ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G702351 · 1984-01-11 00:00:00 — m. fl. Användningen av mark vid skjutfält Det är med tillfredsställelse vi noterar att i tagit underhandskontakt med fortifikationsförvaltningen och då erhållit uppgift om att någon komplettering av mark för skjutfältet i är aktuell. Denna uppgift innebär att alla de människor som på olika sätt varig engagerade i skjutfältsfrågan och som varit motståndare till en utvidgning noterat en stor framgång. När aktiviteterna var som störst för att utvidga skjutfältet gjorde fortifikationsförvaltningen en del s. k. läglighetsköp, som inte är aktuella för skjutfältsändamål. Vi anser därför som mycket angeläget att aktuella fastigheter överlåts till lantbruksnämnden i för att förbättra förhållandena för det enskilda jord- och skogsbruket. Denna överlåtelse bör i första hand ske med fastigheterna Skog 1:3, 1:4 och 1:8 i , kommun. Befintliga boningshus och ekonomibyggnader håller i vissa fall på att förfalla, varför det är angeläget med snabba åtgärder. Utöver de ovannämnda fastigheterna bör fortifikationsförvaltningen avstå ytterligare mark, t. ex. på fastigheten 1:37 och 1:4. Även denna mark är värdefull som förstärkning för det befintliga jord- och skogsbruket. Enligt vår uppfattning är det angeläget att regeringen ger fortifikationsförvaltningen i uppdrag att möjligt vidta de åtgärder som ovan framförts. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att begär att regeringen vidtar snabba åtgärder som leder till att vissa fastigheter vid skjutfält ånyo kan användas för jord- och skogsbruksändamål i enlighet med vad som anförts i motionen. () ()
mot · G702352 · 1984-01-12 00:00:00 — Etableringsregler för fritidspraktiker inom sjukvården, m. m. Fär offentligt anställda läkare som vid sidan om sin anställning utövade privat praktik gällde särskilda villkor för anslutning till den allmänna sjukförsäkringen. De skulle i första hand erbjuda sjukvårdshuvudmannen att utföra läkarvård på särskild arbetstid. Om sjukvårdshuvudmannen avböjde detta erbjudande kunde de etablera sig som fritidspraktiker. Efter att denna begränsning i etableringsrätten för läkare slopats har omfattningen av fritidspraktikerverksamheten ökat lavinartat. till 1983 har antalet läkare som anslutit sig till försäkringen ökat . Offentligt anställda läkare med fritidspraktik svarar för huvuddelen av ökningen. I genomsnitt är en på tio av våra offentliganställda läkare även fritidspraktiker och på vissa håll var sjätte läkare. Inom primärvården finns ett lagfäst ansvar att ta hand om alla patienter inom sjukvårdsområdet oavsett patienternas betalningsförmåga, ålder, kön eller sociala ställning. Den privata vården däremot väljer sina patienter. Den är knappast öppen för psykfall, missbrukare, patienter med långvarig social-medicinsk sjukdomshistoria eller patienter som behöver förebyggande och uppföljande hälsosjukvård. Ofta fångar den privata vården upp lättare krämpor och patienter som egentligen klarar av sin åkomma med egenvård. Även den privata vården ersätts till stor del med skattemedel. i har blivit något av en symbol för den privata vårdens effektivitet och framhålls ofta som en för samhället billig vårdform. Följande framkommer vid en granskning av verksamhet. 60 sjukhusspecialister har arbetat där som fritidspraktiker; fr. o. m. har de tagit emot 23376 patienter. Dessa har betalat . per besök, vilket gör . Från har utbetalats . Detta är skattemedel som bekostat sjukvård som ej ingått i den samlade sjukvårdsplaneringen. Dessa pengar hade kanske gjort större nytta i de förortsområden runt där primärvården ännu är bristfälligt utbyggd. I regeringens budgetförslag 1984/85 minskas resurserna totalt till sjukvården. En expansion av den privata sektorn innebär att andelen medel för den offentliga sjukvården minskar. Den nya hälso- och sjukvårdslagen föreskriver att landstingen i planeringen av hälso- och sjukvården även skall ta hänsyn till privat hälsooch sjukvård samt samverka med denna. Därmed borde det finnas möjlighet för sjukvårdshuvudmännen att utöva styrfunktioner över den privata vården genom att de godkänner nyetablering av privat vårdverksamhet. Med hänsyn till vad som ovan anförts föreslås 1. att hemställer hos regeringen om att utarbeta etableringsregler för offentliganställda läkare som önskar etablera sig som privatpraktiker, 2. att uttalar att landstingen/sjukvårdshuvudmännen bör ha inflytande över tillståndsgivning till privat sjukvård. MARGÖ (vpk) INGA (vpk)
mot · G702353 · 1984-01-11 00:00:00 — och enligt hälso- och sjukvårdslagen Enligt 3 § i den nya hälso- och sjukvårdslagen skall varje landstingskommun erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom landstingskommunen. Bestämmelsen om vårdansvar för dem som är bosatta i kommunen fanns även i den tidigare sjukvårdslagen. Vid bedömningen av bosättningen skall man utgå från folkbokföringens bestämmelser om rätt kyrkobokföringsort. Om inte kyrkobokföringsorten och bosättningsorten överensstämmer skall bosättningsorten vara avgörande. Huvudprincipen inom folkbokföringen är att man skall vara kyrkobokförd där man regelbundet tillbringar sin dygnsvila. Intagning på sjukvårdsinrättning ändrar dock inte den intagnes kyrkobokföring. Kyrkobokföringen kan dock i vissa fall ändras , t. ex. om det kan antas att patienten vid en närståendes flyttning skulle ha följt denne om han kunnat utskrivas. Då följer patientens kyrkobokföring den närstående. Detta ändrar dock inte bosättningsbegreppet i hälso- och sjukvårdslagen. För den som är intagen för sjukhusvård är det den faktiska bosättningen för intagningen i den slutna vården som avgör vilket landsting som har vårdansvar. Förändring av bosättningsförhållanden som inträffar efter intagningen beaktas först sedan vården slutförts och patienten av den anledningen skrivits ut från vårdinrättningen. Förutom att detta är ett allvarligt intrång i personens frihet och integritet leder det också till orimligheter för landstingens del. En skaraborgare som av olika anledningar önskar bosätta sig i ett annat län, t. ex. därför att man önskar vara i närheten av barn, övriga anhöriga eller vänner, eller för att man på ålderdomen önskar återvända till gamla kära bygder, kan alltså inte göra detta om han eller hon blivit intagen för varaktig vård. Den som är intagen för sluten vård kan således inte överflytta vårdansvaret på ett annat landsting så länge han är intagen, även om han av något skäl blivit kyrkobokförd på annan ort. För att få vård inom annat landsting än där man anses bosatt krävs inom t. ex. långvården (regleras ej i det s. k. utomlänsavtalet) att huvudmännen kommer överens i frågan. Om personen ändå flyttar, får hemlandstinget betala vårddagskostnaderna, som för en sjukhemspatient uppgår till ca . De regler som således gäller för bosättningsbegreppet i hälso- och sjukvårdslagen leder i praktiken till en ny form av livegenskap och behöver ändras. Rättelse: S. 15, i hemställan Står: beslutar Rättat till: bemyndigar regeringen Mot bakgrund av vad sorn ovan anförts hemställer vi att hos regeringen begär en översyn av gällande regler för bosättning och vårdansvar inom långvården. () ()
mot · G702354 · 1984-01-11 00:00:00 — Motion 1983/84:354 Nationalsången som programavslutning i radio och TV och Television har ett stort ansvar i vårt samhälle. Det är inget tvivel om att hela vårt samhälle är utsatt för en våldsam påverkan av massmedia. Vad som är mest förvånande är att de som är ansvariga för programmen inte tycks ha någon som helst känsla för att stora befolkningsgrupper skadas eller förolämpas. En fråga jag som politiker fått är: Varför talar man så sällan om som vårt fosterland och varför spelar inte vi som många andra länder nationalsången som avslutning på dagens program? De enda gånger man får höra svenska nationalsången fria . . är vid sportevenemang, och det tackar vi för. Det är emellertid inte tillräckligt. Om vi finge höra nationalsången lite oftare skulle det skapa den känsla av fosterlandskärlek som så väl behövs men som vi har så litet av i dagens samhälle. Väl medveten om att och TV är ett bolag som man inte får lägga sig i skötseln av, anhåller jag vördsamt att uttalar sig för att och TV avslutar sina kvällsprogram med att i musik och sång framföra nationalsång. Mot bakgrund av det anförda hemställs att uttalar sig för att nationalsången bör avsluta kvällsprogrammet i och .
mot · G702355 · 1984-01-11 00:00:00 — m. fl. Regeringen har föregående år beslutat att utbildning skall anordnas för lärare i svenska och svenska som främmande språk i kombination med ett av ämnena engelska, franska, tyska och finska. Den ämnesteoretiska utbildningen skall då omfatta minst 100 poäng för svenska och svenska som främmande språk och minst 40 poäng för ett av ämnena engelska, franska, tyska och finska. Den praktisk-pedagogiska utbildningen skall vara 40 poäng lång. I normalfallet är ämneslärarlinjen på 160 poäng, varav 120 poäng ämnesteori, men i detta fall får den alltså omfatta 180 poäng, varav 140 poäng ämnesteori. Regeringen har vid annat tillfälle ändrat skolförordningen och då beslutat att det i gymnasieskolan skall finnas adjunktstjänster i bl. a. tre av ämnena engelska, franska, tyska, latin, finska, ryska, spanska, portugisiska, italienska, grekiska och kinesiska (16 kap. 1 §). Av universitets- och högskoleämbetets sektorsbroschyr Undervisningsyrken 1984/85 (s. 32) framgår att den som söker till ämneslärarlinjen i språkliga ämneskombinationer som engelska och franska eller engelska och tyska i enlighet med skolförordningens bestämmelser om treämneskombinationer får välja ett av språken finska, ryska, spanska, portugisiska, italienska och grekiska som tredje ämne i sin ämneslärarexamen. Det innebär att en lärarkandidat inom ämneslärarlinjens ämnesteoretiska tidsram om 120 poäng genomgår linjen med exempelvis engelska 60 poäng, franska 40 poäng och spanska 20 poäng. Ordinarie tjänst som adjunkt är avskaffad och därmed också den behörighetsprövning som följde med ordinarieskapet. Situationen blir i nyssnämnda fall i stället att t. ex. läraren med ämnena engelska, franska och spanska (vilka studerats motsvarande 60, 40 resp. 20 poäng) i kraft av sin examen på ämneslärarlinjen får en fast tjänst i det kommunala skolväsendet i form av ett tillsvidareförordnande. Ämneskunskaper motsvarande 20 poäng är självfallet inte tillräckliga för en lärare i språk på det gymnasiala stadiet. Minimikravet bör vara 40 poäng. I de speciella fall då finska, ryska, spanska, portugisiska, italienska, grekiska eller kinesiska utgör tredje ämne för en språklärare bör därför tidsramen för ämneslärarlinjen få vidgas till 180 poäng. På samma sätt som för ämnet svenska som främmande språk skulle en sådan vidgning vara aktuell endast för ett begränsat antal personer. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att ämneslärarlinjen bör omfatta 180 poäng i de speciella fall då finska, ryska, spanska, portugisiska, italienska, grekiska eller kinesiska utgör tredje ämnet på linjen. () ()
mot · G702358 · 1984-01-11 00:00:00 — m. fl. Riksdagsbeslutet om att järnvägen skall ligga utanför det s. k. riksnätet utgör ett allvarligt hot mot järnvägens framtid. En nedläggning av järnvägen , eller delar av sträckan, vore ett bakslag för alla strävanden som är inriktade på att stärka näringslivet och sysselsättningen i de inre delarna av . För att garantera att järnvägstrafiken på bandelen kan upprätthållas är det nödvändigt att järnvägen ingår i SJ:s s. k. riksnät. Beslutet som genomdrevs - av moderater, socialdemokrater och folkpartister - att hänföra järnvägen till de nedläggningshotade bandelarna var mycket olyckligt. Det har inneburit att SJ begränsat sina investeringar på de järnvägslinjer som är nedläggningshotade. De motorvagnar som SJ nu använder på sträckan är en glädjande förbättring av servicen. Lågprissatsningen samt införandet av länskort har varit positiva inslag för resandeutvecklingen. har det inneburit en 25-procentig resandeökning. En ytterligare utökning av järnvägstrafiken mellan och skulle möjliggöra pendelresor med tåg från till (gymnasieelever) och från till (industriarbetstider). Enligt beräkningar skulle antalet resande per dag kunna utökas med ca 100. Även inom och kommuner skulle en väsentlig ökning av persontrafiken kunna åstadkommas. En bättre anpassad tidtabell och en samordning med länstrafiken är åtgärder som SJ borde medverka till. Ur godstransportsynpunkt har järnvägslinjen till största delen ett regionalt intresse. Någon regelbunden genomgående trafik med godståg bedrivs ej. Länsstyrelserna i och län har till regeringen överlämnat förslag om att järnvägsansluta till banan . Detta kräver viss nybyggnation samt breddning av befintligt smalspår mellan och . Genom utbyggnaden kan upp till 10 000 vagnslaster tillföras Nässjö-Nybrobanan . Detta skulle vara ett värdefullt tillskott. Vid en nedläggning av persontrafiken på bansträckan försämras de ekonomiska förutsättningarna att bibehålla godstrafiken på banan. Detta med hänsyn till att de gemensamma kostnaderna då överförs helt på godstrafiken på berörd bansträcka. Det är också naturligt att man värderar de samhällsekonomiska vinsterna av de energi-, miljö- och trafiksäkerhetsmässiga fördelarna av att slå vakt om trafiken på järnvägslinjen . Det finns alltså en rad goda skäl för att förbättra förutsättningarna för såväl gods- som persontrafiken på nämnda Därför bör enligt vår mening bandelen hänföras till riksnätet på vilket trafiken skall bibehållas för framtiden. Med hänvisning till vad som anförts hemställs 1. att uttalar sig för att j ärnvägen Nässj ö-Nybro hänförs till SJ:s riksnät på vilket gods- och persontrafiken skall bibehållas, 2. att uttalar sig för att järnvägsansluta till banan . () ()
mot · G702359 · 1984-01-11 00:00:00 — Motion 1983/84:359 En bro över Vallsundet vid i Frågan om en bro över Vallsundet vid i har aktualiserats på skilda sätt. Detta broprojekt har av vägmyndigheterna bedömts medföra stora fördelar. Det skulle stärka investeringseffekterna av den byggda . Ett sekellångt transportproblem i skulle lösas. Samhällsutvecklingen skulle stimuleras på ömse sidor om och ge spridningseffekter även i kringliggande bygder. Rekreationsområdena väster om skulle bli lättare tillgängliga för befolkningen i . Befolkningen söder och väster om skulle få bättre kontakt med det primära centrumet och det interregionala kommunikationssystemet. skulle en bro öppna nya utvecklingsmöjligheter för tätortsutbyggnaden i kommun. Sysselsättningseffekterna kan bli av stor betydelse för den lokala arbetsmarknaden, i synnerhet som investeringsaktiviteten på byggnads- och anläggningssidan ser ut att bli mycket låg i . Nedgången i bostadsbyggandet är mycket markant och nybyggnadsaktiviteten mätt i antalet lägenheter relativt sett lägre än i något annat län i vårt land. De betydande kostnader som är förenade med upprätthållandet av färjtrafiken över Vallsundet innebär att en bro sannolikt skulle bli lönsam och så att säga skulle finansieras på marknadens villkor. Med nuvarande medelstilldelning finns inte utrymme för inom ramen för det ordinarie väganslaget i . Det är nämligen inte möjligt att tolerera att övriga väginvesteringar i detta vidsträckta län eftersätts i sådan omfattning att nu genomförs. Med tanke på broprojektets höga angelägenhetsgrad är det därför angeläget att finna andra vägar för en finansiering av broprojektet. En väg som borde kunna prövas är att söker en lämplig entreprenör eller konsortium av entreprenörer som är beredda att utföra broprojektet för att sedan under hyra ut bron till för den kostnad som färjtrafiken åsamkar . Efter en tioårsperiod med detta arrangemang skulle så förhandlingar kunna upptas med brointressenterna om ett övertagande från sida på villkor som då kan bli föremål för förhandling med utgångspunkt i anläggningskostnads- och arrendesumma och andra omständigheter som i sammanhanget bör beaktas. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att bemyndigar regeringen att uppdra åt att uppta förhandlingar med entreprenadföretag eller konsortium av entreprenadföretag som är villiga att bygga och under förslagsvis en tioårsperiod på arrendebasis ställa bron till förfogande i enlighet med vad i motionen anförts. . ÅSLING (c)
mot · G702361 · 1984-01-11 00:00:00 — m. fl. Bibehållande av Furuby plantskola Regeringen beslutade att Furuby skogsplantskola i skall läggas ned. Det är ett olyckligt beslut som måste omprövas. En nedläggning av Furuby plantskola medför på en försämring av de skogliga utvecklingsförutsättningarna. är ett av landets mera betydande län ur skogsproduktionssynpunkt. Länet har ca 690 000 ha skogsmark som ägs till av privata skogsägare. Fördelningen på skogen är gran och tall. är totalt sk lika med sk/hektar. Det är angeläget att även fortsättningsvis ge förutsättningar för en god skogsproduktion, inte minst med tanke på regionens betydelsefulla träarbetande industri. Förutsättningarna för plantodling vid Furuby är goda och i visst avseende unika i jämförelse med alla andra plantskolor. Furuby plantskola odlar barrotsplantor av hög kvalitet, anpassade till förhållandena på Sydsvenska höglandet. Plantorna är mycket efterfrågade, och enligt en samstämmig bedömning av skogsägare och skogsvårdare kommer efterfrågan att ytterligare öka. Ett genomförande av nedläggningsbeslutet av Furuby kommer att leda till brist på plantor. Bristen kan bli ännu påtagligare eftersom det visar sig att täckrotsplantan ännu inte kan ersätta barrotsplantan, som har en överlägsen överlevnadspotential. En situation med för liten tillgång på lämpliga plantor måste betraktas som allvarlig, särskilt med hänsyn till skogsbrukets samhällsbetydelse och den långsiktiga hantering som skogsproduktion är. Det av i beräknade behovet av 20 miljoner plantor måste tillgodoses. Det kan inte ske på annat sätt än genom odling vid Furuby, eftersom hela den beräknade produktionen från kan förväntas finna avsättning inom . Furuby plantskola är i gott skick. Dess personal - 20 fast anställa och ca 15 säsonganställda - är kunnig. En genomgång av förutsättningarna för plantodling vid Furuby visar inte på några eller ens tungt vägande skäl för en nedläggning av plantskolan. Det är tvärtom så att starka skäl talar för ett bibehållande och t. o. m. för en utökning av verksamheten: den goda plantkvaliteten, det stora behovet, den låga kapitalinsatsen, de ekonomiska förutsättningarna. Furuby plantskola har dessutom stor regional och arbetsmarknadspolitisk betydelse för östra delen av . Med hänvisning till vad sorn ovan anförts hemställs att hos regeringen begär att skogsplantskolan i bibehålls. () ()
mot · G702366 · 1984-01-11 00:00:00 — Lagstiftning om negativ föreningsrätt Inom tillämpas principen att vägra medlem utträde ur ett fackförbund så länge vederbörande är verksam inom förbundets rekryteringsområde. Uppenbarligen stöder man sig här på där det i kommentarerna till dessa heter: Fackföreningsrörelsens principiella inställning till utträdesrätt ur ett fackförbund är att sådan rätt saknas. Detta kan med fog tolkas så att den som en gång blivit medlem riskerar att därefter bli livegen inom sitt förbund. Hur det stadge vägen rent praktiskt kan gå till att stoppa en medlems utträdesansökan framgår av följande exempel. I ett aktuellt fall begärde tre kommunalarbetare att få utträda ur sitt fack. Enligt Kommunalarbetareförbundets stadgar kan förbundsstyrelsen bevilja utträde. Ett avslagsbeslut kan överklagas hos överstyrelsen, och nästa och sista instans är ett prövningsförfarande av skiljemän. Enligt fackets stadgar skall dessa vara fem till antalet, två utsedda av vardera parten varefter de sålunda valda tillsammans utser den femte. Kan man inte komma överens om den femte skall denne utses av LO! Det kan väl knappast kallas demokrati att en representant för LO, ett LO som uttalat att utträdesrätt saknas, skall vara den som i sista hand enväldigt beslutar i en skiljedom. Naturligt hade i så fall varit att den femte hade utsetts av tingsrätten. De tre ovan omtalade kommunalarbetama som nekades utträde gick direkt till tingsrätten med begäran att rätten skulle fastställa att de tre inte längre var medlemmar i . Såväl tingsrätten som en majoritet inom hovrätten ansåg det vara en stadgefråga och vägrade att ta upp målet. undanröjde emellertid domstolarnas beslut och återförvisade målet för behandling i tingsrätten. Den ganska självklara motiveringen var att stadgarnas bestämmelser om skiljemannaförfarandet ingav betänkligheter när det gällde enskilds rättssäkerhet. Självfallet är det ovärdigt en rättsstat att rättskränkande stadgar skall kunna hindra en fackföreningsmedlem från att kunna lämna sitt förbund. Det kan synas finnas en möjlighet för den enskilde att straffa sig ut genom att vägra att betala fackföreningsavgiften. Förutom att ett sådant förfarande är djupt genant för vederbörande fackförbund är det ingen säker utväg då det kan finnas avtal om att arbetsgivaren skall dra av avgiften på medlemmens lön. 1 1983/84. Då man från LO-sidan inte varit benägen att ändra sina stadgar i liberaliserande riktning förefaller enda möjligheten vara att lagstifta om negativ föreningsrätt, dvs. lagstadgad rätt för envar medlem att kunna lämna sin förening. Enligt min uppfattning bör hos regeringen begära förslag till en sådan lagstiftning. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär förslag till lagstiftning om negativ föreningsrätt.
mot · G702367 · 1984-01-11 00:00:00 — Motion 1983/84:367 Ändrad regler för statliga lån till egnahem Det föreligger en orättvisa mellan de småhus som har statlig belåning och de som inte har sådana lån. Räntekostnaderna för egnahemsägarna blir på detta sätt olika, ja, helt enkelt orättvisa. Detta medför ofta att den som överväger att köpa en äldre fastighet utan statliga lån i stället väljer att bygga nytt till betydligt högre kostnader. Den totala bostadskostnaden blir trots den högre anskaffningskostnaden lägre i nybyggnadsalternativet eftersom de statliga lån som då utgår har en kraftig räntesubvention. För /85 räknar bostadsministern att denna räntesubvention totalt kommer att kosta staten . För egnahemsbyggandet är summan 3,5 miljarder. Det är alltså betydande belopp som statskassan skjuter till för att göra kapitalkostnaderna för bostadsbyggandet rimliga. De statliga lånen med subventionerade räntor kommer de egnahemsägare till del som antingen bygger nytt eller gör en genomgripande reparation av sitt hus. Enligt min mening borde bestämmelserna ändras så att det bör vara möjligt även för den som köper ett äldre hus att erhålla statliga lån. Dessutom borde de krav som ställs på en ombyggnad ändras så att statliga lån även kunde ges till mindre genomgripande upprustning av egnahem. Som det nu är lockas man att göra betydligt större ingrepp i fastigheten än som egentligen var nödvändigt på grund av att kraven för att få statliga lån är sådana som de är. Som jag nämnde inledningsvis väljer många att över huvud taget inte befatta sig med ett äldre hus utan bygger nytt i stället. Vårt nuvarande system innebär alltså att man binder mer pengar i boendet än vad som egentligen varit nödvändigt. Jag anser att det är angeläget att finna ett system som skapar större rättvisa mellan dem som bygger nytt och dem som väljer att satsa på ett äldre hus och sedan förbättra det. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att regeringen lägger fram förslag om ändrade regler för statliga lån till egnahem i enlighet med de synpunkter som framförts i motionen.