mot · G7021169 · 1984-01-23 00:00:00 — Motion 1983/84:1169 Inriktningen av det svenska bistånds- och utvecklingsarbetet har världsekonomierna hamnat i en långvarig kris. Det snabbt stigande energipriset skapade förändrade förutsättningar såväl i industriledet som i samhällena i stort. Betalningssvårigheter och minskad lönsamhet medförde drastiska neddragningar av import och tillverkning. har industriländerna lagt ned industrier, och investeringar ligger långt under tidigare perioder. Marknadens villkor har gällt speciellt i konservativt styrda stater, men också länder som försökt en annan linje har för liten ekonomi för att själva föra en annan politik. I försöker vi sedan den socialdemokratiska regeringens tillträde såväl att stimulera ekonomin som att spara oss ur krisen. Oundvikligen hamnar vi också i den situationen att vi måste dra ned på den offentliga verksamheten. Även de områden i industrin där samhället är engagerat kräver nedläggningar, indragningar och smärtsamma förändringar. är tredje världens ekonomier än djupare indragna i krisens gastkramningar. Detta ter sig än allvarligare mot bakgrunden av den enorma nöd som råder i de flesta av tredje världens länder. De förhoppningar man på sina håll hyste att skapa bättre betingelser är ofta helt grusade. Utvecklingsoch investeringsprojekt är, oavsett vem som finansierat dem, reducerade eller helt avvecklade. Världsekonomierna kännetecknas alltmer av begränsningar i de internationella kontakterna, och skyddsmurar eller importkvoter för oss snabbt tillbaka till en protektionistisk situation. Många länder har inte något eget val därvid, medan länder man borde fordra mera av vidtar beslut för att försvåra handeln. Om vi lyckas att föra ut ur krisen genom att få i gång hjulen igen och få ned arbetslösheten och inflationen, blir detta ett exempel för andra stater. Men vi måste då också medverka till att hjälpa utvecklingsländerna mera målinriktat. Om vi dessutom får en möjlighet att dra ned försvarskostnaden och vapentillverkningen, kan också dessa resurser överföras till civila utvecklingsprojekt. Den del av vår nuvarande utbildning och tillverkning som blir överflödig för våra behov, borde då användas i utbildning och tillverkning för biståndsprojekt. Exempelvis skulle frigjord utbildningskapacitet för ekonomer, läkare, lärare, förvaltningspersonal etc. kunna användas för gäststuderande från tredje världen. Existerande överkapacitet inom tillverkningsindustrin borde på liknande sätt tas i anspråk för att producera maskiner och byggnader, som kunde bli tillverkningsindustrier i utvecklingsländerna. Det måste på detta sätt vara möjligt att tillgodose det stora behovet av kunskap och tillverkningskapacitet i tredje världen i stället för att skrota utbildnings- och tillverkningsresurserna därför att de inte behövs för våra egna behov. Vi bör i vårt biståndsprogram i större utsträckning genomföra sådana utbildningsprogram i att de gästande efter utbildningen skall kunna delta i sitt lands utveckling. Detsamma gäller industri- och maskininvesteringar som kunde produceras i för att därefter levereras till mottagarländer för tillverkning av produkter. Vid tjänsteexport såväl från offentlig som från privat sektor bör biståndsarbetare i utvecklingsländernas tjänst utgöra ett större inslag. Vi måste således upprätta program så att utvecklingsländernas ungdomar kan få utbildning i . Den överkapacitet vi får borde utnyttjas för tillverkning av tillverkningsmaskiner och utrustning för produktion i de länder som inte har någon eller en dåligt utbyggd tillverkningssektor. Tjänsteexporten borde bli mera uppmärksammad i vårt biståndsarbete. Det här kan med fog sägas bli bundet bistånd, men eftersom vi har överkapacitet på flera områden och då utvecklingsländerna har så stora behov, måste det vara viktigt med såväl planering av vår ekonomi som hänsyn till det land vi riktar vårt samarbete till. Det måste anses som ett hån att här hemma låta kunskap och teknik raseras medan flera folk i världen saknar det mest elementära för livsuppehället. När vi skall utveckla vårt bistånd i den riktningen är det angeläget att det sker med tillgång till nya resurser. Det torde vara svårt att från nu utgående bistånd överföra dessa medel. De enskilda projekt som därvid utvecklas borde också vara möjliga att genomföra på kommersiell basis. kunde således mera resurser lösgöras för att öka bistånds- och utvecklingsinsatserna. Vi vill sammanfatta motionens syfte enligt följande: Att mera målinriktat i sitt biståndsarbete utnyttjar överkapacitet inom industri och utbildningsväsende. Att vi i skall bygga maskiner och utrustning för utbyggnad av tillverkningsindustrier i tredje världen. Att vi i större utsträckning bör använda tjänsteexport för utbildnings- och investeringsprojekt i biståndsarbetet. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om inriktningen av det svenska bistånds- och utvecklingsarbetet. () ()