mot · G702891 · 1984-01-20 00:00:00 — m. fl. En kampanj mot narkotikabruket, m.m. tillkallade regeringen en kommission med uppdrag att lämna förslag om åtgärder i kampen mot narkotika. Därmed fullföljdes den tidigare regeringens aktiva politik på detta område. har lagt fram skilda förslag som berört bl. a. polisens, kriminalvårdens, skolans och ansvarsområde, och sammanlagt har 15 milj. kr. anvisats för att genomföra kommissionens förslag. beräknas avsluta sitt arbete och avser då att komma med ett slutbetänkande. Regeringen har därefter aviserat att den avser att lägga fram ett samlat program för insatserna mot narkotika. Vi anser emellertid att vissa betydelsefulla insatser måste beslutas redan nu utan onödiga dröjsmål. Narkotikan är ett allvarligt hot mot hela vårt samhälle. Den påskyndar social utslagning. Mest utsatta är våra ungdomar. Samhällets satsningar på sociala reformer och arbetsmarknadspolitiska åtgärder riskerar bli utan effekt för de mest utsatta om inte narkotikaproblemen bemästras. Narkotikan skapar en omfattande och allvarlig brottslighet. Den organiserade brottslighet som distribuerar narkotikan har internationella förgreningar eller internationellt toppstyre. Narkotikahandeln omsätter stora summor pengar. Vinsterna är höga. Det är orsaken till att många lockas till den illegala handeln, framför allt om den egna sociala situationen inte ger alternativ till att förbättra sin ekonomi eller finansiera ett eget missbruk. Men om risken för upptäckt är stor lockas färre till handeln. Därför måste samhället oupphörligen bekämpa narkotikahandeln. Narkotikaproblemet kan aldrig vårdas bort! Narkotikamissbruket och narkotikahandeln ökar såväl den faktiska som den upplevda otryggheten för den enskilda människan dels som ett hot mot liv och egendom (överfall och inbrott), dels för att ens egna barn eller anhöriga skall drabbas av missbruket. Narkotikabruket får aldrig accepteras. Allt bruk är missbruk. Men parallellt med kampen mot narkotikan måste arbetet för ett mänskligare samhälle fortsätta. Det finns betydligt fler alkoholmissbrukare än narkomaner. Det innebär inte att det då är bättre att koncentrera sig på att bekämpa Tvärtom måste kampen mot alkoholmissbruket gå hand i hand med kampen mot narkotikan. Särskilt bland ungdomar kan alkoholen bli en inkörsport till knarkmissbruk. Det är större risk att man röker den första haschpipan om man är berusad. Det finns starka skäl att ytterligare skärpa den restriktiva narkotikapolitiken. Propagandan för att bagatellisera haschet måste slås tillbaka. Hasch är narkotika. Målet är ett narkotikafritt samhälle. En mobilisering behövs: o för att den sociala kontrollen skall öka och därmed minska anonymiteten som är narkotikahandelns främsta täckmantel, dvs. att vi bryr oss om varandra litet mer, o för att få den gemenskap som är nödvändig för att mätta ungdomars starka behov av stabila vuxenkontakter och därmed ge de olika generationerna en gemensam kultur, o för att det egna psykologiska försvaret mot narkotikan skall vara starkt nog för att kunna säga nej till narkotikalangare och kunna stå emot kamrattryck. Utan intensiv kamp mot narkotikan riskeras en utveckling som leder till tusentals unga människors utslagning och i många fall för tidig död. Narkotikaproblemet medför också allvarliga samhällsekonomiska kostnader. Det får aldrig vara lätt att använda narkotika. Skola, polis, socialarbetare, folkrörelser, föräldrar, personal från ungdomsgårdar och enskilda måste vara med i kampen mot narkotika på det lokala planet. Men allra viktigast är att ungdomarna själva engagerar sig. Det är många som behövs i arbetet för att missbrukare och langare skall störas och anonymiteten skall minska. Missbrukaren söker lugn och ro när han eller hon vill droga sig. Langaren vill inte bli störd när affärerna med kunderna skall göras. Det måste bli svårt att finna avskildheten och anonymiteten. Det får aldrig vara lätt att missbruka och langa. Det kan t. ex. aldrig accepteras att elever skall kunna röka hasch på skolornas rökrutor eller på skolornas toaletter, därför att skolans personal eller övriga elever inte reagerar eller inte bryr sig om att kontrollera. Om narkotikaproblem uppstår på en skola måste därför rökrutorna och toaletterna övervakas. Det kan aldrig accepteras att en elev skolkar eller kommer ofta för sent utan att föräldrarna informeras. Sena ankomster och frånvaro måste meddelas vårdnadshavare såväl på högstadium som i gymnasieskolan. Det kan heller aldrig accepteras att en vänthall för bussar eller tunnelbana blir ett langningsställe. Att medlemmar i föräldraföreningar eller andra föreningar som känner igen ungdomarna regelbundet besöker sådana områden har visat sig minska problemen. Ju mer handeln och missbruket störs desto svårare blir det för såväl missbrukare som langare. Kunskapen och medvetenheten måste öka i synnerhet om hur farligt haschet är. Alltför många - såväl föräldrar som barn - lever i villfarelsen att hasch inte är lika farligt som annan narkotika eller alkohol. Och framför allt är det viktigt att upplysa om hur svårt det är att avbryta ett missbruk. Det är också angeläget att ge råd och information till såväl lärare, elever och föräldrar vad man skall göra när en elev, klasskamrat eller ens barn har upptäckts med sitt missbruk. Vart man skall vända sig för att få hjälp och hur man tar upp det samtalsvägen, är viktigt att ge besked om, annars kan en sådan bristande kunskap vara orsak till att man inte gör något alls (hoppas det går över) eller att det främst mellan föräldrar och barn kan bli en rejäl sammandrabbning som kan förvärra situationen. Informationen bör också uppmana till att ringa aktionsgruppen eller polisen och berätta om narkotikabrott som man sett. Ett särskilt telefonnummer för detta bör marknadsföras. Informationen om vad lagen säger är viktig. Det psykologiska försvaret mot narkotika kan stärkas genom bättre information. Landsomfattande kampanjer mot narkotika av ungefär samma slag som bör regelbundet genomföras med intervaller. För att få resultat måste informationsinsatserna vara långsiktiga. De skall bidra till att öka kunskaperna och förändra attityderna. Detta är en förutsättning för att kunna ändra människors beteende. Sådan långsiktig information har fått viss effekt när det gäller rökningen. Kampanjerna måste innehålla en kombination av centrala och lokala insatser. De centrala insatserna skall syfta till att stimulera till lokala aktiviteter, där de lokala aktionsgrupperna måste samspela med rikskampanjerna. Kampanjerna får inte uppfattas som pekpinnar från centralt håll. Huvudsyftet måste vara att få ungdomar och föräldrar m. fl. att själva ta ställning och engagera sig aktivt. Skolorna spelar här en viktig roll. Eleverna skall aktiveras genom t. ex. uppsatsskrivning om narkotika, genom att göra teater med budskap mot knark, genom att göra närradioprogram, skoltidningar e. d. Genom att ge eleverna möjligheter att formulera sina egna ställningstaganden mot narkotika ger man dem en chans till ökad medvetenhet och psykologiskt försvar så att var och en har kraft att säga nej när de möter narkotikalangare. Polisen har fått allt större resurser att bekämpa narkotikan. Alltjämt finns behov av ytterligare kunskaper och personella Engagemanget är stort bland poliserna att bekämpa narkotika. Det är viktigt att det engagemanget tas till vara. Det är angeläget att polisutbildningen i narkotika på grundnivå utökas till minst en veckas undervisning. bör byggas ut. De poliser som rekryteras till områdespoliser bör ha god utbildning i narkotikafrågor. Kvarterspolisens status bör höjas. bör också särskilda narkotikarotlar finnas i de flesta polisdistrikt/kommuner. Att angripa narkotikabrottsligheten är oftast ett effektivt sätt att komma till rätta med den allmänna brottsligheten. Därför bör narkotikapolisens resurser byggas ut. För /85 föreslår vi att ytterligare 20 tjänster avdelas att arbeta med narkotikabrottsligheten. Detta bör ske genom omfördelning av befintliga tjänster. Dessa bör finansieras genom de resurser som justitieministern avsätter till insatser mot narkotika. Nuvarande narkotikastrafflag bör enligt vår mening skärpas vad avser förvärv, överlåtelse och nyttjande av narkotika. är det inte straffbart att förvärva narkotika. Endast om förvärvet skett i överlåtelsesyfte är det kriminaliserat. Detta innebär att i princip kan den som förvärvar narkotika straffas först när han fått preparatet i sin besittning, och då för innehav. Detta medför att medverkan till förvärv, liksom försök, förberedelse och stämpling till sådan gärning inte är straffbart. Enligt vår mening skall också förvärv av narkotika för eget bruk vara kriminaliserat. Därigenom följer att också försök eller förberedelse till förvärv av narkotika för eget bruk blir kriminaliserat. Enligt vår mening är det vidare viktigt att befattning med narkotika som innebär anskaffande, bearbetning, förpackning, transport eller förvaring kriminaliseras även om detta sker för eget bruk. Försök eller förberedelse till sådan befattning blir då även här kriminaliserat. Ett förfarande som innebär att man främjar narkotikahandeln är straffbelagt. Sådant förfarande kan enligt lagen vara att bjuda ut narkotika till försäljning, förvara eller befordra vederlag för narkotika eller att förmedla kontakter mellan säljare och köpare. Enligt vår uppfattning är det tillräckligt att förfarandet är ägnat att främja överlåtelse av narkotika för att det skall vara kriminaliserat. Vidare är det, inte minst ur preventiv synpunkt, angeläget att också kriminalisera nyttjandet av narkotika. En bestämmelse som straffbelägger själva missbruket kan ha en betydelsefull påverkan på inte minst ungdomar och andra som befinner sig i riskzonen att "pröva" narkotiska preparat. Genom att missbruket f. n. är straffritt kan detta tolkas som att samhället inte anser detta skadligt. Kortare tid mellan gripande och dom Om väntan på en rättegångsförhandling blir för lång kan detta bidra till att en brottslig identitet växer fram, framför allt hos en ung människa. Därför är det viktigt att tiden mellan gripande och dom blir sa kort som möjligt. Rättssäkerhet och säkerhet för vittne och åtalad vid domstolsförhandlingar Den som vittnar eller är den medåtalade i en rättegång mot narkotikabrott riskerar att bli utsatt för repressalier, inte bara mot sig själv utan också mot sina anhöriga. Den medborgerliga skyldigheten att vittna är dock ovillkorlig. Men det är viktigt att ett vittne garanteras säkerhet liksom att den som döms för narkotikabrott garanteras säkerhet på den anstalt där han eller hon skall placeras. De åtgärder som har vidtagits, såsom rätt för domaren att förhindra bandupptagning under rättegången, höjda straff för övergrepp i rättssak, säkerhetskontroller m. m., är långt ifrån tillräckliga. Enligt vår uppfattning bör en ändring av övervägas som möjliggör för rätten att på eget initiativ, efter hörande av parterna, besluta om att huvudförhandling skall kunna hållas inför lyckta dörrar. Detta för att främst vittnen och målsäganden utan hinder av åhörare skall kunna förhöras. Det är omöjligt och besvärligt för det enskilda vittnet att stå under ständig polisbevakning. Repressalier kan ju komma åratal efteråt. Men samhället måste vara tillmötesgående om den hotade har egna förslag. Ökade levnadsomkostnader till följd av det skydd den hotade måste ha bör kunna ersättas. Det är också mycket viktigt att informera den hotade om datum för permissioner för och frigivning av de personer som kan tänkas stå för repressalier. Bekämpa häleriet och prostitutionen! En grundförutsättning för narkotikahandeln är det omfattande häleriet. Narkomanerna finansierar sitt missbruk genom försäljning av stöldgods. Guld, silver och kapitalvaror omsätts på en svart marknad. Det handlar om mycket stora belopp. Det är därför nödvändigt att skärpa kampen mot häleriet. En särskild utredning arbetar f. n. med att se över gällande ordning i fråga om förvärv av stöldgods. Det är angeläget att påskynda denna utredning för att åstadkomma en lagändring som stärker den bestulnes ställning. Att bekämpa häleri kräver också ett personligt ansvar hos var och en. Då en vara säljs särskilt billigt bör köparen närmare förhöra sig om varför. Kvinnliga unga missbrukare försörjer sig ofta genom prostitution. Av det skälet är prostitutionen på samma sätt som häleriet en grundförutsättning för narkotikahandeln. Därför måste prostitutionen bekämpas, bl. a. genom förebyggande åtgärder och uppsökande verksamhet. har viktiga funktioner när det gäller att hindra införseln av narkotika i vårt land. Om ges ökade möjligheter att hindra att narkotikan når in i vårt land kan såväl de sociala som ekonomiska kostnaderna för att bekämpa narkotikamissbruket väsentligt minskas. För att tullen skall kunna klara sin viktiga uppgift att avslöja och beivra narkotikasmugglingen måste den få ytterligare resurser. föreslår i sin anslagsframställning att verket skall tillföras ytterligare 15 tjänster för narkotikabekämpning. Föredragande statsrådet avstår från att ta ställning till detta i avvaktan på det aviserade programmet mot narkotika. För vår del anser vi den av begärda förstärkningen som angelägen och är beredda att tillstyrka denna . Narkotikahundarna som har visat sig vara till stor hjälp för bör användas i ökad utsträckning. Medel bör därför anvisas för ytterligare två narkotikahundekipage för kommande budgetår. Sammantaget innebär våra förslag att tillförs 2 milj. kr. utöver föredragandes förslag. Det är viktigt att man ytterligare prövar möjligheten att använda datatekniken för ett effektivt spaningsarbete. måste man självfallet överväga den nödvändiga hänsynen till den personliga integriteten. har tidigare uttalat sig för anslutning till databaserade spaningsregister. har senare föreslagit att spaningsregister skall förbättras med hjälp av ADB. Det bör enligt vår mening vara möjligt att finna former för att ge tillgång till de delar av spaningsregister som är av betydelse i spaningsverksamhet. Ett effektivt bekämpande av narkotikasmugglingen kräver internationellt samarbete. När erfarenheter har vunnits från placeringen av en tulltjänsteman i kan ytterligare utlandsstationerade tulltjänstemän komma att behövas. Gränsövervakningen i andra länder har betydelse också för , i synnerhet när det gäller gränsen mellan och . Ett gemensamt nordiskt ansvar är viktigt på detta område. Narkotikabrottsligheten har internationella förgreningar. Därför är internationellt samarbete nödvändigt. De nordiska ländernas samarbete när det gäller utlandsstationerade polistjänstemän bör utökas. bör arbeta för att FN:s insatser mot narkotikan intensifieras. De ersättningsodlingar som finns bör övervakas bättre. Ett internationellt FN-år mot narkotikan kan leda till ett bättre internationellt samarbete. bör fortsätta att arbeta för ett sådant FN-år. mot narkotika bör stärkas. tion har främst betydelse för att förhindra legal spridning av narkotikapreparat i . De nordiska ländernas lagstiftning och rättspraxis bör samordnas bättre. En likartad restriktiv lagstiftning i har betydelse för hur varje enskilt nordiskt land skall kunna klara av sina narkotikaproblem. Stoppa narkotikan på fängelserna. Försöksverksamhet med narkotikafria avdelningar pågår vid flera anstalter . Det är dock oacceptabelt att det över huvud taget finns och missbrukas narkotika på någon avdelning och anstalt inom kriminalvården. En bred aktion måste sättas i gång för att få stopp på missbruket. För varje anstalt bör aktionsplaner arbetas fram av anstaltsledning och personal. De intagna måste aktiveras i arbetet. Information och utbildning är viktigt för alla olika grupper inom kriminalvården. Den som slutar missbruka bör kunna belönas med extra permission, tidigarelagd frigång m. m. En förutsättning för villkorlig frigivning efter halva strafftiden skall vara skötsamhet och i synnerhet att inte narkotika missbrukas. Sådan frigivning bör dock inte få förekomma för personer vilka dömts för grovt narkotikabrott. Ett alternativ till fängelse anser vi samhällstjänst vara. Samhällstjänsten kan utformas på olika sätt. Exempelvis bör föreningar som har heltidsanställd personal och som har drogfri verksamhet kunna auktoriseras att ta emot personer som skall göra samhällstjänst. Den behandlingsplan som upprättas för samhällstjänsten skall syfta till att förändra vanor för fritiden och/eller ge arbete samt bryta ett dåligt socialt nätverk. Samhällstjänsten måste utformas så att den blir meningsfull. Hur den skall omfatta måste närmare utredas. Samhällstjänst bör också kunna användas i kombination med fängelsestraff. Den som i samband med sitt brott åstadkommit skadegörelse skall t. ex. kunna dömas till att reparera det som förstörts. Det måste finnas utrymme för olika vårdformer. Rädslan för att ett projekt skall misslyckas bör inte skrämma från att pröva nya metoder. Framför allt måste arbete kunna ordnas för dem som också genomgår en behandling. Eftervården av missbrukarna får inte glömmas bort. Att institutionerna håller viss kontakt med missbrukarna även efter behandlingstiden har visat sig fungera bra. Trots stora insatser kommer många narkomaner inte att acceptera erbjudanden om frivillig vård. Därför måste samhället kunna tillgripa tvångsvård. Enligt lagen om vård utan samtycke av unga (LVU) kan ungdomar (i vissa fall upp till ) omhändertas mot sin vilja under i princip obegränsad tid. Vuxna missbrukare kan tvångsomhändertas enligt lagen om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). Frågan om tvångsvårdens utformning och vårdtidens längd har diskuterats . Om de beslutade lagarna visar sig otillräckliga bör de självfallet omprövas. Men det är för tidigt nu att ta ställning till detta. Frivillig kontraktsvård bör införas som ett mer allmänt komplement och alternativ till tvångsvård. Den skulle kunna utformas så att man med missbrukaren kommer överens om innehållet i ett vårdprogram, som han eller hon accepterar, t. ex. genom att skriva på en förbindelse att delta i vården. Det frivilliga kontraktet om vård under t. ex. skall innebära att om missbrukaren avviker från vårdinstitutionen skall han/hon kunna återföras med tvång. Samhällets insatser efter vården måste förbättras. Bostad och arbete eller utbildning är oftast en förutsättning för att vårdtiden inte skall vara bortkastad. Fortsatt forskning på narkotikaområdet är viktig. Framför allt är det viktigt att forska för att få fram effektiva behandlingsmetoder. Anslagen till forskning på detta område har höjts. För att få fram fler forskare är det angeläget att prioritera doktorandtjänster inom detta område. Det finns ingen myndighet som har det samlade ansvaret för att systematiskt samla in och informera om olika forskningsprojekt. eller () bör ges detta ansvar. Samhället måste med alla tillgängliga resurser visa sin kompromisslöshet mot narkotikan för att vi som enskilda människor skall kunna ta vårt ansvar i kampen mot narkotikan. Vi yrkar därför* 1.att hos regeringen hemställer att en bred aktionskampanj mot narkotikabruket genomförs i enlighet med vad som anförts i motionen, 2. att hos regeringen begär förslag om legala möjligheter till frivillig kontraktsvård enligt vad i motionen anförts, 3. att hos regeringen hemställer om en administrativ översyn av forskningen på narkotikaområdet i enlighet med vad i motionen anförts. () () () () HANS () i * Se även motionerna 1983/84:892-895.