ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G8023 · 1984-10-15 00:00:00 — av regionmusiken och Rikskonserter (prop. 1984/ 85:1) beslöt 1974, på förslag av regeringen, att lokalisera en turnerande musikteater () till . Som grund för regeringens förslag låg utredning angående musikteaterns situation i . I den utredningen framfördes tanken på att indela landet i musikteaterregioner. En av dessa regioner skulle bestå av , och då i första hand de fyra nordliga länen. kommun och åtog sig att svara för värdskapet och startade alltså . Både i utredningen och i regeringens proposition angavs att samarbete skulle ske med den i placerade regionmusikavdelningen. 1984-1985 kan konstateras att tankarna på en musikteaterregion inte fullföljts. finansieras fortfarande på samma sätt som en vanlig länsteater som har som uppgift att spela i det egna länet. spelområde är hela . Vad det gäller samarbete med regionmusiken kan konstateras att regionmusikavdelningen i har följande besättning på stråksidan: två förstafioler, två andrafioler, två violor, två cellor, en kontrabas. Övriga stråkmusiker vid operaproduktion betalas av , dels genom de musiker har tillsvidareanställda, dels genom extraengagemang. Anställandet av en fast stråkstyrka vid , som också medverkar vid regionmusikens framträdanden, får ses som ett frivilligt åtagande från huvudmännens sida eftersom staten inte utbetalar det något högre musikergrundbeloppsbidraget. kostnader för att delta i regionmusikens konsertverksamhet är betydande. Avgiften till regionmusiken för dess medverkan i operaproduktion är för innevarande spelår budgeterat till . De extra musiker måste anställa vid operaproduktion belöper sig på lönesidan till . och på traktamentssidan för repetitioner och spel i till . Budgetpropositionen 1983 innehöll en skrivning om Rikskonserter och regionmusiken att särskilt beakta musikbehovet i övre ; resultatet för musikavdelning blev en minskning med 3 tjänster till 28. Vad gäller den totala ekonomin kan man konstatera att den statliga delen av anslaget kraftigt minskat. Den budget som upprättats för spelåret 1984-1985 visar att Norrlandsope rans kostnader för verksamheten utanför det egna länet kommer att uppgå till . Skulle dessutom kostnaderna för personal under repetitionstid och för produktion fördelas skulle den totala summan ökas med ytterligare ca 1 miljon. Man torde kunna konstatera att etableringen av skedde med avsikten att skapa en musikteater för hela . Trots detta finansieras fortfarande som en vanlig länsteater. Regionmusiken i har, liksom i andra län, till uppgift att vara musikresurs i det egna länet/regionen. Men den har också till uppgift att vara musikresurs för verksamhet utanför . Detta bör enligt min mening motivera att regionmusikavdelningar, som utöver sin ordinarie verksamhet har att utgöra musikalisk resurs för en turnerande musikteater, tilldelas särskilda resurser. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att hos regeringen hemställer att den föreslagna centrala musikorganisationskommittén får i uppdrag att överväga hur regionmusikavdelningar med de dubbla uppgifter som redovisats i motionen skall stödjas.
mot · G80231 · 1984-10-17 00:00:00 — m. fl. Delegerad beslutanderätt i förmynderskapsärenden (prop. 1984/85:4) 1 propositionen föreslås en ändring av ärendelagen. Ändringen kommer att göra det möjligt för regeringen att föreskriva att ärenden om förmynderskap skall få handläggas av personal som inte är lagfaren. Det torde vara möjligt att delegera vissa kategorier av förmynderskapsärenden till personal som inte är lagfaren. Den delegation som upptas i propositionen är dock alltför omfattande. Förmynderskapsärenden kan innefatta känsliga och svåra avgöranden som för sin handläggning kräver juridiskt utbildad pesonal. Denna mening har även framförts av flera remissinstanser. När delegation av denna typ övervägs måste rättssäkerhetsaspekter tillmätas avgörande betydelse. Allmänheten förväntar sig med all rätt att ärenden vid domstol handläggs med omsorg och skicklighet. En alltför långtgående delegation till personal som inte är lagfaren kan leda till fler felaktiga beslut och därmed resultera i ökat antal överklaganden. 1 propositionen anförs att mål och ärenden inte bör handläggas av mer kvalificerad personal än nödvändigt. Denna uppfattning delar vi i och för sig. Vi ifrågasätter dock om utrymmet för delegation beträffande förmynderskapsärenden är så stort som görs gällande i propositionen. Vi är även tveksamma till om aktuell delegation verkligen skulle leda till beaktansvärda besparingar inom domstolsväsendet. En förutsättning för detta är ju att det bland personal som inte är lagfaren råder viss brist på arbetsuppgifter. Enligt propositionen har dock betonat att arbetsläget i tingsrätterna är mycket ansträngt. Delegation skulle därmed kunna leda till behov av nyanställning av personal som inte är lagfaren. För att inte statsverkets kostnader skulle öka kunde det då bli nödvändigt att minska antalet tingsnotarier, vilka f. n. handlägger ärendena. I propositionen saknas en analys av dessa frågor. Vi vill även anföra en ståndpunkt av principiell natur beträffande propositionen. Det är väsentligt att då lag beslutas av denna har klart för sig vilka konsekvenser lagen får. I detta fall innebär lagförslaget att överlåter på regeringen att besluta om vilken omfattning delegationen skall ha. 1 propositionen anges endast att försöksverksamhet skall äga rum och att vissa begränsningar av delegationen kan ifrågakomma. Detta ger inte tillräckliga möjligheter att överblicka vilka följder lagändringen får. Det är därför nödvändigt att regeringen noggrannare anger vilken omfattning delegationen skall ha och hur försöksverksamheten beräknas ske. Vi anser vidare att kommande lagförslag bör bli föremål för lagrådets hörande. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att avslår propositionen i sin helhet, 2. att hos regeringen begär nytt förslag i enlighet med de riktlinjer som framförts i motionen. () () () () () () () () () () () () ()
mot · G80233 · 1984-10-12 00:00:00 — Utvecklad energiplanering m. m. 1984/85:5) beslöt efter folkomröstningen att avveckla kärnkraften och att varaktiga, helst inhemska och förnybara energikällor med minsta möjliga miljöpåverkan skall användas och lägsta möjliga energianvändning uppnås som "samhälleliga mål och ekonomiska förutsättningar beaktas. Som . m. fl. påpekar i sin bok energi innebär detta ett beslut att byta energisystem, från oljeberoende till en sådan effektiv energianvändning att de inhemska energikällorna i stort sett räcker för att ge oss all den energi vi behöver. Kärnkraften, som kraftbolagen hoppats skulle kunna ersätta oljan, har av en stor folkmajoritet underkänts som långsiktig energikälla. Vi har bytt energisystem , t. ex. från kol till olja. Skillnaden den här gången är bl. a. att uppmärksamheten nu bör riktas mest mot hur energin används på bästa sätt, inte på hur en allt större tillförsel skall ordnas. Detta innebär att beslutsfattare behöver experter med andra kompetenser och intressen än förr, när man gick in för att sälja så mycket energi som möjligt. Intressenterna på användningssidan är inte organiserade så att de samlat kan föra fram sina intressen som tillförselsidan gör. Det är därför viktigt att den kommunala energiplaneringen utformas så att information om bästa framtida energisystem når ut till alla dem som väljer energikällor. , när 12-reaktorsprogrammet hade utformats, trodde man att det skulle krävas . Men 1983 använde vi bara ! Det är därför tydligt att vi inte har ett naturligt utrymme för de tolv reaktorerna. De genererar ett stort elöverskott som bara säljs genom långsiktigt orealistiskt låga elpriser. Det är en stor risk att vi därigenom konkurrerar ut inhemska förnybara energikällor och att den effektiva energianvändningen försvåras. El bör långsiktigt reserveras för ändamål där den är speciellt lämplig, som t. ex. belysning, elmotorer, elektronik m.m., s. k. elspecifik användning. Den mesta kärnkraften går åt för husuppvärmning . Där är det viktigt att kommunerna i sin planering arbetar för att inga låsningar sker. utan att andra trygga och ekonomiska system främjas. Man bör informera om framtida höjningar av elproduktionskostnaderna och därmed också av elpriserna. Lagen bör ge kommunerna vägledning Proposition 1984/85:5 föreslår att lagen om energiplanering (1977:439, ändrad 1981) 3 § skall ge kommunerna i uppdrag att hålla en aktuell plan för tillförsel, distribution och användning av energi. föreslår man att kravet att minska oljeanvändningen tas bort. Den målsättning för energipolitiken som beslutat om i stor enighet bör föras in i lagen. Paragraf 3 bör alltså utformas så att kommunerna kommer att verka för en effektiv energianvändning, med el långsiktigt enbart för elspecifika ändamål, vidare för att så långt möjligt använda inhemska förnybara energikällor med minsta skadliga miljöpåverkan. Utskottet bör utforma lämplig lagtext. Med anledning av det anförda hemställer jag att beslutar ändra lagen (1977:439) i enlighet med vad som framförts i motionen.
mot · G80236 · 1984-10-10 00:00:00 — m. fl. Förslag till lag om ändring i lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar, m. m. 1984/85:6) 1 proposition 1984/85:6 föreslår regeringen att rätten att överklaga tingsrätts beslut angående felparkeringsavgifter till hovrätt skall avskaffas. Som skäl för förslaget har regeringen endast anfört att varje lättnad i hovrätternas och åklagarnas arbetsbörda är önskvärd. Emellertid säger föredragande statsrådet i samma andetag i propositionen: Det finns inte någon särskild statistik över antalet ärenden enligt lagen om felparkeringsavgift hos hovrätterna. Någon exakt kunskap om hur handläggningen av dessa ärenden påverkar hovrätternas arbetsbörda har vi därför inte. Ingenting tyder i och för sig på att tillströmningen av parkeringsärenden normalt är anmärkningsvärt stor. När lagen om felparkeringsavgifter antogs 1977 uttalade : "visa sig att det blir en stor tillströmning av ärenden av ifrågavarande slag till hovrätterna bör denna överklagningsmöjlighet efter övergångstiden kunna avskaffas. (Kursiveringen gjord av oss.) Som framgår ovan medger föredraganden själv att något sådant inte visats. Felparkeringsmål avgörs regelmässigt i tingsrätt av en ung tingsnotarie. Han/hon kan av förklarliga skäl inte ha den erfarenhet som krävs i fall där ansvarsfrågan är svårbedömd. Vi anser därför att rättssäkerheten kräver att möjligheten att överklaga felparkeringsavgifter till hovrätt bibehålls. Vi anser f. ö. inte att rätt sätt att stävja Parkeringsjuridiska föreningens missbruk av besvärsrätten är att ta bort överklagandemöjligheten i hovrätten för alla medborgare. I stället bör regeringen överväga att på ett effektivare sätt än nu beivra uppenbart rättegångsmissbruk. Med hänvisning till ovanstående hemställs att avslår regeringens förslag till ändring av 10 § första och tredje styckena samt 11 § lagen (1976:206) om felparkeringsavgift. () () P.-O. () () () () 1 1984/85. J sami Nr 56-44
mot · G80237 · 1984-10-10 00:00:00 — Motion 1984/85:37 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar, m. m. 1984/85:6) 1 propositionen föreslås bl. a. att tingsrätterna i fortsättningen skall vara sista instans i mål som rör parkeringsärenden. Till vår förvåning noterar vi att denna fråga som måste anses vara av stort principiellt intresse inte har blivit föremål för granskning av lagrådet. Eftersom det är första gången som tingsrätterna skulle komma att bli slutinstans i en särskild typ av mål, vilket föredraganden avstår från att nämna, hade det varit av stort värde att få lagrådets synpunkter i principfrågan. vill också påminna om att om medborgerliga och politiska rättigheter som anslutit sig till stadgar i artikel 14 mom. 5 att den som dömts för ett brott skall ha rätt att få skuldfrågan och det ådömda straffet omprövat av högre instans. Parkeringsböter är i visserligen konstruerade som avgifter men det kan inte uteslutas att konventionsbestämmelsen tar sikte också på sådana straffliknande påföljder av administrativ natur som det här är fråga om. Frågan om lagförslaget strider mot konventionen borde i vart fall ha utretts närmare. Frågan till hur många instanser som den enskilde skall ha rätt att föra ett mål berör direkt vederbörandes rättssäkerhet. Det är därför inte rimligt att man avskär möjligheterna att överklaga en underrätts beslut bara för att denna möjlighet har kommit att utnyttjas i sådan utsträckning att det uppstår administrativa problem på domstolarna. Det är inte heller acceptabelt att man mer än i undantagsfall låter en myndighet ersätta en domstols roll i instansordningen. Ambitionen att lätta domstolarnas arbetsbörda får aldrig bli ett självändamål som motiverar förändringar av grundläggande rättsprinciper. Propositionen öppnar vägen för att också i andra sammanhang vid ofta förekommande typer av mål avskära möjligheten att överklaga beslut och domar. En sådan utveckling kan vi inte acceptera. För det fall att domstolar eller förvaltningsmyndigheter inte har tillräckliga resurser att tillämpa lagar eller författningar bör lagens materiella bestämmelser ändras eller ytterligare resurser tillföras myndigheterna. Det är en felaktig prioritering att ändra processordningen när domstolarna blir överbelastade i stället för att först undersöka om lagar och regler kan förenklas. Med anledning av ovanstående yrkar vi att beslutar att avslå proposition 1984/85:6 i den del som gäller 10 och 11 §§ i lag om ändring i lagen (1976:206) om feiparkeringsavgift. () () 11 1984/85.
mot · G80239 · 1984-10-17 00:00:00 — Motion 1984/85:39 m. fl. Förslag till lag om ändring i lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar, m. m. 1984/85:6) I propositionen föreslås att tingsrätterna i fortsättningen skall vara sista instans vid prövning av beslut om felparkeringsavgifter enligt lagen (1972:206) om felparkeringsavgift. Regeringen återkommer i denna del med det förslag som (/76: 14) vid sin behandling av den nuvarande parkeringslagen avvisade. I propositionen anger kommunikationsministern som enda motiv för att tingsrätten skall bli sista instans för prövning av ärende av detta slag att eftersom behovet av prejudikat numera torde vara tillgodosett. finns enligt min mening inte längre skäl att ha tre prövningsinstanser i ärenden enligt lagen om felparkeringsavgift". Enligt vår uppfattning kan den prövning som sker vid polismyndighet inte jämställas med en domstolsprövning. Den prövning som sker av tingsrätten sker vanligen av tingsnotarier, dvs. personal som befinner sig under utbildning. De lokala trafikföreskrifterna, som bl. a. reglerar var det är tillåtet att parkera, är vanligen omfattande. Som exempel kan nämnas att de lokala trafikföreskrifterna för omfattar ungefär 10000 dokument. Dessa ändras också kontinuerligt. Genom att reglerna omarbetas kan nya situationer därför uppstå, vilka ej täcks in av prejudikat som fram till dess utbildas. Därför är det angeläget att möjligheten att överklaga tingsrättens beslut kvarstår. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställs att avslår proposition 1984/85:6 vad avser den däri föreslagna ändringen av 10 § lagen om felparkeringsavgift. () () () PER STENMARCK (m) ()
mot · G80240 · 1984-10-17 00:00:00 — Förslag till lag om ensamrätt till bärgning, m. m. 1984/85:7) I propositionen beskrivs de regler som f. n. gäller om någon hos myndigheterna begär ensamrätt till bärgning. Sådant tillstånd skall då ges den eller de som först ansöker om ensamrätt. Dessa regler har gällt . Föredraganden föreslår nu en ny lag som bl. a. innebär att myndigheterna i stället för att ge ensamrätten till den som först anmäler sig gör en bedömning av skilda sökandes lämplighet. Ensamrätt skall ges till den som "är lämplig med hänsyn till allmänna och enskilda intressen". Av propositionen framgår inte vad som är att betrakta som sådan olägenhet med nuvarande regler att det krävs förändringar. Uppenbarligen kan det uppkomma situationer där den som finnér sjunket gods inte får tillfälle att bärga detsamma, nämligen om annan bärgare hinner före att begära ensamrätt. Om detta är en olägenhet är det dock att märka att den uppenbarligen har gällt och därför torde vara välkänd i bärgarkretsar. Jag är inte övertygad om att den föreslagna ordningen där tjänstemän på skall göra skälighetsbedömningen utifrån opreciserade kriterier leder till större rättvisa mellan bärgarföretag eller andra intressenter. Däremot torde det med säkerhet leda till en ökad byråkrati inom statsförvaltningen. har som allmän målsättning att motsätta sig införandet av nya lagar eller lagändringar om dessa inte fyller ett viktigt behov. Den föreslagna lagändringen synes mig inte göra detta. Jag anser därför att nuvarande ordning där ensamrätt till bärgning skall ges den som först söker tillstånd skall fortsätta att gälla. Den föreslagna lagen bör ändras i enlighet med detta. Med anledning av vad jag ovan framfört hemställer jag att beslutar att i förslag till lag om ensamrätt till bärgning göra sådana ändringar att ensamrätt till bärgning även i fortsättningen skall ges den som före annan inger ansökan därom.
mot · G80244 · 1984-10-17 00:00:00 — Motion 1984/85: 44 m. fl. Lättnader i beskattningen av ideella föreningar (prop. 1984/85:8) I propositionen föreslås att det grundavdrag som medges till allmännyttiga ideella föreningar vid inkomstbeskattningen på f. n. Propositionen avvisar däremot enhälliga begäran (SkU 1983/84: 38) hos regeringen om en översyn av beskattningsreglerna för de ideella föreningarna. Moderata samlingspartiet anser att en höjning av grundavdraget är motiverat av flera skäl. Taxeringsarbetet underlättas eftersom utredningar av verksamheter i begränsad omfattning inte behöver göras. Många av de fall där verksamhet enbart bedrivs med ideella insatser kan med ett höjt grundavdrag befrias från beskattning. Vi anser emellertid att den föreslagna höjningen är otillräcklig. Vi förordar i ställlet en höjning till 1,5 basbelopp, dvs. I flera motioner till /84 hemställdes att hos regeringen skulle begära en översyn av gällande skatteregler för ideella föreningar så att deras verksamhet kan fortsätta på rimliga villkor. Ett enhälligt skatteutskott förordade att med anledning av de aktuella motionerna hos regeringen begär en översyn av beskattningsreglerna. 1 propositionen avvisas denna begäran. Vi vidhåller kravet på översyn av gällande skatteregler för ideella föreningar. Det är angeläget att mervärdeskatteutredningen tar upp mervärdeskattefrågorna för ideella föreningar och att arvs- och gåvoskattekommittén (Fi 1984:02) behandlar arvsskattefrågorna. F. n. föreligger deklarationsskyldighet för de ideella föreningarna även om någon skattepliktig inkomst inte uppkommer. Det finns ingen överensstämmelse mellan gränsen för skatteplikt och deklarationsskyldighet. Skatteplikt inträder först på inkomster över grundavdraget. Deklarationsskyldigheten inträder dock redan vid skattepliktiga bruttointäkter på . För fysiska personer gäller i stort sett samma gränser för skatteplikt och deklarationsskyldighet. Enligt vår uppfattning bör detta vara fallet också för de ideella föreningarna. Vi föreslår därför att bestämmelsen om deklarationsskyldighet för ideella föreningar ändras så att inkomster under grundavdraget undantas från deklarationsskyldighet. Det bör ankomma på utskottet att utforma erforderlig lagtext. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi 1. att avslår proposition 1984/85:8, 2. att beslutar om en höjning av grundavdraget för de allmännyttiga ideella föreningarna till 1,5 basbelopp. 3. att beslutar vidhålla sin tidigare begäran hos regeringen om översyn av gällande skatteregler för ideella föreningar, 4. att hos regeringen begär förslag om ändrad deklarationsskyldighet för ideella föreningar i enlighet med vad som ovan anförs. () () () () () () () ()
mot · G80247 · 1984-10-17 00:00:00 — Motion 1984/85:47 Ändring i miljöskyddslagen (1969:387), m. m. 1984/85:10) I propositionen redovisas ett förslag till ändring av miljöskyddslagen som innebär att myndigheterna skall kunna ge föreskrifter för sådan verksamhet som bedrivs i områden med särskilt utsatta vattendrag och sjöar. Av propositionen framgår att föredraganden bl. a. har avsett att sådana begränsningar skall komma att gälla för jordbrukares användning av gödsel i området kring i . När lantbrukare blir ålagda att minska på användningen av gödsel kan detta leda till att de drabbas av produktionsminskningar, varav följer lägre inkomster. Den föreslagna lagen blir därmed ett ingrepp i den enskilde företagarens/jordbrukarens näringsverksamhet som denne kan uppfatta som stötande. De restriktioner som jordbrukarna genom den föreslagna lagändringen kan bli ålagda skiljer sig i principiellt hänseende emellertid inte från vad en rad andra företagare av miljöhänsyn får finna sig i. De ökade krav som samhället ställer på arbetsmiljön, rening av utsläpp i luft och vatten, på minskning av buller, restriktion vid ombyggnader och användandet av mark m. m. innebär att enskildas ekonomiska intressen i någon utsträckning påverkas. Av hänsyn till nuvarande och kommande generationers krav på en oförstörd miljö måste detta accepteras. De olägenheter som av samma motiv kan drabba jordbrukare utgör i detta sammanhang inget undantag. Dock kan det i en näring som är så prisreglerad som jordbruket vara svårt att genom priset kompensera sig för de eventuella kostnadsökningar som hänsynen till miljökraven innebär. Den möjlighet som öppnas för myndigheterna att ålägga lantbruket inom vissa områden att minska sin användning av gödsel måste därför utnyttjas restriktivt. I de områden, exempelvis kring , där sådana restriktioner införs är det mycket angeläget att skilda åtgärder vidtas för att ge jordbrukarna möjligheter att genom alternativ till traditionell gödsling bibehålla produktionen. Detta kräver särskilda insatser vad gäller forskning och rådgivning i de aktuella områdena. Resurser för detta finns också att tillgå. I samband med att med anledning av proposition 1983/84:174 fattade beslut om avgifter på gödsel och bekämpningsmedel beslöt nämligen att avgifterna skall användas till ökade insatser i fråga om forskning, rådgivning och miljöförbättrande åtgärder. I de län där det blir aktuellt att sätta upp restriktioner för gödselanvändningen inom jordbruket måste lantbruksnämnderna och naturvårdsenheter ta ansvar för att sådan forskning och rådgivning som vi talat om ovan genomförs. Av de resurser som finns att tillgå genom avgifter på gödsel och bekämpningsmedel bör regeringen anslå särskilda medel för detta ändamål till berörda län. Detta bör ge regeringen till känna. Mot propositionens förslag i övriga delar har vi inget att anföra. Med anledning av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående särskilda insatser för forskning och rådgivning i de län där 8 a § i lagen om ändring i miljöskyddslagen kommer till användning. () () t2 1984/85.