mot · G7021373 · 1984-01-25 00:00:00 — m. fl. Fyraåriga mandatperioder och skilda valdagar författning är av ungt datum. Den nya grundlagen trädde i kraft men har redan varit föremål för ett antal förändringar, huvudsakligen på fri- och rättighetsområdet. Enkammarreformen och övergången till gemensam valdag för riks- och kommunalval beslutades underslutet av . Vi har erfarenhet av fem val till enkammaren och erfarenhet av hur den nya kammaren fungerat. Införandet av gemensam valdag och treåriga mandatperioder var föremål för omfattande diskussion och politisk strid. Det förutsattes att en omprövning skulle kunna ske när tillräcklig erfarenhet hade uppnåtts av den nya ordningen. finns erfarenheter som måste bedömas som tillräckliga för att kunna ta ställning till eventuella förändringar. Systemet med treåriga mandatperioder har kritiserats flitigt systemet funnits. har ansetts för kort för att tillfredsställa de önskemål som finns om en rimlig planering, inte minst på det ekonomiska området. Moderata samlingspartiet delar uppfattningen att en övergång till fyraåriga mandatperioder är önskvärd. Detta bör emellertid kombineras med införandet av skilda valdagar för riks- och kommunalval. För detta finns två skäl. Enbart en övergång till fyraåriga mandatperioder skulle leda till att medborgarnas möjligheter att inom rimlig tid i val påverka och ge uttryck för sin mening skulle begränsas. De länder som har fyraåriga mandatperioder eller längre har normalt ett system med fristående kommunalval, fyllnadsval liksom val av lokala eller regionala förtroendemän etc. Medborgarna har alltså goda möjligheter att i val markera sin inställning till den förda politiken. Enligt vår mening är det viktigt att så kan ske. Därför måste en övergång till fyraåriga mandatperioder kombineras med införandet av skilda valdagar för riks- och kommunalval. Härigenom säkerställs väljarnas möjligheter att göra sin stämma hörd i val under den utsträckta mandatperioden. En möjlighet som bör övervägas är att kommunalval sker i olika delar av landet. Ett annat viktigt skäl är att kommunalvalen med nuvarande system har kommit i skuggan av de rikspolitiska valen. Moderata samlingspartiet anser det viktigt att lyfta fram kommunalpolitiken ur rikspolitikens skugga. Den kommunala verksamheten är så omfattande att den förtjänar 1 1983/84. att bedömas fristående från rikspolitiken av väljarna. Detta säkerställs genom att kommunalvalen görs fristående. Den arbetsgrupp om grundlagsfrågor som letts av de tre senaste justitieministrarna har försökt uppnå politisk enighet om en reform i denna riktning. Detta har icke lyckats. Då ändringar i grundlagsfrågor av denna dignitet bör ske i samförstånd mellan de stora politiska partierna har arbetsgruppen tvingats avsluta sitt arbete. En ny parlamentarisk utredning avses emellertid tillsättas som bl. a. skall syssla med de nu nämnda frågorna men också andra frågor som är av betydelse för folkstyrets villkor. Det finns i detta sammanhang anledning att särskilt se på frågan om ställning och arbetsformer. Den svenska arbete utmärks normalt av stor grundlighet i beredningsprocessen. Systemet med fackutskott leder till en kontinuitet i ärendebehandlingen. En stor svaghet i riksdagsarbetet inte minst i dagens läge med en snabb massmediabehandling av nyhetsstoffet är att de långsamma arbetsformerna gör att i sin befattning med aktuella ärenden hamnar på efterkälken. Innan en riksdagsdebatt kan komma till stånd har frågan ofta förlorat sin aktualitet. Debatten och belysningen av ärendet har skett utanför , i radio, television och dagspress. arbetsformer utgår från uppgiften att avgöra konkreta sakfrågor. Möjligheterna och viljan att gripa initiativet i s. k. framtidsfrågor har varit begränsade. En stor del av opinionsbildningen sker vid sidan av folkrepresentationen. Denna saknar i praktiken möjlighet att anordna debatter utan direkt anknytning till avgörande av sakärenden i mer långsiktiga frågor. Redovisningen i av de politiska partiernas inställning i framtidsfrågor blir härigenom begränsad. En reformering av riksdagsarbetet borde därför ta sikte på att öka möjligheten att snabbt anordna debatter i dagsaktuella frågor och att öka aktiviteten när det gäller behandling av mer långsiktiga problemkomplex. Detta kan bl. a. ske genom införandet av s. k. urgent procedure, dvs. en möjlighet att anordna en särskild debatt i ärenden som blivit aktuella. Sådana debatter kan med fördel redan från början tidsbegränsas genom att på förhand en viss bestämd tid anslås för dem. Ett system bör vidare utvecklas för att anordna debatter som rör mer principiella och framtidsbetonade ärenden. Sådana bör kunna diskuteras fristående från behandlingen av sakärenden. En ofta framförd kritik mot riksdagsarbetet är att det i alltför stor utsträckning handlar om redovisning av ståndpunkter i stället för debatt. Det tempo som finns i vissa andra länders parlament saknas nästan helt i den svenska . Andra länders debattraditioner låter sig inte utan svårighet överföras på den svenska . En viss förbättring torde kunna uppnås genom en förändring av debattreglerna. Talmannen bör ges befogenhet att i samråd med partigrupperna bestämma omfattningen av vissa särskilt anordnade debatter i . Ett återkommande krav är att utskotten skall ges möjlighet att anordna offentliga utskottsutfrågningar. majoritet har avvisat detta. En sådan möjlighet skulle innebära att intresset ökade för det viktiga arbete som utskotten utför. kontrollfunktion skulle likaledes öka. Möjligheten skulle emellertid också vidgas för t. ex. cheferna för statliga verk att direkt redovisa sin syn på ärenden som är föremål för intresse. Det finns anledning att pröva offentliga utskottsutfrågningar. Det förtjänar påpekas att detta är ett normalt förekommande inslag i de flesta parlament och att erfarenheterna genomgående där betraktas som positiva. Ledamotsantalet i den svenska är i förhållande till folkmängden stort. Detta har motiverats med att landets stora yta i förhållande till den begränsade folkmängden kräver ett stort ledamotsantal för att ge partierna tillfälle till representation över hela landet. Det kan emellertid starkt ifrågasättas om detta argument verkligen håller. Med det system med utjämningsmandat som finns i det svenska valsystemet ges alla partier rimliga möjligheter att bli representerade över hela landet. Det svenska valsystemet tillhör de mest proportionella i världen. En begränsning av ledamotsantalet skulle göra riksdagsarbetet mer hanterligt och effektivt. 1 jämförelse med många andra författningar saknar den svenska ett utvecklat minoritetsskydd. Det är naturligt att en majoritetsregering skall ha möjlighet att driva sin linje på olika områden på ett effektivt sätt. Det finns emellertid vissa typer av frågor som utan att ha grundlagskaraktär bör kunna ges ett särskilt skydd. Det kan t. ex. gälla frågor som rör den personliga integriteten, yttrandefriheten och informationsfriheten. Det kan också gälla lagförslag som innebär vittgående förändringar i den enskildes rätt att disponera sin egendom. I sådana fall bör en minoritet inte ges möjlighet att blockera förändringar men väl att få frågan skjuten över ett val. Svårigheter kan föreligga att definiera vilka frågor som kan bli föremål för sådant skydd. Frågan bör utredas av den nya författningsutredningen i syfte att skapa ett minoritetsskydd på bl. a. de områden som här har angetts. Folkomröstningar är ovanliga i . har endast fyra ägt rum, samtliga av rådgivande karaktär. finns möjlighet att anordna beslutande folkomröstning i grundlagsfrågor. Folkomröstningar innebär att väljarna direkt får ta ställning till en speciell fråga. Det kan gälla spörsmål som skär igenom partigränserna eller frågor som är politiskt kontroversiella utan att några klara majoritetslösningar har utkristalliserats. Som ett komplement till den parlamentariska demokratin får folkomröstningarna anses ha ett stort värde. Av särskild vikt är att en minoritet i ges rätt att begära folkomröstning. Denna möjlighet finns bara vad gäller omröstningar i grundlagsfrågor. En sådan rättighet kan självfallet icke avse beslut i budgetfrågor. Den bör endast gälla vissa noga avgränsade frågor som rör den enskildes frioch rättigheter. Hur denna avgränsning skall ske bör behandlas av den nya författningsutredningen. är beslutsordningen inom regeringen inte reglerad i grundlag eller vanlig lag. Det har ansetts ankomma på varje regering att själv besluta vad som skall gälla. Praxis har därigenom kommit att variera mellan olika regeringar, bl. a. beroende på om det handlat om en enpartiregering eller en koalitionsministär. Det finns skäl som talar för att också i fortsättningen låta varje regering finna de former som passar dem i detta avseende. Frågan om beslutsformerna i samband med riksdagsupplösning och nyval är följaktligen också oreglerad. Vissa skäl talar för att en reglering sker så att icke osäkerhet kan komma att råda i sådana situationer. Det bör ankomma på den kommande författningsutredningen att närmare utreda detta och eventuellt framlägga förslag i ärendet. Med det svenska valsystemet har riksdagsupplösningar varit mycket sällsynta. Det har också hävdats i debatten att upplösningsinstitutet skall utmönstras ur den svenska grundlagen. Vi delar inte denna uppfattning. Det kan alltid uppkomma situationer då det parlamentariska läget är så komplicerat att ett nyval ter sig som den naturliga upplösningen på en politisk kris. Frågan är då i vilka former upplösning skall ske. Här har redogjorts för vilka bestämmelser som bör gälla för själva fattandet av beslutet i ärendet. En förkortning har skett av den möjliga tiden mellan upplösningsbeslut och nyval. Det bör undersökas om inte denna tidsrymd kan nedbringas ytterligare. Ett annat problem är vilka konsekvenser ett extra val skall få för valperiodens längd. Om inte ett sådant val följs av en helt ny mandatperiod, vilket har den nackdelen att valperiodiciteten förrycks, kan det te sig mindre meningsfullt att utlysa nyval inom t. ex. före ett ordinarie riksdagsval. Detta kan undvikas genom att det stadgas att ett nyval, som äger rum mindre än före ordinarie valtidpunkt, leder till att det ordinarie valet inställs. Det kan sålunda bli en förlängning av den normala valperioden oavsett om den är tre eller med högst ett ytterligare år. Frågan om hur riket skall styras under krig regleras i regeringsformen. Tanken bakom särbestämmelserna på detta område har varit att former som så långt som möjligt tryggar ett demokratiskt styre och förhindrar en angripare att vid ockupation tvinga eller krigsdelegationen att fatta beslut under tvång. En ändring av 13 kap. 10 § RF har genomförts i detta syfte. Denna ändring torde emellertid inte vara till fyllest. Frågan bör utredas vidare av den nya författningsutredningen. Moderata samlingspartiet eftersträvar en grundlagsreform som leder till skilda valdagar för riksdags- och kommunalval med fyraåriga mandatperioder. Reformer bör genomföras som leder till att får en stärkt ställning som ett centralt, nationellt debattforum. måste snabbt kunna ta befattning med aktuella händelser och ges förbättrade möjligheter att behandla principiella framtidsfrågor. Offentliga utskottsutfrågningar skall kunna anordnas om en minoritet inom ett utskott så begär. Ledamotsantalet i bör minskas. Minoritetsskyddet i grundlagen bör stärkas genom att vissa frågor som rör den enskildes integritet och viktiga fri- och rättighetsfrågor kan skjutas över ett val om en minoritet så begär. bör reformeras i Syfte att ge möjlighet att direkt underställas vissa av ställningstaganden väljarna om en minoritet så önskar. Beslutsformerna inom regeringen vad avser riksdagsupplösning och nyval bör närmare utredas av den kommande författningsutredningen. bör ändras så att ökade möjligheter ges att snabbt få till stånd nyval och att detta skall vara meningsfullt även om mindre än återstår till ett ordinarie val. Frågan om landets styrelse i händelse av krig bör ses över. Detta bör ingå i en reformering av den svenska författningen. Den aviserade utredningen bör arbeta så att förändringar i grundlagen kan beslutas av en första gång års val. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att uttalar sig för att de i motionen angivna riktlinjerna bör ligga till grund för arbetet inom den nya författningsutredningen, 2. att hos regeringen begär direktiv till utredningen i enlighet med vad som anförts i denna motion. () () PER () () () () () () () () L. () i