ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G7021855 · 1984-01-25 00:00:00 — och av den s. k. fjällkorasen Svensk kullig boskap (SKB) är den enda av de ursprungliga nordiska boskapsraserna som återstår i . SKB - ofta kallad fjällkor - är en härdig och frisk ras som har många företräden men som ändå ser ut att helt försvinna. Det beräknas att endast 2700 kor finns i kontrollerade besättningar och uppskattningsvis lika många utanför stambokskontroll. Anledningen till att SKB byts ut är den högre bruttoavkastningen som andra raser erbjuder och bättre lönsamhet, åtminstone vid en ytlig och kortsiktig jämförelse. Här bör dock andra överväganden ske. Är det rimligt att den ras som sedan urminnes tid funnits i vårt land slaktas ut? Det är klart att den i många avseenden har företräden: Den är härdigare och tåligare än andra raser, den är mindre mottaglig för smittor och ej beroende av tillskottsfoder. Forskning har visat att tjurar av SKB inte råkar ut för sjukdomar som berett bekymmer. Det bör anses att SKB skall finnas kvar även ur beredskapssynpunkt, med en viss andel i de svenska besättningarna. Därtill kommer att om man väger nettovinsten av SKB och andra raser är skillnaden inte så stor. I en tänkbar period med sjukdom och andra svårigheter med mera förädlade och kostsammare raser kan SKB vara en stor tillgång för svensk husdjursavel. Just nu finns planer på att utmönstra de besättningar av SKB som finns på Röbäcksdalen och , 80 resp. 50 kor. Dessa besättningar på SLU:s gårdar måste anses vara helt avgörande för SKB:s framtid. Många lantbrukare och vissa forskare är oroade för möjligheten att rasen ersätts med andra besättningar i Röbäcksdalen och . Det bör observeras att lägger ned stora summor för att behålla den nationella långhorniga nötrasen. Man måste hävda att denna kreatursstam bör behållas både ur praktisk djurhållningssynpunkt och med hänsyn till kulturella intressen. Denna fjällko, den typiska svenska kon som en gång var den vanligaste i ett svenskt odlingslandskap får inte försvinna. Tanken på skydd för levande kulturminnen har tidigare väckts både i vårt land och i . Ett led i ansträngningen att förverkliga denna tanke är att hindra utrensningen av SKB från SLU:s försöksgårdar. Med stöd av vad som anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att besättningarna av Svensk kullig boskap bör bevaras på Röbäcksdalen och .
mot · G7021856 · 1984-01-25 00:00:00 — Förslag till ädellövskogslag, m. m. 1983/84:94) Regeringens förslag till ädellövskogslag (prop. 1983/84:94) hälsas självklart med tillfredsställelse och tillstyrks i det stora hela. Dock ställer jag mig synnerligen tveksam till att skall vara beslutande myndighet. Enligt min uppfattning bör - liksom nu är fallet vid tillämpningen av bokskogslagen - detta tillkomma . övergripande samhällsansvar för markanvändnings- och planeringsfrågor motiverar med hänsyn till ädellövskogens många skilda samhällsintressen (bl. a. naturvård, friluftsliv, kulturminnesvård och skogsbruk) också att ansvarar för lagens tillämpning. har till skillnad från kompetens och utbildad personal inom alla dessa sektorsintressen. Härigenom kan också erfarenheterna från tillämpningen av bokskogslagen bäst tillvaratas. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att utbyts mot i 4 och 7 §§ i förslaget till ädellövskogslag. HANS () i
mot · G7021857 · 1984-01-24 00:00:00 — m. fl. har begärt upplysningar av skogsvårsstyrelserna i södra och om skador på skogen. har försurningsskadad skog konstaterats i , och . Huvudorsakerna till skogsskadorna är luftföroreningar, främst från och . Vad skogsägarna framför allt kan göra är att hålla en god skogshygien, avverka på lämpligt sätt och kalka bestånden. Det har konstaterats att en enda gödsling med ammoniumnitrat har en försurande effekt på skogen motsvarande surt nedfall. Ammoniumnitrat och andra olämpliga gödslingsmedel borde därför förbjudas, eftersom de gör mer skada än nytta. Med hänvisning till ovanstående hemställs att anhåller att regeringen uppdrar åt att i samråd med kartlägga försurningseffekterna av skogsgödselmedel och vid behov utfärda förbud mot dess användande. () () () ()
mot · G7021858 · 1984-01-24 00:00:00 — fattade beslut om kemisk lövslybekämpning. Beslutet som föranleddes av proposition 1982/83:145, innebär att generellt förbud, men dispens kan meddelas, efter det att kommunerna själva fått avgöra inom vilka områden sådan dispens alls är tänkbar. Dispensbesluten fattas av skogsvårdsstyrelserna i länen. Kommunerna börjar nu utforma sina planer för hur riksdagsbeslutet skall tillämpas inom den egna kommunen. Oroande rapporter gör gällande att flera kommuner, även utpräglade skogskommuner, som lever på skogen och dess industrier kommer att lägga en död hand över den egna kommunen utan insikt om ett sådant besluts långsiktiga konsekvenser för näringen, för kommunen och dess invånare. Om det hade varit mening att detta skulle bli resultatet, hade onekligen direkt undanröjt också dispensförfarandet i kommunerna. Ett fullständigt totalförbud utan några som helst dispensmöjligheter var sålunda icke avsikt. Fastmer förväntade sig väl att kommunerna med sans och måtta noga skulle pröva den plan som sedan skulle ligga till grund för dispensprövning. Vad som håller på att ske, sker sålunda i strid med riksdagsbeslutets intentioner. Svenska skogsbruk behöver använda kemisk lövslybekämpning i vissa fall för att kunna fullfölja skogsvårdslagens ambitioner beträffande skogsvårdande åtgärder. Denna fråga har misshandlats . Därigenom har stor skada åsamkats skogsnäringen, som ständigt fått leva i ovisshet om vad som gäller. Det finns därför f. n. ett stort uppdämt behov av lövslybekämpning och därmed också ett behov av att använda kemisk bekämpning. Skogsbruket måste sålunda ha tillgång till denna metod, som ju alltjämt är kringgärdad av rigorösa bestämmelser. Det är nämligen självklart att den skall användas under stort ansvar och med betryggande marginaler. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en uppföljning av det fattade riksdagsbeslutet om kemisk lövslybekämpning i avsikt att förhindra en felaktig och olycklig låsning ute i de svenska skogskommunerna.
mot · G7021859 · 1984-01-24 00:00:00 — Regleringarna på matfettsområdet har sin ursprungliga grund jordbrukskris med överskottsproduktion av mjölk och smör i kombination med mycket låga internationella priser på smör. I finns en s. k. fettvarureglering. Fettvaruavgift utgår för vegetabiliska oljor, animaliskt fett, oljor och slakterifett och erläggs av tillverkaren. Avgift erläggs ej för mjölk och grädde som används i mejeri för tillverkning av grädde, smör eller ost. Införselavgift utgår också på vissa oljeprodukter. Det huvudsakliga syftet med fettvaruavgiften är att finasiera prisstödet till oljeväxtodlarna. är målsättningen med den svenska smörfettsproduktionen att all denna produktion skall avsättas inom landet. Eftersom margarin är att betrakta som ett substitut för smör framstår det emellertid som helt uppenbart att hänsyn även tas till prisrelationen smör-margarin då fettvaruavgiften fastställs. Fettvaruavgiften på margarin och andra produkter av vegetabiliskt fett uppgår till en tredjedel av margarinpriset. Margarinförbrukarna subventionerar alltså i mycket hög grad smörförbrukarna. Sett ur strikt ekonomisk synpunkt borde egentligen smöret vara dubbelt så dyrt som margarinet. Det är nämligen dubbelt så dyrt att producera smör som margarin. Tillkomsten av nya matfettsprodukter har ökat konkurrensen mellan mejeriernas smörfettbaserade produkter och margarinindustrins produkter. Introduktionen av nya produkter, som t. ex. ädelsvisp - ett gräddersättningsmedel tillverkat av vegetabiliskt fett - har emellertid kraftigt motarbetats av jordbrukets intresseorganisationer som krävt höjningar av fettvaruavgiften. Konsumentdelegationen har i jordbruksprisförhandlingarna å sin sida försökt hålla tillbaka höjningar av fettvaruavgiften i det lovvärda syftet att inte hindra nya produkter att komma ut på marknaden. Enligt vår uppfattning är det mycket angeläget att stimulera produktutveckling även på matfettsområdet. Fettvaruavgiften har på många sätt verkat hämmande på en sådan produktutveckling som skulle vara till gagn för svensk livsmedelsindustri. Det finns också anledning att lägga rent hälsomässiga aspekter på fettvaruavgiften. () rekommenderar omättat fett, som det finns rikligt av i vegetabiliska produkter. Matfettskonsumtionen har ökat med . en utbredd enighet bland såväl kostexperter som inom den medicinska sakkunskapen att vi måste minska på fettet i maten. Såväl konkurrens- som hälsomässiga skäl talar således för en reducering av fettvaruavgiften. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om reducering av fettvaruavgiften i syfte att befrämja produktutveckling på matfettsområdet och en sundare kosthållning.
mot · G7021860 · 1984-01-24 00:00:00 — och i Spöflske m. m. i I syfte att skydda vissa fiskarter råder enligt kungörelse 1983:15 inom kustområden i och förbud mot fiske av lax och öring den 1 oktober-den 31 december. Förbudet gör ingen åtskillnad mellan fiske med nät och vanligt spöfiske. I kungörelsens 3 kap. 7 § stadgas: Vid fiske med drivnät eller förankrade flytgarn efter lax och öring får inte användas flera än 600 nät eller garn per fiskefartyg. Längden på varje redskap får därvid inte överstiga , mätt i redskapets överteln. Det rör sig alltså ändå om en omfattande nätsättning - upp till 21000 m - varför havsöringsbeståndet under alla förhållanden kommer att påverkas. Vid förekommer en omfattande utsättning av garn från strandlinjen på grunt vatten, där näten inte sällan täcker hela vattendjupet från yta till botten, så att fisk över huvud taget inte kan ta sig förbi. Det torde mot denna bakgrund vara svårt att hävda att spöfisket utgör något hot mot de fiskarter ovannämnda fiskeförbud tillkommit i avsikt att skydda. I stället bör enligt vår mening andra begränsningsåtgärder övervägas. En sådan kunde vara att inte tillåta utläggning av nät 300 m ut från strandlinjen, dvs. samma gräns som gällt för det privata fisket i . Självfallet måste dispens från en eventuell sådan bestämmelse medges för yrkesfisket. Den som råkar fånga lax eller öring skall enligt 3 kap. 2§ i kungörelsen genast släppa ut fisken i vattnet. Hur denna paragraf skall tolkas är ytterst omstritt. För en spöfiskare kan det knappast råda någon tvekan, eftersom det praktiskt taget uteslutande är levande fisk som släpps ut i vattnet. Det är emellertid ett välkänt faktum att i flera fall av nätsättning, då gamen sätts ut och tas upp efterföljande morgon, finns ett större eller mindre antal döda fiskar i nätet. Paragraf 2 kan alltså med nuvarande lydelse få helt orimliga konsekvenser. Vi anser att det inte minst mot bakgrund av samhällets intresse att stimulera ett bredare fritidsfiske ur rekreationssynpunkt finns anledning att göra en klar åtskillnad mellan spöfiske och nätfiske och föreslår att spöfisket inte skall omfattas av förbudet enligt ovannämnda kungörelse. bör övervägas en förlängning av förbudstiden för fiske vid åmynningarna fram till . Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om fiskeförbud i enligt kungörelse FIFS 1983:15. () HANS ()
mot · G7021864 · 1984-01-24 00:00:00 — m. fl. Kartläggning av miljöskadorna på skogen har vi i varit klart medvetna om miljöfarorna för jorden, vattnet och luften, och mycket har gjorts för att minska föroreningarna. Försurningen är nu det allra största hotet mot vår miljö. Orsaken står huvudsakligen att finna i utsläppen från de mellaneuropeiska industriområdena. Ofantliga ekonomiska värden står också på spel i och med att försurningen dödar skogen. Skadorna uppträder självfallet först i de länder som ligger närmast industriområdena, och i synes redan allvarliga skador ha uppstått på skogsbeståndet. Högst oroväckande rapporter har även inkommit i om en begynnande skogsdöd, och som naturligt är uppträder skadorna först i den södra delen av landet. Problemen kan naturligtvis endast lösas internationellt, och det är utomordentligt viktigt att skapa en opinion mot de förödande utsläppen av främst svavel- och kväveoxider. Som stöd för ett kraftfullt svenskt agerande borde en kartläggning ske, speciellt i , över skadorna på skogen. Som underlag för ett sådant arbete är riksskogstaxeringens många tusen provytor synnerligen lämpade. Det är då mycket viktigt att få reda på både frekvensen och arten av skador, eftersom det kan finnas andra skadeorsaker än försurningen. I vårt pressade ekonomiska läge kunde lämpligen AMS-medel ställas till förfogande, något som f. ö. föreslagits av för att mäta djupet i våra insjöar. Enligt vår uppfattning borde ge regeringen till känna att en sådan karläggning vore mycket angelägen. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om en kartläggning av miljöskadorna på skogen. () () () () PER STENMARCK (m) () ()
mot · G7021865 · 1984-01-24 00:00:00 — m. fl. Vissa anslag på skogsbrukets område I den här motionen förslår vi ändringar i två anslagsförslag på skogsbrukets område: dels förslaget till stöd till byggande av skogsvägar, dels skogsvårdsstyrelsenas myndighetsuppgifter. Vår parti har länge hävdat att tillsynsmyndigheten bör ges en större roll i skogspolitiken. Därför har vi krävt större resurser till skogsvårdsstyrelserna. Att tillsynsmyndigheten får erforderliga resurser är en förutsättning för att den skogspolitiska målsättningen skall uppnås och att de problem som finns inom skogsbruket skall kunna lösas. Detta skulle också innebära, förutom bättre skötsel av våra skogstillgångar, positiva effekter på sysselsättningsmöjligheterna i skogsbygderna samt inom skogsnäringen i stort. Vi är väl medvetna om att inte heller vårt förslag, mot bakgrund av vad som här nämnts, är till fyllest men ett steg i rätt riktning genom en höjning av anslaget med 10 milj. kr. Bidrag till byggande av skogsvägar inom privatskogsbruket kan ha en positiv verkan på avverkningsbenägenheten. Med den ägosplittring som där råder kan det vara en nödvändig åtgärd för att samordna avverkningarna. Däremot anser vi det inte nödvändigt att storskogsbruket erhåller detta stöd. I de allra flesta fall finns det en klar lönsamhet i att bygga skogsvägar i stora sammanhängande skogsområden. Vi vill med bestämdhet hävda att de skogsvägar som byggts i storskogsbruket även skulle ha byggts utan att bidrag hade utgått. Vi anser därför att storskogsbruket självt kan bära de kostnader som byggande av skogsvägarna innebär. Om man ser till de totalt beviljade statsbidragen under gångna år så är fördelningen av beviljade medel sådan att privatskogsägarna erhåller ungefär hälften. Vi anser därför att anslaget kan fastställas till hälften av vad som regeringen föreslår och att bidraget endast utgår till det privata skogsbruket. Med hänvisning till det anförda och med ändring i proposition 1983/84:100 föreslås 1. att under bil. 11 D 3 Skogsvårdsstyrelserna: Myndighetsuppgifter beslutar anvisa ett med . 2. att under bil. 11 D7 Stöd till byggande av skogsvägar beslutar a) medge att under /85 statsbidrag beviljas med sammanlagt högst . till byggande av skogsvägar, b) att till Stöd till byggande av skogsvägar för /85 anvisa ett förslagsanlag av , 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om berättigande av bidrag till skogsvägar. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G7021866 · 1984-01-23 00:00:00 — m. fl. Ändrade bidragsvillkor för vissa skogar Skogen är en av vårt lands värdefullaste naturtillgångar. Den ger det svenska landskapet dess karaktär. Barrskogen dominerar, men lövskogen ger ett värdefullt komplement som avbrott och viltbiotop. Med de ökade risker för försurning av mark och vatten som vi nu står inför är lövskogen en buffert. beslöt att anslå 200 milj. kr. för att avveckla lågproducerande bestånd, dvs. Pengarna går i huvudsak till bidrag för återplantering. Beslutet grundar sig på skogsvårdslagens 5 §. Där sägs att ny skog, i regel gran, tall, skall anläggas när skogen är gles eller består av olämpligt trädslag. satte programmet i gång. Det var framför allt avsett för glesa och dåliga barrskogar, och då närmast i . Det är också Norrlandslänen och som får mest pengar. gick dock 53 milj. kr. till de syd- och mellansvenska länen, och där är det framför allt lövträd som faller och ersätts med gran. Här är det närmast behovet av betesmark som har förändrats. När betesmarken upphör så förslyas snabbt den hagmark som används som bete, och efter en period framstår det ofta som ekonomiskt gynnsamt att överföra den begynnande lövskogen till en mera ekonomiskt avkastande granskog. De svenska skogarna är till mer än hälften enskilt ägda Den enskilde skogsägaren bör ha så stor frihet som möjligt att bestämma över hur skogsbruket skall bedrivas. De åtgärder han bör vidta skall inte styras av statliga bidrag. Vi anser därför att bidragen till avveckling av lågproducerande bestånd, s. k. 5:3-skogar, bör utgå. Att plantera skog och att utveckla livskraftiga bestånd är en åtgärd som åtminstone ger god ekonomi. Den bör inte styras av åtgärder från samhällets sida. Vårt förslag innebär en betydande statsfinansiell besparing på 172 milj. kr. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen anhålla om förslag till ändrade bidragsvillkor för de s. k. 5:3-skogarna i enlighet med vad som i motionen anförts. () ()
mot · G7021868 · 1984-01-25 00:00:00 — () har i skrivelse till regeringen den'hemställt att nya regler för datummärkning av livsmedel skall införas. F. n. gäller att för produkter som inte har längre hållbarhet än eller för sin hållbarhet måste förvaras på visst sätt, skall märkas med sista förbrukningsdag. Produkterna får icke saluhållas efter denna dag. SLV anser att dessa produkter skall förses med två datum - förpackningsdag och bäst-före-dag. Efter bäst-före-dag får produkterna säljas i detaljhandeln. Svensk enskild livsmedelsindustri anser att konsumenterna nu vant sig vid det tidigare systemet och att ett datum på en förpackning alltid innebär sista förbrukningsdag. skall konsumenten lära sig innebörden av två nya datum och försöka bedöma dessa innan de beslutar om att köpa produkten. SLV har i sin skrivelse till regeringen fäst uppmärksamheten på att genom att - vid sidan av den internationellt vedertagna bäst-föremärkningen - införa krav på uppgift också om förpackningdag kommer att gå längre än de märkningsregler som rekommenderats av FAO:s och WHO:s gemensamma organ Commission och som beslutats av : Endast en datumangivelse på varje förpackning! har, enligt sina åtaganden i gällande informations- och konsultationsprocedurer inom ramen för EFTA-samarbetet och enligt GATT-överenskommelsen om tekniska handelshinder, informerat om om datummärkning. EG har därefter av begärt förlängd yttrandetid (till ) för att noggrant studera om förslaget innebär tekniska handelshinder. Statens pris- och kartellnämnd (SPK) har på SLV:s uppdrag gjort en utredning om de ekonomiska konsekvenserna av en dubbel datummärkning. Utredningen visar att den får konsumentprishöjande effekter. I dagens kärva ekonomiska läge bör man vara återhållsam med att införa åtgärder som negativt påverkar den enskildes ekonomi om denne inte får något i utbyte. Regeringen bör därför ändra så att endast ett datum med angivelse om "Bäst före blir gällande märkningsregel. Detta är en nationalekonomiskt riktig åtgärd, då fullvärdiga livsmedel icke behöver kasseras på grund av att ett datum passerats. Med stöd av det anförda hemställer jag att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående datummärkning av livsmedel.
mot · G7021870 · 1984-01-25 00:00:00 — m. fl. Investeringsstoppet inom animalieproduktionen som trädde i kraft förlängdes att gälla intill utgången av juni månad 1985. Det står nu fullständigt klart att detta kommer att få allvarliga regionalpolitiska och därmed sysselsättningsmässiga konsekvenser i , speciellt inom svinproduktionen. De fem Norrlandslänen har av den totala fläskproduktionen och ungefär lika stor andel av smågrisproduktionen i landet. Dess andel av befolkningen är däremot . Detta innebär att har av den svinstam som är nödvändig för att tillgodose efterfrågan på fläsk i norra . Som exempel kan nämnas att antalet producerade slaktsvin i uppgår till ca 25 000 . Svinproduktionen inom länet motsvarar av det beräknade behovet. Men av länets fodersädsproduktion avyttras ca eller utanför länet, bl. a. för fläskproduktionen i södra delarna av landet. Denna skulle i stället kunna förädlas inom länet, t. ex. genom svinuppfödning. Fodermängden motsvarar behovet för uppfödning av ca 100000 slaktsvin som i stort sett motsvarar länets behov. Exemplet från gäller flertalet Norlandslän. Ur regional sysselsättningssynpunkt men även ur beredskapssynpunkt är det i högsta grad otillfredsställande att foderöverskottet inte förädlas i norra . Sysselsättning skulle kunna skapas såväl i själva produktionen som i förädlingsledet. I samband med ny- och ombyggnad djurskyddsgranskades i /82 906 slaktsvinsplatser och i övriga landet 29514. Motsvarande siffror /83 var 528 resp. 38250 platser. Då den totala produktionen i är av så begränsad omfattning finns det risk för att om den minskar ytterligare både förädlingssidan och servicesidan i övrigt är hotade. Detta kommer att få svåra sysselsättningsmässiga konsekvenser för de människor som arbetar med svinuppfödning, de som arbetar i slakterier och charkuterier samt för veterinärer och husdjursrådgivare samt även inom transportbranschen. Därför är det viktigt att investeringsstoppet inom framför allt svinproduktionen omgående upphävs i de fem Norrlandslänen. Med det anförda hemställs att beslutar att investeringsstoppet inom animalieproduktionen upphävs i . () () BO () ()
mot · G7021873 · 1984-01-24 00:00:00 — Samhällsekonomisk utvärdering av företagsnedläggningar Nedläggningen av i föregicks av många turer såväl i som i regeringen. Trots allt som då sades om avveckling under socialt acceptabla former, så kan man nu konstatera stora problem i . Mindre än hälften av de arbetare och tjänstemän som då miste sina jobb har fått nya. är inte unikt i detta avseende. Många andra orter och människor har drabbats på samma sätt. , när en fabrik skall läggas ned, åberopas en samhällsekonomisk värdering som en viktig del i beslutsunderlaget. I praktiken tas det inga hänsyn till hur de enskilda människorna drabbas, utan det är enbart företagsekonomiska aspekter som redovisas. Enligt min mening borde det vara värdefullt att göra en utvärdering av en företagsnedläggning för att därigenom få fram de samhällskostnader som nedläggningen medfört i förhållande till vad det kostat med fortsatt drift tills andra jobb kunnat skaffas. En sådan utvärdering skulle också vara till gagn för kommande beslut och åtgärder. Hörneforsarbetarna har krävt en samhällsekonomisk utvärdering av vad nedläggningen och den därav följande arbetslösheten har kostat samhället. Enligt min mening bör också en sådan utvärdering komma till stånd. Ur många synpunkter är nedläggningen av Hörneforsfabriken ett bra objekt för en sådan utvärdering, inte minst på grund av närheten till . Därför bör en sådan utvärdering ske i och få i uppdrag att genomföra den. Med hänvisning till vad som anförts föreslås att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om en samhällsekonomisk utvärdering av företagsnedläggning.