mot · G7022949 · 1984-05-10 00:00:00 — Motion 1983/84: 2949 m. fl. Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /85, m. m. (kompletteringsproposition) (prop. 1983/84:150) Många barnfamiljer har en besvärlig ekonomisk situation. I den moderata partimotionen 1983/84:2445 redovisades detta ingående. O att den ekonomiska utjämningen mellan olika stadier i en familjs liv (mellan år med resp. utan barn) inte fungerar, O att allt fler barnfamiljer för sin existens blir beroende av socialbidrag trots att de anses ha förmåga att betala . Detta gäller inte bara familjer med en inkomst, utan allt oftare också familjer med två inkomsttagare, O att allt fler barnfamiljer hamnar i den s.k. fattigdomsfällan genom att vaije ytterligare höjning av skatter och inkomstprövade bidrag urholkar möjligheten att genom förvärvsarbete stärka familjens ekonomi, O att det offentliga stödet till olika barnomsorgsformer är mycket orättvist fördelat. Barnfamiljernas utsatta läge kan förefalla obegripligt för personer som inte själva har barn. De bidrag som utgår kan på papperet förefalla imponerande. I verkligheten täcker emellertid bidragen inte ens den överbeskattning som nära nog alla barnfamiljer utsätts för genom att ingen hänsyn tas till antalet barn i familjen eller till nödvändiga barntillsynskostnader. De kraftiga skattehöjningarna har tillsammans med devalveringens prishöjande effekter allvarligt försämrat barnfamiljernas ekonomi. Enligt beräkningar ökade levnadskostnaderna för en tvåbarnsfamilj med . beräknas kostnaderna stiga med ytterligare . Många familjer har mot denna bakgrund tvingats använda sina besparingar för den löpande konsumtionen. Flera har också tvingats låna av släktingar och vänner. Den kraftiga ökningen av barnfamiljer som söker socialbidrag visar att smärtgränsen i många fall nåtts. Barnfamiljernas utsatta situation är säkerligen också en väsentlig anledning till att hushållens sparkvot i gick ned till noll, något som är internationellt unikt. Kommunernas olika normer för socialbidrag ligger i de flesta fall ännu klart under beräkningar för en skälig konsumtion. Enligt domstolsutslag skall dessa beräkningar läggas till grund för socialbidra I 1983/84. I den mån normerna räknas upp kan efterfrågan på socialbidrag komma att öka mycket drastiskt. Den socialdemokratiska familjepolitiken har således blivit förödande för barnfamiljernas möjligheter att ta ansvar för sina barn på ett sätt som skapar trygghet och ger självkänsla. Standard i olika livssituationer Ett exempel på hur den ekonomiska standarden förändras vid olika livssituationer har givits av ekonomen du : Tabellen visar hur levnadsnivån förändras när en genomsnittsman med i lön först lever ensam, sedan gifter sig med en heltidsarbetande kvinna med i årslön. Kvinnan börjar arbeta sextimmarsdag efter det att första barnet anlänt och fortsätter med detta t. o. m. andra barnet. Efter det tredje barnet anlänt går hon ner till halvtid och i och med det fjärde barnet antas kvinnan bli hemmaarbetande. Därefter går det och mannen pensioneras. Familjens disponibla inkomst i förhållande till för riket genomsnittlig socialbidragsnivå (här kallad 1,00) blir då som följer: Ekonomisk standard i olika livssituationer: (Anger familjens disponibla inkomst i förhållande till socialbidragsnivån.) (Gift, hustrun tjänar .) Parets levnadsnivå mer än halveras alltså när tredje barnet anlänt jämfört med situationen utan barn. Som pensionär placerar sig mannen däremot långt över norm för skälig levnadsnivå. Är detta skatt efter bärkraft, solidaritet, jämlikhet? (13/1984) Barnfamiljernas svåra situation beror bl. a. på följande: O Vid beskattningen tas ingen hänsyn till hur många som skall leva på en hushållsinkomst. Familjer med samma inkomst betalar lika mycket i skatt oavsett hur många barn de har. 1983/84: 2949 O Skatten blir högre ju mera ojämnt inkomsterna är fördelade mellan föräldrarna. Skillnaden i skattebelastning kan uppgå till . blir kort deltid eller hemarbete på heltid allt vanligare ju fler barnen blir. O Skatten på en viss hushållsinkomst blir således normalt högre ju fler barn som finns i familjen tvärtemot målsättningen om skatt efter bärkraft. O I takt med att skatterna har höjts kraftigt har de orättvisa skattereglerna gett allt svårare effekter för de enskilda familjerna. O Utformningen av bostadsbidragen förstärker effekten av den orättvisa beskattningen. Bostadsbidragen prövas nämligen mot familjens bruttoinkomst, inte mot vad familjen disponerar efter skatt. Detta missgynnar ytterligare de hushåll som är hänvisade till i stort sett en enda inkomst. O Ordnar familjen själv sin barnsomsorg kan dess ekonomi försämras ytterligare, eftersom barntillsynen måste betalas med redan beskattade pengar. En familj med en hyra på /mån. och inkomster på . hamnar således under socialbidragsnivån om barntillsynen kostar mer än 4 å . O Ju större behov en barnfamilj har av en inkomstförstärkning, desto mindre får den i allmänhet behålla. Detta beror främst på de kraftiga marginaleffekter som bostadsbidragens avtrappningsregler för med sig. I en trebarnsfamilj släpar dessa stora marginaleffekter med upp till hushållsinkomster på tillsammans , för en fembarnsfamilj ända upp till . O Reglerna om existensminimiavdrag är tänkta att fungera som ett sista skyddsnät mot överbeskattning av flerbarnsfamiljerna. 1 den mån dessa regler över huvud taget fungerar - boende i småhus eller ett frivilligt val att själv ta hand om sina barn diskvalificerar i allmänhet från rätten till sådana avdrag - ger de i princip marginaleffekter på i mycket breda inkomstskikt. För en fembarnsfamilj med en inkomst som medgivits existensminimiavdrag spelar det ingen roll om inkomsten är . Standarden förblir densamma. O Den kommunala barnomsorgen - som tar i anspråk den ojämförligt största andelen av det familjepolitiska stödet utnyttjas främst av välutbildade familjer i storstäder med få barn. Flerbarnsfamiljer, arbetarfamiljer och familjer i glesbygd får minst andel av stödet. O Föräldraförsäkringen ger mest för det första barnet, successivt mindre för de följande, till följd av att förvärvsverksamheten normalt avtar med barnantalet. Garantibeloppet för dem med de lägsta förvärvsinkomsterna har kraftigt urholkats, vilket försvårar möjligheterna att klara familjeekonomin även under barnens första levnadsår. tl 1983/84. Regeringen: Höjda bidrag, höjda skatter mera rundgång De familjepolitiska förslag som återfinns i kompletteringspropositionen bygger anmärkningsvärt nog inte på någon analys av vad som verkligen orsakat barnfamiljernas ekonomiska problem. Det finns heller inget resonemang om vilka långsiktiga åtgärder som krävs för att varaktigt skapa rättvisa för barnfamiljerna. Mot den bakgrunden är det naturligt att det föreliggande förslaget präglas av socialistisk ideologi snarare än medvetenhet om vilka åtgärder som nödvändigtvis måste vidtas. Regeringen föreslår ökade barn- och bostadsbidrag. Detta finansieras genom höjda skatter, som framför allt drabbar barnfamiljerna själva genom att förvärvsavdraget slopas. Barnfamiljernas beroende av generella och inkomstprövade bidrag ökar ytterligare. Möjligheterna att kunna leva på de egna inkomsterna minskar. Redan hårt pressade barnfamiljer som bor i småhus eller bostadsrätt får dessutom ökade boendekostnader om den aviserade fastighetsskatten genomförs. Förbättringarna av bostadsbidragen är tämligen marginella men leder till att allt fler drabbas av stora marginaleffekter. De inkomstskikt där en inkomstökning i familjen leder till en extra marginalskatt på genom bortfallande bostadsbidrag vidgas ytterligare. Vid normala löneantaganden innebär detta mycket höga marginaleffekter genom avtrappade bostadsbidrag till följd av ökade inkomster upp till ca . för enbarnsfamiljer, . för tvåbarnsfamiljer, . för trebarnsfamiljer, . för fyrabarnsfamiljer och nära . för familjer med fem barn. Möjligheterna för barnfamiljerna att genom eget arbete förbättra sin ekonomi urholkas således ytterligare. Regeringen har heller inte i något avseende beaktat den djupt orättvisa utformningen av bostadsbidragen, som med skärpa påtalades av bostadsbidragskommittén (SOU 1982:58). Att höja de inkomstprövade bostadsbidragen är ett mycket farligt sätt att försöka förbättra barnfamiljernas situation. Som tidigare nämnts stjälper detta deras möjligheter att av egen kraft förbättra sin ekonomi. Man bör i stället inrikta sig på åtgärder som inte leder till sådana marginaleffekter, i första hand en beskattning som tar hänsyn till familjernas lägre skatteförmåga. Vi avvisar därför regeringens förslag vad gäller höjda barn- och bostadsbidrag, höjd statsskatt och slopat förvärvsavdrag. Familjen utgör grunden för vår samhällsordning. Samhället måste formas på de enskilda familjernas villkor. Politiskt betingade kollektiva lösningar kan aldrig ersätta den kärlek, värme och omtanke som utvecklas i familjekretsen. Föräldrarna skall ha det främsta ansvaret för sina barn och för varandra. Varje familj måste själv kunna få välja den arbetsfördelning och den livsform som passar den bäst i olika stadier i livet. Familjepolitiken skall utformas så att den inte styr familjernas val av arbetsfördelning eller barnomsorg. Den ekonomiska situationen skall inte hindra människor att skaffa flera barn. O Familjerna skall kunna leva på sina inkomster Såväl barnfamiljer som andra skall normalt kunna leva på sina inkomster. De måste också av egen kraft kunna förbättra sin standard. Inkomstbeskattningen måste därför utformas så att hänsyn tas till försörjningsbördan. De samlade marginaleffekterna bör inte vara större för barnfamiljer än för andra familjer. Behovet av inkomstprövade bidrag bör därför begränsas så långt möjligt. Det är bättre att ta hänsyn till försörjningsbördan redan vid beskattningen än att höja skatten för att finansiera ökade bidrag. O Valfrihet i barnomsorgen Det offentliga stödet till olika barnomsorgsformer måste utformas så neutralt som möjligt, så att familjerna får en verklig valfrihet. Vård och fostran av egna barn är lika värdefullt som förvärvsarbete. Även för flerbarnsfamiljerna bör det vara möjligt att kombinera förvärvsarbete med vård och tillsyn av de egna barnen. Utgångspunkter för en reformerad familjebeskattning Som tidigare redovisats innebär inkomstbeskattningens nuvarande utformning orättvisor mellan olika familjer. Genom progressiviteten i statsskatteskalan leder olikheter i fördelningen av inkomster mellan två makar till stora variationer i skatteuttaget. Det drabbar framför allt flerbarnsfamiljerna som mer än andra är hänvisade till att leva på en inkomst. Problemet kan bara lösas genom en övergång till en mera proportionell inkomstskatt. bör den statliga inkomstskatten avskaffas helt utom för de högsta inkomsterna. Vid inkomstbeskattningen tas heller inte någon hänsyn till hur stor försörjningsbördan är. De problem som följer av inkomstbeskattningens utformning har ytterligare skärpts genom den skattepolitik som förts av socialdemokraterna sedan valet . Ett flertal olika skatter, inte minst inkomstskatten, har skärpts med nominellt . Detta motsvarar i genomsnitt ca . Problemet med den särskilt hårda beskattningen av barnfamiljer måste få en lösning som passar in i den allmänna inriktning av skattepolitiken som redovisades av moderata samlingspartiet under den allmänna motionstiden i motion 1983/84: 747 samt i den ekonomisk-politiska motion som väckts med anledning av kompletteringspropositionen. Familjer med olika antal barn har olika förmåga att betala skatt eftersom de totala kostnaderna beror på antalet barn. Därför måste en reformerad inkomstbeskattning i syfte att skapa rättvisa för barnfamiljer innebära att den beskattningsbara inkomsten skall reduceras med ett belopp som motsvarar kostnaderna för barnen. Den finansiering som i nuvarande budgetläge är nödvändig måste utformas på ett sådant sätt att marginalskatterna inte skärps och strävan att minska de totala marginaleffekterna inte motverkas. Mot den bakgrunden, och med hänsyn till att moderata samlingspartiet vill avskaffa den statliga inkomstskatten, bör skattereformen gälla den kommunala inkomstbeskattningen, som för flertalet barnfamiljer också utgör den tyngsta belastningen. En genomgripande reformering av inkomstbeskattningen bör genomföras enligt den modell moderata samlingspartiet presenterade i partimotionen 1983/84:747. O Grundavdrag för barn med . per hemmavarande barn införs vid den kommunala beskattningen. Avdragsrätten skall också omfatta hemmavarande barn mellan som uppbär studiestöd. O Skattebortfallet för kommunerna motverkas genom att det nu utgående allmänna grundavdraget minskas med . O Den statliga inkomstskatten sänks planmässigt så att den övervägande delen förvärvsarbetande kompenseras fullt ut för den kommunala skatteökning som blir följden av ett minskat allmänt grundavdrag. O Pensionärer med låg inkomst kompenseras särskilt inom ramen för de regler som gäller pensionärernas beskattning. Studerande som arbetar för att finansiera studier bör kunna kompenseras inom ramen för studiemedelssystemet. O De som har så låga inkomster och/eller så många barn att de inte kan utnyttja grundavdraget för barn fullt ut kompenseras genom negativ skatt. Detta innebär att ett belopp motsvarande nettoeffekten av den inte utnyttjade delen av grundavdraget utbetalas kontant. Därigenom kommer alla, oavsett inkomstförhållanden och antal barn, att kunna utnyttja avdragets effekter fullt ut. O Inom ramen för den kommunala skatteutjämningen sker en utjämning av skatteunderlag mellan kommuner med olika andel barn. Denna reform bör genomföras i tre steg med början och är således fullt genomförd . Genom den förödande kostnads- och skatteutveckling som är en följd av regeringens politik är den ekonomiska situationen särskilt allvarlig för flerbarnsfamiljerna. Det är emellertid inte möjligt att införa grundavdraget för barn snabbare för flerbarnsfamiljerna. Därför föreslår vi att flerbarnstillägget ökas 1985 med . för tredje barnet och med . för fjärde barnet och barn därutöver. Beloppen halveras 1986 och de försvinner helt 1987, när den av oss föreslagna familjebeskattningsreformen är fullt genomförd. Med tanke på flerbarnsfamiljernas akuta ekonomiska problem bör det höjda flerbarnstillägget införas . De förslag som redovisas ovan innebär att inkomstbeskattningen i fortsättningen utformas så att hänsyn tas till försörjningsbördan. Därmed minskar barnfamiljernas behov av såväl generella som inkomstprövade bidrag. Vägen bort från den ständigt ökande rundgången genom höjda bidrag och höjda skatter inleds. I tabell 2 nedan redovisas effekterna av förändringarna inom den kommunala beskattningen och det kompletterande flerbarnstillägget. Till dessa effekter kommer sedan den sänkta statliga inkomstskatten. Som framgår av tabellen leder vårt förslag till att skatten sänks mest för de familjer som har flera barn och för de familjer där en av makarna svarar för den samlade inkomsten. Förändring av barnfamiljernas disponibla inkomst enligt det moderata förslaget om grundavdrag och flerbarnstillägg (utan hänsyn till sänkt statlig inkomstskatt). Av tabell 3 framgår förslagets fördelningseffekter i form av det procentuella uttaget av kommunalskatt vid olika inkomster och barnantal. Kommunalskatt i procent av inkomster vid ett grundavdrag på . per barn och ett grundavdrag i övrigt på . (utdebitering .) När vi först presenterade vårt förslag om en reformerad familjebeskattning möttes det mycket positivt i den allmänna debatten. Det har emellertid framförts viss kritik mot förslaget, framför allt i vissa tekniska avseenden. Denna kritik skjuter högt över målet, vilket framgår av det följande. I bilaga 2 till proposition 1983/84: 150 hävdar föredragande statsrådet att studerande och andra som saknar eller har låg förvärvsinkomst skulle ställas utanför vårt förslag. Som vi redovisat ovan är så inte fallet. Genom införande av ett system med negativ skatt kommer alla att tillgodogöras samma nettoeffekt per barn. De administrativa problem som kan uppstå i samband med införandet av grundavdraget för barn överdrivs kraftigt. Grundavdraget tillgodogörs skattebetalarna genom en förändring av preliminärskatteuttaget till följd av nu föreliggande uppgifter. Deklarationsarbetet för den enskilde kommer inte att kompliceras. För familjer som har för låga inkomster eller för många barn för att kunna utnyttja grundavdraget fullt ut krävs enbart en ansökan om negativ skatt motsvarande en ansökan om skattejämkning. (Jämkningsansökan lämnas bl.a. av flertalet familjer som bor i småhus.) Den negativa skatten fastställs därefter och bör utbetalas i likhet med barnbidraget. Grundavdrag eller skattereduktion? 1 den allmänna debatten och vid de familjepolitiska överläggningarna mellan riksdagspartierna har det framförts förslag om införande av s. k. skattereduktion för barn i stället för det av oss föreslagna avdraget från den taxerade inkomsten. Denna skattereduktion, som avsågs få mindre omfattning än vårt föreslagna grundavdrag, tänktes finansierad genom höjd statlig inkomstskatt. En skattereduktion som motsvarade storleken av vårt grundavdrag skulle leda till en kraftig skärpning av den statliga inkomstskatten och av marginalskatterna. Enligt vår uppfattning bör det långsiktiga målet i stället vara att avskaffa den statliga inkomstskatten utom för de allra högsta inkomsterna. En genomgripande omläggning av inkomstbeskattningen i syfte att ta hänsyn till försörjningsbördan utan en åtföljande skärpning av marginalskatterna bör därför genomföras genom förändringar inom ramen för den kommunala beskattningen. Sänkt statlig inkomstskatt kompensation för de barnlösa Som tidigare nämnts föreslår vi att den statliga inkomstskatten skall sänkas planmässigt. Detta leder till att barnlösa, och de vars barn inte längre berättigar till avdrag, kompenseras för den skärpta kommunalskatten genom sänkt statlig inkomstskatt. Vi föreslår en statlig inkomstskatteskala i enlighet med vad som förordats i motion 1983/84:747. Den återfinns också i tabell 4 nedan. Förslag till statlig inkomstskatteskala 1985. Beskattningsbar inkomst i basenheter: Skattesats inom inkomstskiktet, ' Vid en basenhet på . Den som inte har barn får härigenom liksom barnfamiljerna redan på kort sikt fördelen av lägre marginalskatter och fullt inflationsskydd för den statliga inkomstskatten. Vidare skapas skattemässiga fördelar genom att kostnaderna för kommunernas socialbidrag och barnomsorg blir avsevärt lägre än vad som annars skulle bli fallet. Jämförelse mellan regeringens förslag och det moderata förslaget De sammantagna effekterna av regeringens förslag till höjda barn- och bostadsbidrag och finansieringen genom höjda skatter redovisas för några familjetyper i tabell 5 nedan. De jämförs också med effekterna av de i denna motion redovisade förslagen till ändrade regler för grundavdragen vid beskattning, flerbarnstillägg och ändrad skatteskala för statlig inkomstskatt 1985. Dessutom redovisas hur vårt förslag om grundavdrag utfaller när det är fullt genomfört. Härvid har inte medtagits effekterna av den fortsatta planmässiga sänkning av statsskatten som vi föreslår och som kommer att kompensera flertalet barnlösa för den förändrade kommunalbeskattningen. Detta beror bl. a. på svårigheterna att bedöma inflationsutvecklingen och därmed inflationsskyddets inverkan på skatteskalan. Förändring av den disponibla inkomsten enligt regeringens resp. moderata samlingspartiets förslag (/år) kr./år) +45000 kr./år) +80000 kr./år) 1 Hänsyn har inte tagits till den statliga inkomstskattesänkning som skall kompensera de barnlösa och som leder till ytterligare sänkt skatt för även barnfamiljerna. Hänsyn har heller inte tagits till effekterna av andra moderata skattesänkningsförslag (hyreshusskatt, löneskatt etc.) som får effekt för de enskilda. Det orättvisa stödet till barnomsorgen Samhällets stöd till olika barnomsorgsformer är mycket orättvist fördelat. Det är så gott som uteslutande riktat till den kommunala barnomsorgen. Föräldrar som väljer en annan barnomsorgsform genom att själva ta hand om barnen i hemmet eller genom andra lösningar av barntillsynsfrågan erhåller knappast något stöd alls. barnomsorg i institutionsform är den dyraste formen av barnomsorg. Också när det gäller barntillsynen fortsätter regeringen genom att föreslå särskilda anordningsbidrag - att ensidigt gynna den vårdform som främst kan utnyttjas av välutbildade familjer i tätortsområden med få barn. Ändå ger alla undersökningar vid handen att småbarnsfamiljerna själva önskar ett rättvisare utformat stöd. Socialdemokraterna har kategoriskt motsatt sig ett sådant. I en interpellationsdebatt hävdade socialministern att barnfamiljerna var bäst betjänta av en snabb utbyggnad av barnsomsorgen till full behovstäckning. (vår kurs.) skall vi ge barnfamiljerna, också dem som väljer att själva ta hand om sina barn, allt det stöd vår ekonomi orkar med. Uppenbarligen tror sig regeringen kunna rätta till de mest iögonenfallande bristerna i familjepolitiken genom att satsa mer på bostadsbidragen. Dessa skulle kunna ses som ett slags inkomstprövat vårdnadsbidrag. Men ju mer socialdemokraterna höjer skatterna och dessa har som nämnts redan ökat med i genomsnitt . per hushåll sedan valet och ju mer barnfamiljerna blir beroende av inkomstprövade bostads- och socialbidrag, desto fler låses in i den fattigdomsfäila där föräldrarna varken har råd att förvärvsarbeta eller att själva ta hand om barnen. Regeringen bortser också helt från att, trots den kraftiga utbyggnaden av daghemmen, den ständigt lika långa kön är en självklar följd av att alla andra alternativ långsamt men säkert stryps. Bidragen till den kommunala barnomsorgen motsvarar . per barn, om de skulle slås ut på alla barn . Skall den nuvarande kön byggas ikapp beräknas kostnaderna (Ds Fi 1983:30) minst fördubblas, vilket skulle motsvara ca . utslaget på alla barn. Detta skulle kräva ytterligare höjda kommunalskatter och därigenom göra det ännu svårare för de familjer som vill eller måste ordna barnomsorgen själva. Socialdemokraterna vill ensidigt satsa på den kommunala barnomsorgen med allt högre skatter, allt längre köer och en allt mer oacceptabel fördelningspolitik som följd. Om man önskar ett system som är mer neutralt i förhållande till andra omsorgsformer kan en möjlighet vara att kraftigt höja föräldraavgifterna inom den kommunala barnomsorgen. Detta skulle dämpa efterfrågan, men hjälper i sig föga dem som har svag ekonomi. Enligt den ovan nämnda rapporten till expertgrupp för studier i offentlig ekonomi () skulle genomsnittstaxan behöva tredubblas för varje barn , där varje daghemsplats kostar ca . och fördubblas för barn . Vårt alternativ är att minska klyftan i stöd genom att också underlätta andra omsorgsformer inte bara privata daghem utan också föräldrarnas egen vård av barnen och sådan barntillsyn som föräldrarna själva ordnar. Kostnaderna blir inte bara för det mesta betydligt lägre än för den kommunala barnomsorgen. Barntillsynen kan dessutom lättare skräddarsys för familjer med speciella behov som flerbarnsfamiljer och familjer med obekväma arbetstider som många LO-familjer har. Mot denna bakgrund avvisar vi regeringens förslag om tillfälligt bidrag för anordnande av daghem och fritidshem. Vi föreslår i motion 1983/ 84: 2445 införande av en vårdnadsersättning, skyndsam utredning och avdragsrätt för barntillsynskostnader och förändrade regler för utbetalning av statsbidrag till barnomsorgen. För att snabbt minska orättvisorna mellan de familjer som får och de som inte får barnomsorgsplats, för att öka småbarnsfamiljernas valfrihet samt för att minska behovet av de mycket dyra småbarnsplatserna vid daghemmen bör en obeskattad vårdnadsersättning på . införas för alla barn mellan . En sådan ersättning, som skulle kosta av dagens stöd till den kommunala barnomsorgen, bör finansieras inom ramen för statsbidraget till denna. Vårdnadsersättningen skall införas .