mot · G8021460 · 1984-01-01 00:00:00 — m. fl. Viss ändring i förtroendemannalagen Förutsättningarna för fackligt arbete och facklig verksamhet är av grundläggande betydelse för fackföreningsrörelsen. Alltsedan fackföreningsrörelsens födelse har förutsättningarna för facklig verksamhet tilldragit sig avsevärt intresse. Genom kollektivavtalsuppgörelser och lagstiftning har förutsättningarna för facklig verksamhet efter hand erkänts och förbättrats. och 1970-talets början blev det allt vanligare att kollektivavtal slöts, som medgav att t. ex. klubbordföranden erhöll betald ledighet för att utföra vissa av sina åligganden. Det fackliga arbetets värde sköts härigenom i förgrunden. Det var en utveckling som framför allt kom de anställda på större arbetsställen till godo. För de anställda på mindre arbetsställen var utvecklingen trögare. kunde helt enkelt skönjas en utveckling som medförde betydande skillnader för större och mindre arbetsställen i förutsättningarna för det fackliga arbetet. Lagen 1974 om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen m. m. tillkom som ett uttryck för att det var och är ett viktigt samhällsintresse att säkerställa fackliga företrädares möjligheter att fullgöra de olika arbetsuppgifter som läggs på dem. En lagfäst grund för det fackliga arbetet skapades vid sidan om föreningsrättsskyddet för den fackliga verksamheten. konstaterade emellertid departementschefen efter erinringar från främst LO att begränsningen av förtroendemannalagen till fackliga företrädare, som är anställda hos den enskilde arbetsgivaren, utgjorde ett problem. Vid tiden för propositionens behandling i skulle dock ytterligare uppgifter läggas på facket. Utredningen som föregått propositionen hade inte heller behandlat det av LO påpekade problemet. Mot den bakgrunden fanns inte utrymme att i avvaktan på en kompletterande utredning skjuta upp riksdagsbeslutet. Det väsentliga är emellertid att redan när nu gällande förtroendemannalag antogs av förutsattes en utveckling av nu gällande förtroendemannalag. Och de fackliga organisationernas förutsättningar att tillvarata medlemmarnas intressen borde i varje fall inte vara beroende av arbetsställets storlek. I proposition 1974:88, s. 150, yttrar departementschefen bl. Inte heller de nu berörda företrädarna bör enligt min mening få hindras i sitt arbete på arbetsplatserna. De bör t. ex. kunna få tillträde till arbetsplatser där de har medlemmar. Det arbete, som de där utför, skulle kunna 1 1984/85. finansieras genom avgifter, som tas ut av samtliga berörda arbetsgivare inom den lokala organisationens verksamhetsområde. LO:s påpekande har sedan förtroendemannalagens tillkomst bekräftats ute i den fackliga vardagen. Den ursprungliga tanken att skapa likvärdiga förutsättningar för fackligt arbete vid olika arbetsställen oberoende av storlek, om vissa grundläggande villkor är uppfyllda, har inte kunnat förverkligas. Utvecklingen har visat att den delat upp arbetsmarknaden i det här hänseendet. 1 praktiken har det inte varit möjligt för medlemmar att från sin organisation oavsett arbetsställets storlek erhålla likvärdig bevakning av sina fackliga intressen. Innebörden därav är att medlemmar på arbetsställen med få anställda får en avsevärt sämre bevakning av sina fackliga intressen än medlemmar på större arbetsställen. En starkt bidragande orsak till detta förhållande är förtroendemannalagens nuvarande utformning. I och för sig är den uppkomna situationen inte överraskande om man betänker de praktiska förutsättningarna. På ett större arbetsställe, t. ex. en verkstadsindustri, finns en väl fungerande verkstadsklubb. De fackliga arbetsuppgifterna kan fördelas på många händer. Var och en kan i första hand koncentrera sig på sitt ansvarsområde och fördjupa sig i detta särskilda problem. Härigenom uppnås till en början att fackliga företrädare på sina resp. avsnitt efter hand erhåller förhållandevis breda och djupa kunskaper inom sitt område, som samtliga medlemmar på det arbetsstället kan dra fördel av. Genom fördelningen av arbetsuppgifterna på flera personer uppnås också stabilitet och kontinuitet i det fackliga arbetet. Om någon flyttar, insjuknar, hastigt avlider osv. och därför lämnar sitt fackliga uppdrag innebär det säkerligen ett avbräck. Trots allt kan dock större delen av det fackliga arbetet fortsätta som tidigare med samma breda omfång och höga kvalitet. På ett litet arbetsställe däremot med få medlemmar anställda är förhållandena helt annorlunda. Redan arbetsställets litenhet skapar praktiska svårigheter. Produktionens behöriga gång är på ett helt annat sätt beroende av samtliga anställdas närvaro. Produktionsbortfallet vid uppehåll för fackligt arbete blir procentuellt sett högre. Ett inte tillräckligt uppmärksammat problem är även risken för störningar av relationerna mellan ägare och facklig företrädare, om ägaren, som är brukligt på de mindre företagen, själv deltar i den dagliga produktionen. Det föreligger risk för förväxling av resp. parters/personers roller, en förväxlingsrisk som varken gagnar det fackliga arbetet eller produktionen. Mot en väl fungerande verkstadsklubbs arbetsvillkor står förutsättningarna för fackligt arbete på ett litet arbetsställe även på annat sätt i skarp kontrast. Kanske finns en facklig kontaktman utsedd på arbetsstället. På alltför många arbetsställen av den här sorten saknas dess värre över huvud taget facklig representation. På vissa mindre arbetsställen kan en mindre facklig klubb vara inrättad. har den fackliga kontaktmannen och den mindre klubben att möta fackliga frågor av i stort sett samma spännvidd som på de större arbetsställena. Det ligger i sakens natur att kontaktmannen eller klubben inte över hela linjen kan erbjuda samma kunnande, erfarenhet och kvalitet på sina tjänster som de större arbetsställena erbjuder. Till det är frågorna alltför skiftande och mångfacetterade. En bidragande orsak är dessutom att kontaktmannen eller företrädaren från den lilla klubben erfarenhetsmässigt har sämre utbildning i fackligt hänseende liksom mindre erfarenhet. Omsättningen av personer med fackliga uppdrag accentuerar svårigheterna. Enligt till finns det lågt räknat enbart inom LO ca 50 000 kontaktmannaombud . Behovet beräknas vid en försiktig uppskattning enbart inom LO till minst 100 000 kontaktmannaombud. Det statistiska underlaget är inte tillförlitligt, och tidigare beräkningar ligger högre. av de fackliga förtroendemännen förnyas . Det finns inte någon anledning att tro att omsättningen är lägre bland kontaktmannaombuden. En hög omsättning av kontaktmannaombud befrämjar inte stabilitet och kontinuitet i det fackliga arbetet på mindre arbetsställen och påverkar därmed i negativ riktning kvaliteten på tillvaratagandet av medlemsintressena. Motionens komprimerade beskrivning av förhållandena på arbetsmarknaden visar att behovet av förbättrad och effektivare facklig bevakning på små arbetsställen är mycket angeläget, om förtroendemannalagens bakomliggande grundtanke att skapa likvärdiga förutsättningar för det fackliga arbetet skall kunna förverkligas. är också genom nya arbetsrättskommittén (Ds A 1977:4) den fråga utredd som efterlystes vid lagstiftni ngstillfället . har en sådan utveckling, som efterlyses i denna motion, ägt rum för en avgränsad del av arbetsmarknadsfrågorna, nämligen arbetsmiljön. bedrivs verksamhet med regionala skyddsombud, som finansieras genom anslag med belopp i storleksordningen 42 milj. kr. för innevarande budgetår. De har även tillträdesrätt till arbetsställen som skall besökas. Nya arbetsrättskommitténs förslag om regionala förtroendemän och tillträdesrätt för icke anställda fackliga företrädare till arbetsställen, där de själva inte är anställda, bör således genomföras. Genomförandet bör ske i etapper såvitt avser finansieringen, medan knappast något hinder möter mot att genomföra en ovillkorlig tillträdesrätt. En lämplig nivå vid starten för införande av en permanent finansieringsmodell eller budgetanslag för s. k. regionala förtroendemän eller hjälp med facklig bevakning på annat sätt på de små arbetsställena i enlighet med nya arbetsrättskommitténs förslag är 50 milj. kr. Om permanent finansiering väljs bör denna ske genom att arbetsgivaravgiften höjs med . Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos regeringen anhåller om förslag till ändring av 1 * 1984/85. förtroendemannalagen med en innebörd som angivits i motionen. den 23 januari 198S () () ()