mot · G7021079 · 1984-01-20 00:00:00 — m. fl. Mindre och medelstora företag Mycket litet sägs om mindre och medelstora företag i industridepartementets bilaga till budgetpropositionen 1984.1 stället hänvisar man till kommande propositioner . återkommer därför med ytterligare förslag och synpunkter i anslutning till dessa propositioner. De mindre och medelstora företagen är nödvändiga inslag i en liberal ekonomi. Många självständiga företag, med olika ägandeformer och stor geografisk spridning ökar konsumenternas möjlighet att genom sitt köpval avgöra vilka varor som skall produceras. Att ta vara på utvecklingskraften i de mindre företagen och stimulera påhittighet och nyföretagande är dessutom det effektivaste sättet både att minska arbetslösheten och bedriva en verkningsfull regionalpolitik. Antalet företag med färre än 200 anställda är ca 200000, vartill kommer drygt 50000 enmansföretag. Tillsammans svarar de för ungefär hälften av sysselsättningen i det svenska näringslivet. De icke-socialistiska regeringarna vidtog en rad åtgärder för att stärka de mindre och medelstora företagen: Borttagande av den allmänna arbetsgivaravgiften, ändringar i företagsbeskattningen och arbetet inom delegationen för företagens uppgiftslämnande har haft stor betydelse, likaså de ökade resurserna till exportstöd samt forskning och utveckling. De regionala utvecklingsfonderna har skapats liksom nya regionala investmentbolag samt en försöksverksamhet med regionala s. k. handelshus. På skatteområdet har den faktiska sambeskattningen för egenföretagare tagits bort, förmögenhetsbeskattningen på småföretag sänkts och skattereglerna för fåmansbolag har justerats. Ett särskilt uppfinnarkontor som förbättrar skatteförhållandena har införts och det särskilda forsknings- och utvecklingsavdraget har bättre anpassats till förhållanden i mindre företag. beslutades om lindring i dubbelbeskattningen genom att avdrag medges av utdelat belopp för icke börsnoterade rörelsedrivande företag. Därmed försvinner det hinder för utdelning som tidigare funnits, vilket i sin tur ökar möjligheterna att skaffa externt riskkapital. Bildandet av s. k. Tillväxtinvest stimuleras. Den socialdemokratiska regeringen har emellertid snabbt lyckats bryta denna utveckling och i stället vidtagit ett antal åtgärder som verkar i motsatt riktning och försvårar och försämrar småföretagarnas situation. Den allt överskuggande negativa åtgärden är naturligtvis de kollektiva löntagarfonderna. infördes dessa i trots ett massivt motstånd från hela näringslivet, och kanske i särskilt hög grad de mindre företagen, och en överväldigande majoritet av svenska folket. Vi har upprepade gånger från sida framfört vårt bestämda avståndstagande från de kollektiva löntagarfonderna och också förbundit oss att, när majoritetssituationen i så medger, avskaffa dem. Vissa ytterligare åtgärder av starkt negativt slag för de mindre företagen förtjänas att nämnas. Den socialdemokratiska regeringen har i två etapper kraftigt höjt förmögenhetsskatten. Först genomdrevs en höjning i samtliga förmögenhetsintervall fr. o. m. . Sedan genomdrevs ytterligare en höjning och en sänkning av det lägsta förmögenhetsbelopp på vilket skatt uttas. Den senare förändringen har i praktiken retroaktiv verkan och får i många fall rent konfiskatoriska effekter. Den har sagts vara tillfällig och således enbart gälla , men detta återstår att se. I vår skattepolitiska motion (1983/84:1501) yrkar vi på upphävande av denna skattehöjning. Verkningarna av förmögenhetsskattens höjning uppträder med särskild tydlighet för de mindre företagarna. Det uttag från företaget som blir nödvändigt för att kunna betala de ökade skattebeloppen kan bli både fyra och fem gånger så stora som själva skattebeloppet, på grund av att skatten skall betalas med redan beskattade medel. har konsekvent avvisat dylika skattehöjningsförslag just på grund av deras negativa effekter för de mindre företagen. Ett stort antal skattehöjningar, nya skatter och andra försämringar har vidare införts som minskar sparandet i aktier och därmed företagens försörjning med riskvilligt kapital. avvisar alla sådana propåer, men majoritet har beslutat genomföra dem. De negativa effekterna för näringslivet i allmänhet och särskilt de mindre och medelstora företagen, som ofta inte har samma självfinansierings- och lånemöjligheter, kommer att visa sig framöver. För dem som startar och driver ett litet företag blir dess problem och möjligheter en del av dem själva. Företagets och företagarens öden vävs samman och de är ofta helt beroende av varandra. Naturligtvis finns det problem förknippade med att en verksamhet blir så beroende av en familjs eller en enskild människas idéer och engagemang. Men de stora värden som ligger i att människor satsar sitt kunnande, sin förmåga och sin ekonomi i ett eget företag överskuggar helt dessa problem. Mot den bakgrunden borde företagarens situation bli föremål för samma omsorg och intresse som vi visar företaget. Även om småföretagarna inte utgör någon enhetlig grupp - t. ex. utbildning och bakgrund varierar naturligtvis starkt så är deras arbetssituation i dag generellt mycket krävande. Det räcker inte längre att vara en kunnig hantverkare eller skicklig säljare. Man måste också klara allt krångligare administrativa uppgifter, kontakterna med olika myndigheter är krävande och tar , liksom förhandlingar med fackföreningsrepresentanter. Småföretagaren tvingas också ofta att fatta viktiga beslut utan den möjlighet till samråd och diskussion som man har i större företag. Den småföretagsutbildning som kombinerar teori och praktik och bl. a. finns vid och i är synnerligen värdefull och bör ges utökade möjligheter. För de flesta yrkesgrupper finns en grundläggande trygghetsförsäkring. Det saknas emellertid för många småföretagare vilket upplevs som negativt. Även om intresset för våra mindre företag har ökat så brister det fortfarande i kunskap om, och förståelse för, småföretagandets villkor. Enligt uppfattning måste såväl politiker och myndigheter som arbetsmarknadens organisationer och massmedia bättre ta till vara och stimulera människors vilja att starta och utveckla ett eget företag. Det får inte anses fult eller omoraliskt att lyckas. Kredit-, skatte- och kapitalmarknadspolitik En av de viktigaste åtgärderna som kan stimulera de mindre företagen och underlätta för dem att expandera och öka produktion och sysselsättning är enligt mångas åsikt ett slopande av förmögenhetsbeskattningen på det i företagen arbetande kapitalet. har tidigare framfört ett sådant krav, och vi upprepar det . Det i företagen arbetande kapitalet är inte en förmögenhetstillgång som kan konsumeras eller på annat sätt förbrukas. Det består av byggnader, maskiner och inventarier, varor i lager och liknande tillgångar. Det finns ingen möjlighet att frånskilja en del av detta kapital för att kunna betala den skatt som utgår, speciellt inte efter de senaste höjningarna. Det sannolika resultatet blir i stället att småföretagaren kan tvingas avyttra företaget till en större koncern. anser att en sådan utveckling skulle vara mycket olycklig. Vi har i vår partimotion om en liberal näringspolitik (motion 1983/84: 908) föreslagit en successiv avveckling av dubbelbeskattningen av företagens vinster. Att på det sättet successivt slopa bolagsskatten skulle naturligtvis få stora positiva effekter även för de mindre och medelstora företagen. Inte minst skulle det innebära minskad inlåsning av vinst- och investeringsmedel i de företag som gjort historiskt goda vinster. Det betyder att en större mängd investeringsprojekt skulle prövas på kreditmarknaden, vilket är till fördel för de mindre företagen och för de nystartade företagen, som ofta saknar egna finansieringsmöjligheter. Företagens försörjning med riskvilligt kapital kommer att hämmas av de nya skatter socialdemokraterna infört på sparande i aktier. anser därför att dessa skatter måste avskaffas. Vi har i vår motion om jämställdheten mellan kvinnor och män (motion 1983/84:1101) föreslagit att återstående moment av sambeskattningen inom inkomst- och förmögenhetsbeskattningen skall avskaffas. Detta skulle få gynnsamma effekter för egna företagare, familjeföretag m. fl. För att främja nyföretagandet och även underlätta för de existerande mindre och medelstora företagen är det väsentligt att de regleringar som styr kredit- och kapitalmarknaderna mildras och i vissa fall avskaffas. En förutsättning för att detta skall kunna ske är att statens budgetunderskott minskar, dvs. att statens dominans på lånemarknaden upphör. Ett exempel på vad som bör kunna ske är att medge större frihet för bankerna i fråga om t. ex. räntesättning och amorteringstider. Det finns en omfattande lagstiftning som kringgärdar företagandet. Det bör därför finnas möjlighet att minska kraven på personlig borgen från företagsägare och anhöriga. En väsentlig förutsättning för att företagen skall vilja utnyttja lånemöjligheter på kreditmarknaden är att lönsamheten i planerade investeringsprojekt är god. Lönsamheten t. ex. i form av avkastningen på totalt kapital eller eget kapital har under en följd av år varit mycket låg. I samband med den internationella konjunkturuppgången har lönsamheten ökat i genomsnitt, men detta gäller i första hand de större företagen. En mycket stor andel av de sysselsatta arbetar fortfarande i företag med mycket låg eller negativ avkastning. Grunden för framtida expansion ligger i en bestående lönsamhetsökning. En skälig avkastning som medger viss självfinansiering av investeringar måste framgent accepteras. De egna företagarna har f. n. begränsade möjligheter att använda de medel som avsatts i investeringsreserver, vilka motsvarar de större företagens möjligheter att avsätta medel i investeringsfonder. Detta upplevs som omotiverat, speciellt i ett läge när alla ekonomiska bedömare är ense om behovet av ökade investeringar. Det kan finnas skäl att se över detta regelsystem. Ett problem som blivit starkt framträdande - och för många helt katastrofalt - är de förluster de mindre företagen gjort på tagna utlandslån i samband med de senaste årens devalveringar av den svenska valutan. har i vissa fall givit dispens för förtida återbetalning av lån men där sätter i princip valutaregleringen upp hinder. En mer livaktig terminsmarknad skulle vara behövligt. Den pågående översynen av valutalagstiftningen bör lägga förslag om vissa liberaliseringar. Vi har i en separat motion om fondbörsen aktualiserat behovet av en översyn av regelsystem, så att börsen kan fungera som avsett. Det särskilda forsknings- och utvecklingsavdraget har av socialdemokraterna föreslagits slopas. Vi anser att FoU-avdraget måste vara kvar som ett komplement till det forskningsstöd som kanaliseras via olika offentliga organ. När det gäller samhällets stöd till mindre och medelstora företag spelar de regionala utvecklingsfonderna en viktig roll. Fondema skall arbeta dels med kreditgivning, dels med service både till existerande mindre företag och till nyetableringar. Enligt uppfattning bör utvecklingsfondernas kreditverksamhet vara ett komplement till bankernas och huvudsakligen användas där formella säkerheter inte räcker till för bankkredit. Vi har i vår motion om en liberal näringspolitik (1983/84:908) föreslagit att utredningsförslaget om slopande av det formella säkerhetskravet genomförs . Det är viktigt att serviceverksamheten inriktas mot de små företagen och att stor vikt läggs vid att främja nyföretagande. Fondema har också en väsentlig uppgift som kontaktförmedlare mellan mindre företag och olika myndigheter. Också när det gäller serviceverksamheten bör utvecklingsfonderna sträva efter samarbete t. ex. med företagens egna organisationer, inte minst för att undvika dubbelarbete. Med anledning av att avtalen mellan utvecklingsfondernas huvudmän löper ut har industriministern aviserat ett förslag rörande utvecklingsfondernas framtida organisation. Vi avvaktar därför med eventuella ändringsförslag när det gäller utvecklingsfondernas verksamhet, dock med ett undantag. Den stora betydelse som de serviceinriktade företagen numera har för vårt näringsliv samt dessa företags likartade behov av fondernas serviceverksamhet och kreditgivning jämfört med tillverkningsföretagen motiverar att fondernas målgrupp successivt byggs ut. Också för att undvika en snedvridning av konkurrensen och av rättviseskäl bör alla mindre företag få möjlighet att utnyttja utvecklingsfondernas verksamhet. Myndigheters och förvaltningars omfattande egenproduktion av varor och tjänster bör begränsas. Inom områden där det finns en fungerande konkurrens skulle effektivitet och service påverkas positivt om privata företag anlitades i större utsträckning än . Det gäller t. ex. transporter, renhållning, byggnation och underhåll av fastigheter samt restaurangverksamhet. Men också när det gäller mer traditionella samhällsuppgifter som vård och utbildning borde privata initiativ tas till vara mer än vad som sker. Ett större inslag av privata företag, som alltid har eller riskerar att få konkurrens, skulle också här kunna innebära förbättrad service, mångfald och kostnadssänkning. Det är viktigt att all offentlig upphandling sker på affärsmässiga grunder och att man har tillgång till kalkylsystem som möjliggör rättvisa jämförelser mellan egenregi och entreprenad. Bestämmelserna för mervärdeskatten, som i vissa fall ger konkurrensnackdelar för de privata företagen, bör ses över. Trots att ett omfattande antibyråkratiarbete skett , inte minst folkpartiregeringens 172 åtgärder för att minska krångel och onödig byråkrati, finns åtskilligt kvar att göra. Särskilt angeläget är det att bearbeta de många regler och bestämmelser som påverkar företagens arbete och är speciellt kännbara för småföretagen. Arbetet i delegationen för företagens uppgiftslämnande (DEFU) ledde både till en rensning av gamla uppgiftskrav och till att det inte kom nya blanketter som var onödiga eller onödigt krångliga. 1982 beslöt om en förordning som ålägger myndigheterna att samråda med företrädare för uppgiftslämnarna innan de beslutar om en ny blankett eller förändrar en gammal. Erfarenheterna från DEFU visar att man, utan att skapa någon ny byråkrati för att bekämpa byråkratin, genom tidsbegränsade punktinsatser kan nå resultat. Vi föreslår därför korta och målinriktade kampanjer med översyn av bestämmelser som skapar irritation och besvär i företagen och medför kostnader. Arbetet bör ske i nära samarbete med företrädare för företagen. För att bättre kunna anpassa lagar och bestämmelser till mindre och medelstora företag krävs en särskild bolagsform. Fri etableringsrätt är en nödvändig förutsättning för marknadsekonomin. Mycket starka skäl måste därför finnas för att acceptera olika former av tillståndstvång i näringslivet. Etableringskontroll skall enligt vår uppfattning endast användas om den erfordras av hänsyn till risker för liv, hälsa och säkerhet. De många förslag om ingrepp i näringsfriheten som kommit från bl. a. fackföreningshåll och utredningar måste bestämt avvisas. Konsumentens intresse av en fri etableringsrätt och effektiv konkurrens måste beaktas. Nödvändiga åtgärder, mot t. ex. ekonomisk brottslighet, måste sättas in mot dem som missbrukar näringsfriheten i stället för generella regleringar av hela branscher. En utökad kontroll medför dessutom byråkrati och kostnader. I så stor utsträckning som möjligt bör personer med olika former av arbetshandikapp beredas sysselsättning på den reguljära arbetsmarknaden. Såväl den offentliga sektorn som det enskilda näringslivet måste aktivt medverka till att så kan ske. I mindre företag finns ofta bra möjligheter att anpassa arbetet till människors olika förutsättningar. Det lönebidrag som samhället ger för anställning av partiellt arbetsföra måste dock täcka företagets merkostnader fullt ut. Den automatiska nedtrappning av bidraget som sker är inte realistisk. I stället bör ersättningen omprövas med jämna mellanrum i varje enskilt fall. Den helt skyddade verksamhet som sker i Samhällsföretagsgruppen är av stort värde för att ge personer med handikapp ett meningsfullt arbete och träning för den öppna arbetsmarknaden. Målsättningen, att verksamheten skall bedrivas efter affärsmässiga principer, kan av naturliga skäl vara svår att uppnå. För att undvika en snedvriden konkurrens gentemot andra företag är det därför nödvändigt med nära samarbete med det enskilda näringslivet och dess organisationer såväl regionalt som lokalt. Servicesektorn och handeln har inte uppmärksammats i den näringspolitiska debatten i samma omfattning som den tillverkande industrin. Dessa sektorers effektivitet och kompetens har emellertid en stor och växande betydelse såväl för den varuproducerande industrins utveckling som för konsumentens omvårdnad och trivsel. För en fortsatt positiv utveckling av service- och tjänsteproduktionen krävs bl. a. att den offentliga sektorns omfattande egenregiverksamhet begränsas och i större utsträckning än nu tvingas konkurrera med privata företag, att den offentliga upphandlingen sker på affärsmässiga villkor och att möjligheten till export främjas. avvisar ytterligare regleringar inom handeln i form av etableringskontroll och begränsning av öppethållandet. Den pågående koncentrationen inom dagligvaruhandeln, som domineras av några få företagskedjor, måste uppmärksammas ur konkurrenssynpunkt. Prisregleringar och långvariga prisstopp får negativa effekter för konsumenten och måste undvikas. Underleverantörerna utgör en mycket viktig del i vårt näringsliv. Deras speciella problem och möjligheter måste uppmärksammas mer i den näringspolitiska debatten. Kraven på specialisering för att nå effektivitet kommer lätt i konflikt med önskemålet att inte bli för beroende av någon eller några kunder. Också de icke tillverkande underleverantörerna, t. ex. byggmaterialhandeln, är väsentliga för produktionen. Ett speciellt problem som måste uppmärksammas är underleverantörernas utsatta ställning vid konkurser. export svarar för av hela vår produktion av varor och tjänster. För vår industri är det absolut nödvändigt att kunna sälja utomlands. Att bevara och utveckla frihandeln måste vara en av hörnstenarna i vår näringspolitik. Ett viktigt led i industripolitiken är exportfrämjande insatser. Av betydelse är inte minst de växande marknaderna som utgör. Framför allt i mindre och medelstora företag finns ytterligare varor och tjänster som väl lämpar sig för export men som på grund av dessa företags speciella svårigheter inte når en större marknad. De statliga medel som satsas för att stimulera export måste anpassas till mindre företag. Det gäller t. ex. bestämmelserna för exportkreditstöd, utbildningsåtgärder och hjälp med montrar på mässor och utställningar. Ett eget aktivt engagemang i företaget är en förutsättning för en lyckad exportsatsning. Näringslivets egna organisationer bör i större utsträckning än nu användas för information och samarbete. Det är ett grundläggande liberalt krav att människor skall kunna påverka sitt arbetes inriktning, uppläggning och resultat. Detta inflytande bör utövas på den arbetsplats och i det företag där den anställde arbetar. Genom ökat inflytande och ansvar kan de anställdas idéer och arbetsvilja bättre tas till vara. I småföretagen som har korta beslutsvägar och produktion som är lätt att överblicka, fungerar företagsdemokratin ofta utan särskilda former. Där kan en ytterligare reglerad organisation av medbestämmandet bli ett hinder i verksamheten. En del av våra arbetsrättsliga lagar är dessutom dåligt anpassad till småföretagen. Man har där varken tid eller råd att avdela särskild personal för att sätta sig in i det alltmer omfattande regelsystemet. Detta kan bl. a. leda till skadeståndskrav, ofta för även obetydliga formella fel. De arbetsrättsliga lagarna bör fortlöpande ses över varvid hänsyn måste tas till de mindre företagen. Skadeståndsreglerna måste ändras så att skadestånden bättre svarar mot de fel som begåtts. De olika ledighetslagarna är var för sig lätta att motivera. Sammantagna kan de dock leda till problem, framför allt för små företag. Genom samordning och prioritering bör de negativa effekterna kunna begränsas. Enligt uppfattning bör t. ex. föräldraledighet, i synnerhet för pappor, stimuleras medan bl. a. ledighet för studier utan samband med tjänsten måste kunna anpassas till arbetssituationen i företaget. En intressant debattskrift har publicerats (m. fl., Det osynliga kontraktet, 1983) om arbetslivsfrågor i vid mening. innehåller skriften tankar om en ny företagsform kallad arbetslag. Detta skulle i beskattnings- och andra hänseenden vara mer gynnsamt behandlat än övriga företagsformer och framför allt syssla med småskalig lokal produktion. Som exempel nämns servicejobb som barntillsyn, äldrevård, skötsel av kommunala anläggningar på entreprenad, t. ex. idrottsplatser. En stor fördel är t. ex. att sådana arbetslag kan fungera som inkörsport för ungdomar på arbetsmarknaden. Turistnäringen har stora möjligheter att utvecklas i vårt land. turistråd räknar med att turismen skapade 20 000 nya jobb mellan 1978 och 1983 och omsättningen ökade . Trots detta är charterturismen i fortfarande mycket dåligt utvecklad och här finns alltså stort utrymme för nya idéer. Turismen kan bidra till att främja företagandet. Det finns möjligheter att genom turismen få effekter på andra områden. Hela utbudet av tjänster ger impulser i näraliggande sektorer. Det gäller t. ex. byggindustrin (byggande av hotell och stugbyar), transportsektorn (efterfrågan på transportmedel), utbildningskonsulter (t. ex. skid- eller flygskola) eller annan service (banktjänster och butiker). Turismen gynnar i hög grad etablerandet av mindre företag. För en småföretagarvänlig politik är turismen något väsentligt. Småskaligheten inom denna näring skall tas till vara. Turistnäringen rymmer många små och medelstora företag. Det är transportföretag såsom bussar, taxi, sightseeingbåtar och småfärjor, affärer och kiosker, tillverkare av souvenirer, matställen och pensionat. Exemplen kan göras många. Gemensamt för dem är att de ofta är baserade på en mindre krets personer, kanske bara en familj. a. genom en ökad flexibilitet inom gymnasieskolans yrkesutbildningar bör samarbetet skolanäringsliv kunna förbättras. Möjligheten såväl till traditionell lärlingsutbildning som till s. k. inbyggd utbildning måste utökas. Den lärlingsutbildning som finns, trots ringa intresse från socialdemokraterna och vissa fackliga organisationer, redovisar ett mycket gott resultat. Nästan alla elever har fullföljt sin utbildning och sedan fått anställning. Lärlingsutbildningen är dessutom ett bra sätt att ta till vara den yrkeskunnighet som finns inte minst i mindre hantverksföretag och möjliggöra en fortsatt verksamhet för dessa företag. Vi redovisar vår syn på hantverksföretagen i en separat motion (1983/ 84:2466). har tidigare, i anslutning till proposition 1983/84:26 om sysselsättningsskapande åtgärder, redovisat förslag om stimulans av lärlingsutbildningen. Vi föreslår bl. a. ett system där det slutliga bidraget utgår av lönen. Andra året, när lärlingen tillägnat sig en del kunskaper och erfarenheter i yrket, trappas bidraget ner till för att tredje året utgå . Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs* 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om samhällets attityd till småföretagare, * Se även motionerna 1983/84:1080-1085. 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om minskade krav på personlig borgen, 3. att beslutar om successiv utvidgning av de regionala utvecklingsfondernas målgrupp till att inkludera hantverks- och serviceföretag, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om de exportfrämjande åtgärdernas anpassning till de mindre företagens situation, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen sägs om underleverantörernas situation. () () () ()