mot · G7021020 · 1984-01-23 00:00:00 — Motion 1983/84:1020 De etiska nämnderna för djurförsök Lantbruksstyrelsen har att utfärda föreskrifter för de djurförsöksetiska nämnderna. Dessa nämnder har en mycket viktig funktion. De skall dels ge allmänheten insyn i hur djurförsöken utförs och efter vilka regler de sker. Dels skall de ge råd till försöksledarna om vilka försök som bör modifieras eller inte utföras alls. Dessa råd är avsedda att följas, det framgår alldeles tydligt av proposition och riksdagsbehandling. Det är alltså viktigt att dessa nämnder har en ändamålsenlig sammansättning och goda arbetsmöjligheter. Jag vill här framlägga några synpunkter på dessa nämnders uppgifter och arbetsvillkor. Jag vill då först understryka, att ändamålsenlig i detta sammanhang inte kan betyda enbart att vara bra ur forskarnas synpunkt, dvs. ge dem så litet besvär som möjligt. Denna åsikt tycks finnas på vissa håll, inte minst hos en del ordförande i de etiska nämnderna. Detta är emellertid inte alls nämndernas uppgift. Deras uppgift är att se till att försöksdjuren plågas så litet som möjligt och helst inte alls. Skall detta ändamål uppfyllas, måste det finnas tillräckligt med ledamöter i nämnderna som med kraft och intresse går in för att se till djurens bästa. Vetenskapens bästa tar så många andra hand om. Det skulle inte behövas några etiska nämnder alls, om forskarna alltid och automatiskt undvek plågor för djuren. Men så är inte fallet. Erfarenheten från de etiska nämndernas hittillsvarande verksamhet visar tvärtom otvetydigt att det är lekmännen och särskilt de som representerar mot Plågsamma Djurförsök som får lov att ta initiativ för att göra experimenten mindre plågsamma. Ofta lyckas detta. Men vid andra tillfällen har de stora svårigheter att få nämnderna att lyssna på de djuretiska synpunkterna. Jag vill här göra en jämförelse med en annan äldre form av etisk nämnd, nämligen den som ser till att experiment på människor utförs på godtagbart sätt. I dessa etiska nämnder sitter alltid lekmän, fast inte särskilt många. Det är emellertid praxis i de humanetiska nämnderna, att om en enda ledamot är emot experimentet, blir det inte av. Utan några lagbestämmelser eller förordningar har alltså lekmännen (och alla andra ledamöter) i praktiken personligt veto. Man kan fråga sig hur det kan komma sig att detta går så friktionsfritt till, medan det är ständiga friktioner i de djuretiska nämnderna och de lekmän som vill tillgodose djurens intressen får en så besvärlig roll. Ett enkelt svar är naturligtvis att det finns fler som kan identifiera sig med en mänsklig patients lidanden och faror än med ett djurs. Man får vidare mycket ofta höra från forskare och myndigheter, att en väsentlig del av de vetenskapliga framsteg som gjorts de senaste 50 eller 100 åren (siffran kan variera), skulle varit omöjliga om djurförsök varit förbjudna. Om nu försök på människor varit tillåtna i lika hög grad som djurförsöken , kunde man naturligtvis med exakt samma logik säga: Vi kan inte avstå från människoförsök - se så många utmärkta medicinska framsteg som blivit möjliga endast tack vare dem! Djuren har dock ett visst skydd i lagen, och det finns en hel del människor som är villiga att arbeta och ta på sig obehag för att försvara dem. Frågan är då, om de etiska nämndernas sammansättning och arbetsformer skall underlätta detta arbete, eller försvåra det. För min del är svaret klart: De etiska nämnderna är till för djuren, inte för forskarna, och djurens intressen måste vara väl och tydligt företrädda i dem. Krav som följer av detta är: Alla försök utom sådana där djuren enbart bedövas och dödas, för att man skall kunna ta ut organ ur dem, skall göras till föremål för etisk prövning, om vilken ansökan skall ske. Nämndernas ledamöter får ej vara för få. Man kan eventuellt tänka sig någon reduktion i förhållande till dagens antal (omkr. 30-40 ledamöter) men inte så långt som till enbart 9 av alla kategorier tillsammans. Det är svårt nog för ledamöterna att ändå hinna något så när sätta sig in i ärendena-som t. ex. i uppgår till omkring 50 000 djur , i minst 150 000 djur . Det blir för den skull inte fler ledamöter som är närvarande vid sammanträdena och eventuellt skall ha arvode, utom vid plenarsammanträdena som endast har varit två och inte särskilt väl besökta. Det är väsentligt att antalet plenarsammanträden är fastlagt. Annars är risken att de kommer alltför sällan och blir en ren formalitet. En risk med att ha för få ledamöter är att det då blir lättare att utesluta från de tre olika grupperna dels representanter för mot Plågsamma Djurförsök, den största av de tre djurskyddsföreningarna och den enda som målmedvetet arbetar just för de ändamål som de etiska nämnderna är till för; dels forskare som ägnar sig åt alternativa metoder till djurförsök. Avsikten med inrättandet av de etiska nämnderna var från regering och riksdag att bättre skydda försöksdjuren. Det är väsentligt att detta får fortsätta och utvecklas. Det är ingalunda meningen att nämnderna skall vara ett forum för prat där ingenting händer. Det är heller ingalunda ett självändamål att inga konflikter skall förekomma i dessa nämnder och inga verkliga diskussioner föras. Observera jämförelsen med de humanetiska nämnderna, som ovan nämnts. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att begär att regeringen uppdrar åt lantbruksstyrelsen att utfärda föreskrifter för de djurförsöksetiska nämnderna där ovanstående krav tillgodoses, nämligen a) att antalet ledamöter ej reduceras med mer än hälften från nuvarande antal b) att ansökan, ej anmälan, av försöken skall vara c) att nämndens plenarsammanträden fastläggs till minst två d) att plats bereds i nämnderna åt företrädare för djurskyddsorganisationer enligt ovan som verkligen arbetar för försöksdjurens väl e) att plats bereds åt forskare med egen erfarenhet och intresse för alternativa experimentmetoder.