mot · G80238 · 1984-10-11 00:00:00 — Motion 1984/85:38 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar, m. m. 1984/85:6) I propositionen föreslås bl. a. att tingsrätts avgörande (beslut) i ärenden om felparkeringsavgift icke längre skall kunna överklagas till hovrätten. Som jämförelse må nämnas att en annan rättegångsordning gäller för sådan felparkering som äger rum på tomtmark. Beivran sker här i form av tvistemål som handläggs enligt den s. k. småmålslagen; målet anhängiggörs ofta som betalningsföreläggande. Tingsrättens avgörande (som i detta fall sker i form av dom i tvistemål) får överklagas till hovrätten. Visserligen gäller den begränsningen för hovrättens prövning att hovrätten måste bevilja prövningstillstånd. Sådant tillstånd skall dock enligt 22 § småmålslagen meddelas bl. "om det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att talan prövas av högre rätt (prejudikatsintresset) eller - vilket bör understrykas här - om "anledning förekommer till ändring i det slut vartill tingsrätten kommit (sakfrågan). Det skulle med andra ord komma att bero av en tillfällighet huruvida hovrätt blir slutinstans eller ej. Skulle den påtalade överträdelsen i stället ha bestått i parkering på gata närmare än 10 m från korsande körbanas närmaste ytterkant, kan tingsrättens avgörande (dom i brottmål) överklagas till hovrätten utan någon som helst begränsning. Som grund för förslaget att avskära fullföljdsrätten åberopas endast att prejudikatsbildningen inom rättsområdet numera är avslutad. "Eftersom behovet av prejudikat numera torde vara tillgodosett. det enligt min mening inte längre skäl att ha tre prövningsinstanser i ärenden enligt lagen om felparkeringsavgift. De tre prövningsinstanser som åsyftas med uttalandet är polismyndighet, tingsrätt och hovrätt. brukar normalt icke betecknas som "prövningsinstans. Och i tingsrätterna handläggs ifrågavarande ärenden - på eget ansvar och utan medverkan av nämnd - ofta av tingsnotarier, dvs. unga jurister utan nämnvärd domarerfarenhet (19 § tingsrättsinstruktionen). Verkligheten är alltså en helt annan än den bild som det åberopade uttalandet vill frammana. har återförvisat åtskilliga mål till tingsrätt på grund av grovt rättegångsfel. Dessa har bestått, icke i tillämpning av felaktig rättsnorm - något som skulle hänföra sig till prejudikatsbildningen utan rätt och slätt i felaktig värdering och bedömning av faktiska omständigheter (sakfrågan). Bilförarens uppgifter har lämnats utan avseende utan hänsyn till grunden för invändningen och vad som anförts till stöd för denna, med påföljd att hans begäran om förhandling avvisats (se t. ex. Ö 884, 898 och 1363/1984). Det åberopade skälet - hänvisningen till prejudikatsbildningen - saknar så mycket mera bärkraft som det kan tagas till intäkt för att begränsa klagorätten även inom övriga delar av rättsordningen. Det är vidare anmärkningsvärt att lagförslaget som angår rättssäkerheten ej underställts lagrådets granskning och ej heller varit föremål för remiss hos de rättsinstanser som berörs av förslaget. En begränsning av den enskildes rätt att få sin sak prövad av högre instans kan ingalunda - som görs i propositionen - betraktas som en okomplicerad fråga av enkel beskaffenhet. Frågan har tvärtom betydelse för harmonin inom hela rättssystemet. Propositionen bör sålunda avslås i denna del. Tingsnotarie bör icke vara slutinstans. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att avslår den föreslagna ändringen av 10 § lagen om felparkeringsavgift.