handläggningen i allmänna domstolar och förvaltningsdomstolar av mål rörande barn Rättsliga processer som rör barns förhållanden kan vara av många olika slag. Med jämna mellanrum blossar debatter upp om t. ex. myndigheternas grunder för sina beslut, polis och sociala myndigheters uppträdande vid verkställighet, barns och föräldrars oro och otrygghet i långdragna vårdnadstvister. I den allmänna debatten är det ofta svårt att klargöra att det i lagstiftningen föreligger klara skillnader i grunderna för vårdnads- och verkställighetsbeslut och beslut om omhändertagande enligt Lagen om vård av unga (LVU). Likaså när det gäller beslut om upphörande av vård enligt LVU och förbud mot flyttning av barn enligt 28 § socialtjänstlagen. Rättsläget är sådant att det finns åtminstone två lagkomplex som handlar om barn dels socialtjänstlagen och LVU, dels . Socialtjänstlagen och LVU behandlar till viss del sådana fall, där det föreligger konflikter mellan föräldrar och barn t. ex. där barns hälsa och utveckling riskeras på grund av brister i barnets hemmiljö. behandlar dels konflikter mellan föräldrar om barn, dels konflikter mellan andra vuxna och föräldrarna om var barnet skall vistas (21 kap. FB, 6 kap. FB). I det första fallet har barnet självständig talerätt, när det fyllt . I de familjerättsliga målen enligt har barnen ingen talerätt men får uttrycka sin vilja i verkställighetsmål. Man skall ta hänsyn till barnets vilja om det fyllt eller uppnått motsvarande mognad. Målen handläggs i olika instanser. Mål enligt SoL/LVU handläggs i förvaltningsdomstol, mål om vårdnad och umgänge i allmän domstol, och mål enligt 21 kap. FB också i förvaltningsdomstol. Detta medför ibland att processer drar ut och att samma ärende prövas i olika instanser men på olika grunder. Man har anledning att misstänka att möjligheterna till alla dessa prövningar ibland utnyttjas av vuxna utan att tillräcklig hänsyn tas till barnen. Pågående forskning visar hur osäker barns situation är i dessa fall. Ett mål om vårdnad och umgänge kan t. ex. avgöras i tingsrätten, medan länsrätten avgör om tingsrättens beslut skall verkställas. kan ha ansökt om vård enligt LVU. Till detta kommer att bestämmelserna i medger att vårdnads- och umgängesrätt kan omprövas och att beslut om vård enligt LVU kan begäras upphöra. Den enskilde har självfallet också möjlighet att anföra besvär såväl till hovrätt (i familjerättsmålet) som till kammarrätt (i verkställighets- resp. omhändertagandemålet). Det är alltså inte enbart olika lagkomplex som gör att behandlingen kan dra ut och bedömningen skifta, utan också att behandling sker i olika domstolar. Jag har träffat en förälder vars barn utsatts för 42 förhandlingar i länsrätt och 12 i allmänna domstolar. Till detta kommer viss handläggning hos andra myndigheter. Det är alltid de vuxnas konflikter som går ut över barnen, eftersom barn alltid är de som är objekten och som konflikterna fokuseras på. Det måste för barnens skull införas något slags spärr mot alltför många processer och långdragen handläggning i olika led i processen. Att domstolar kan fatta beslut som i sin verkan är olika, måste också verka förvirrande. Allmän domstol kan t. ex. fatta beslut om umgänge eller vårdnad och länsrätten kan vägra verkställighet av beslutet av olika skäl. Likaså kan förvaltningsdomstol besluta om upphörande av vård enligt LVU, men därefter kan socialnämnd förbjuda flyttning av barnet. Till detta sista kan förvaltningsdomstolen vid ett överklagande ansluta sig. Grunderna för de olika besluten är nämligen olika. I ärenden om LVU företräds barnet av offentligt biträde. Vare sig i vårdnadsmål eller verkställighetsmål har man någon möjlighet att förordna offentligt biträde för barnet, eftersom detta inte anses vara part i målet. Någon som företräder barnets intressen finns alltså inte. Ur objektiv synpunkt kan inte vårdnadshavare svara för barnets intressen och bevaka sina egna intressen i målet. Utredningen om barnens rätt har i uppdrag att bearbeta tidigare förslag om talerätt och representanter för barn i frågor som rör bl. a. vårdnaden. Man skall också överväga hur barns rättsliga ställning kan stärkas i mål och ärenden inom . Socialberedningen har dessutom som sitt uppdrag att följa upp hela den sociala lagstiftningen. Detta räcker dock inte för att komma till rätta med de problem jag här har anfört. Åtgärder måste också vidtas för att samordna innehållet i de olika lagkomplexen samt processordningarna, för att förhindra mängden och längden på processerna. Med stöd av ovanstående föreslås att hos regeringen begär en översyn av lagstiftningen för att förhindra många och långa processer i vårdnadsmål m. m.