mot · G7022031 · 1984-01-25 00:00:00 — Trots att i andra avseenden ersatt regleringar med mer marknadskonforma styrmedel, väljer man här en metod, som gentemot bankerna trots den formella karaktären av överenskommelse i realiteten är en påtvingad restriktion. Risken är stor att kreditgivningen förläggs utanför den reglerade marknaden och att särskilt storföretagen aktiverar sig på detta område. Förutom en desorganisation av kreditmarknaden innebär detta att räntenivån drivs i höjden, något som regleringen är avsedd att förhindra. Särskilt småföretagen får svårt med sin kreditförsörjning, vilket medför negativa effekter för den ekonomiska återhämtningen och den nödvändiga utbyggnaden av näringslivet. Det är välkommet, om regeringen och fäster större avseende än vid att hålla tillbaka penningmängdens ökning. Det bör emellertid inte ske med fysiska regleringar utan med marknadskonforma medel. Dessutom förtjänar definitionen av penningmängden att diskuteras. senare tid introducerade statspapperen med korta löptider är så likvida att de väl kan jämföras med medel på checkräkning etc. Den av statens stora upplåningsbehov framtvingade liberaliseringen av kreditpolitiken bör enligt vår mening fullföljas. Det är angeläget att kreditmarknaden skyndsamt avregleras i enlighet med kreditpolitiska utredningens förslag. 1 detta sammanhang framstår det också som angeläget att valutakommittén avslutar sitt arbete. Våra grannländer och har infört avsevärt ökad frihet för kapitalrörelser över gränserna. Det är således inte bara vad gäller utländska bankers etableringsrätt som framstår som isolationistiskt vid en internationell jämförelse. Det ligger i vårt eget intresse att genomföra en liberalisering av kredit- och valutapolitiken. Kommunsektorn måste till följd av sin ekonomiska tyngd ägnas särskild uppmärksamhet i arbetet på att sanera ekonomi. Ungefär en fjärdedel, , av de sammanlagda kommunala utgifterna täcks av statsbidrag; kommunalskatterna täcker drygt hälften, medan övria inkomster och avgifter står för återstoden. Den statliga inkomstskatten beräknas till ca . Vårt långsiktiga mål är att avskaffa denna skatt med undantag för mycket höga inkomster. bör statsbidragen till kommunerna successivt minska med undantag för ett väl fungerande skatteutjämningssystem. Volymökningen i kommuner och landsting beräknas uppgå till 1984. I ett läge med stort underskott inom den offentliga sektorn är det helt oacceptabelt med en volymexpansion på det kommunala området. Vi har vid upprepade tillfällen hävdat att nolltillväxt skulle ha behövt uppsättas som mål . Det är ännu mer angeläget att detta mål kan uppnås 1985. De alternativ vi redovisar för den kommunala sektorn är baserade på nolltillväxt i den kommunala konsumtionsvolymen. En central del i en politik för att kunna återställa balansen i de offentliga finanserna är ett lagstadgat kommunalt skattestopp. bör en utredning påbörjas om en lämplig utformning av ett lagstadgat kommunalt skattetak. Vi har tidigare föreslagit att resterande av skatteunderlaget för juridiska personer skulle överföras till staten. Vi föreslår nu att den indragningen på ca sker från . Därutöver föreslår vi att statsbidraget till kommunsektorn minskas med drygt 5,5 miljarder . måste den statliga detaljregleringen av kommunerna minskas radikalt. Därigenom ges kommunerna möjlighet att förfoga över sina resurser på ett mer rationellt sätt. Vi föreslår att 1 miljard avsätts som ett riktat stöd till de kommuner som hamnar i ett särskilt utsatt finansiellt läge till följd av våra besparingsåtgärder. kommunsektorn blir de sammanlagda finansiella effekterna på helår. Vid inriktningen av våra besparingar har tre faktorer beaktats: kommunernas likviditet, bidragens fördelning mellan olika kommuner och eventuell bindning av statsbidragen till viss verksamhet. Kommunernas likviditet har varit osedvanligt god. Storleken på finansieringskapitalet (omsättningstillgångar minus kortfristiga skulder) är ett mått på kommunens ekonomiska styrka. ökade primärkommunens ekonomiska styrka. ökade primärkommunernas finansieringskapital med . uppgick det därmed till drygt 17 miljarder. Det motsvarar nästan per skattekrona - en fördubbling . Det rekordstora finansieringskapitalet innebär att kommunerna f. n. har en mycket god likviditet. Landstingens finansiella situation är än gynnsammare. av primärkommunerna har en svag ekonomi och dålig likviditetssituation. Våra besparingsförslag kommer därför inte att leda till någon dramatisk förändring av verksamheten i kommuner och landsting. Förändringen kan ske successivt. De kommuner och landsting som känner våra indragningar kommer dessutom att delvis kunna kompenseras genom vårt riktade stöd. Fördelningseffekter mellan olika kommuner får i första hand indragningen av det återstående skatteunderlaget från juridiska personer och statsbidraget till driften av kliniker för psykiskt sjuka. Dessa kan kompenseras med vårt förslag till riktat stöd på . Vad gäller bindningen av statsbidragen till viss verksamhet visar hittillsvarande erfarenheter att indragning av specialdestinerade statsbidrag inte får till effekt att just denna verksamhet krymper. I stället har samtliga förvaltningar solidariskt fått bära effekterna av indragna statsbidrag, vilket också är avsikten. Våra besparingar syftar som nämnts till att kommunernas volymtillväxt skall upphöra. Vid nolltillväxt i de kommunala utgifterna uppstår ett överskott på 4 miljarder. Därutöver kan en minskning av kommunernas finansieringskapital ske. Minskningen av statsbidragen kan i princip ske på alla områden, eftersom det i sig inte innebär att just den träffade verksamhetens inriktning och omfattning behöver påverkas. Rent tekniskt föreslås därför att reduktionen av medelsöverföringen till den kommunala sektorn får formen av ett borttagande av statsbidragen till driften av kliniker för psykiskt sjuka (4 516 milj. ), till driften av särskolor (449 milj. ), till ersättning till lokal och regional kollektivpersontrafik (252 milj. och till färdtjänst (325 milj. Dessa indragningar uppgår till . Därutöver föreslår vi i olika separata motioner minskningar av en del övriga statsbidrag i storleksordningen , därav främst bidraget till kommunala beredskapsarbeten. Neddragningen av statsbidragen innebär en förändring i de finansiella relationerna mellan staten och kommunsektorn. Kommunerna får avgöra vilken verksamhet som skall beröras. Det långsiktiga målet bör vara en successiv minskning av de specialdestinerade statsbidragen, i syfte att göra kommunerna mer självständiga och minska den finansiella belastningen på statsbudgeten. De minskade statsbidragen är nödvändiga mot bakgrund av den allvarliga statsfinansiella situationen. Vidtas inte dessa åtgärder , kommer kommunsektorn att hamna i en finansiell kris, när statsfinanserna nödvändiggör ännu väsentligt hårdare nedskärningar. Valet står inte mellan att göra nedskärningar av statsbidragen eller att avstå. Valet står i stället mellan att göra nedskärningar nu och i ordnade former, eller att det sker dramatiskt i ett statsfinansiellt krisläge. Det bör i detta sammanhang framhållas att kommunerna inte genom skattehöjningar får förbättra sin finansiella position. Den socialdemokratiska regeringens kraftiga skattehöjningar har redan utsatt hushållen för betydande påfrestningar. 7.7 Systemförändringar för omstrukturering av den offentliga sektorn och stärkt marknadsekonomi För att lösa den djupa strukturkris som ekonomi befinner sig i räcker det inte med nedskärningar av offentliga utgifter. Den offentliga verksamheten måste dessutom struktureras om. Systemförändringar och omstrukturering av den offentliga sektorn handlar lika mycket om att ta till vara initiativförmågan som att spara på statens och kommunernas utgifter. Vi måste stimulera alternativ till den offentliga servicen och till de kollektiva skyddsnäten. Att ersätta offentlig verksamhet med privata marknadslösningar innebär inte bara möjligheter till en effektivare och därmed billigare produktion utan även en större variationsrikedom i tjänsteutbudet, vilket befrämjar valfriheten för både konsumenter och näringsidkare. I många fall är det nödvändigt att lösa privatiserings- och finansieringsfrågorna för att privat tjänsteproduktion skall stimuleras. För att privat verksamhet skall kunna konkurrera med krävs att finansieringsmöjligheterna är likartade. En avkommunalisering underlättas i många fall av en övergång från skattefinansiering till avgiftsfinansiering; ökad kostnadstäckning via avgifter bör givetvis inte eftersträvas på områden där sociala skäl talar emot detta. Det är däremot uppenbart att åtskillig service används mer av köpstarka grupper än av mindre köpstarka, trots att de senare med sin skatt får bidra till finansieringen. Genom marknadsfinansiering får medborgarna information om vad servicen kostar. De politiskt ansvariga får en bättre uppfattning om medborgarnas verkliga efterfrågan. Vi får en konsumentstyrd tjänsteproduktion. Privatisering och konkurrens inom den offentliga sektorn krävs för att pressa kostnaderna och öka effektiviteten. Det är inte nödvändigt att kommunerna eller staten i egen regi bedriver så mycken verksamhet som . Stora besparingar kan göras om den privata servicesektorn tillåts komma in på områden som behärskas av stat och kommun. En omstrukturering av den offentliga sektorn handlar om både skapandet av en livskraftig privat servicesektor och en effektivare offentlig sektor. Våra förslag och ställningstaganden vad gäller systemförändringar och omstrukturering av den offentliga sektorn redovisas i separata motioner. Här nedan anges några exempel på förändringar uppdelade på departementens verksamhetsområden. Inom område anser vi att barnomsorgen i stor utsträckning kan bedrivas i privat regi. förekomer daghem som drivs av bl. a. föräldrakooperativ och kyrkan. Dessa fungerar smidigt och bra. blir kostnaderna begränsade och betydligt lägre än för motsvarande barnomsorg. Den privata barnomsorgen är följaktligen ett komplement som måste medges konkurrensneutrala förutsättningar. Därför får statsbidragsreglerna inte som göra de dyraste formerna för barnomsorgen billigast för kommunerna. Neutrala bidragsregler och ändrad familjebeskattning innebär rättvisa mellan olika barnfamiljer. Vi förordar också stimulans av privat vårdverksamhet. Inom hälso- och sjukvården finns endast en mycket liten enskild sektor. Kostnaderna för denna privata vårdverksamhet är avsevärt lägre än för motsvarande offentlig vård, som verksamheten är flexibel och obyråkratisk. Patienterna uppskattar i hög grad privata vårdalternativ. Förutsättningar för konkurrensneutralitet mellan den privata och den offentliga sektorn bör skapas inom ramen för ett reformerat socialförsäkringssystem. Åldringsvård, äldreomsorg och missbruksvård är några områden där enskilda initiativ skulle kunna ge både ökad valfrihet och större utbud till samma kostnad för det allmänna. Transfererings- och socialförsäkringssystemet bör ses över. Ett större inslag av individuellt anpassade försäkringsvillkor ger den enskilde ökad valfrihet utan att det innebär avkall på våra fördelningspolitiska ambitioner. Den enskilde kan t. ex. själv få välja antalet karensdagar inom sjukförsäkringen. Möjligheter för nya initiativ inom sjukvården öppnas om denna finansieras neutralt genom en sjukvårdsförsäkring. Valfriheten ökar och det offentliga avlastas verksamhet. På område har marknadsekonomin begränsats och reglerats sönder, vilket lett till stora samhällsekonomiska förluster och en omfattande byråkrati. I stor utsträckning saknas på bostadsmarknaden en effektiv hushållning med resurser, konsumentstyrning och valfrihet för individen. Det är nödvändigt att avreglera produktionen, minska subventionsgraden och införa ett friare hyressättningssystem för att få en Vi föreslår därför att antalet normer och regler för hur bostäder skall se ut radikalt minskas. Svensk Byggnorm (SBN) består av bindande föreskrifter samt råd och exempel. Vi anser att SNB bör ersättas med enkla tekniska funktionskrav och ett fåtal bindande bestämmelser. Vidare förordar vi att ett system med ägarlägenheter skall införas och föreslår flera åtgärder för att underlätta övergång från hyresrätt till bostadsrätt. Hanteringen av statliga bostadslån bör överföras till befintliga bottenlåninstitut på kreditmarknaden. Det statliga stödet skall utgå endast i form av räntebidrag som successivt bör avvecklas. Härigenom kan bostadsverkets organisation i ett längre perspektiv - åtminstone delvis - avvecklas. På industridepartementets område föreslår vi en utförsäljning av statliga företag. Aktier till ett värde av bör kunna säljas huvudsakligen genom börsintroduktion. Exempel på bolag som kan privatiseras helt eller delvis är , , , , och . Även för affärsverken föreslås privatisering. Förenade Fabriksverken bör göras om till bolag och därefter säljas. Delar av bör kunna privatiseras. Från domänverket kan en del mark och dotterbolag säljas. Vad gäller de regionala utvecklingsfonderna föreslås en överföring av huvuddelen av kreditgivningen till bankerna. Utvecklingsfonderna bör övergå till att syssla enbart med konsult- och rådgivningsverksamhet som avgiftsfinansieras. Inom område föreslås fri etablering av arbetsförmedlingar. Det finns ingen anledning till statligt monopol på detta område. Monopol skall bara finnas där det är nödvändigt av tekniska skäl. Nuvarande arbetsmarknadsutbildning föreslås överförd till bolag med staten och berörda kommuner som delägare. Dessa bolag kan sälja utbildningsplatser till AMS och köpa utbildning från företagen. Arbetsmarknadens funktionssätt föreslås förbättras genom förändringar i arbetsmarknadslagstiftningen, t. ex. MBL och Åmanlagarna. Arbetsmarknadens parter måste själva ta sitt ansvar för både löne- och sysselsättningsutvecklingen. Den fria förhandlingsrätten är en frihet under ansvar. För föreslås att , posten, SJ och luftfartsverket omvandlas från affärsverk till aktiebolag. förordar vi utförsäljning av delar av aktiestocken. Bland affärsverkens dotterbolag föreslås utförsäljning av ASG, Svelast m.fl. Den myndighetsutövande verksamhet som i affärsverken skall vara skild från affärsverksamheten. Dessutom föreslås att kvarvarande monopol avskaffas utom vad avser linjenätet. På trafikområdet förordas möjligheter för ökad konkurrens inom taxi. vill vi avskaffa stora delar av dagens regleringar beträffande denna verksamhet bör avgiftsfinansieras. F. ö. förordas att projekt bör läggas ut på entreprenad i stället för att drivas i egen regi. Kollektivtrafikberedningen som håller på att utvecklas till en ny myndighet bör avskaffas. På område vill vi uppmuntra etablerandet av fristående skolor. Endast ett mycket begränsat antal enskilda skolor får statsbidrag. Detta är dessutom mindre än hälften av vad staten bidrar med per elev till den offentliga skolan. Vi föreslår därför ett automatiskt verkande statsbidragssystem. Alla skolor som uppfyller skollagens krav för fullgörande av den obligatoriska skolgången bör ges ett statsbidrag per elev som motsvarar högst statsbidraget till den offentliga skolan. Vi föreslår även att kommunerna bör åläggas att bidra till de fristående skolorna med ett stöd per elev motsvarande den rörliga kommunala kostnaden. Härutöver förordas en kraftig expansion av och nya regler för gymnasial lärlingsutbildning. Erfarenheter från både och utlandet talar entydigt för att ungdomar med lärlingsutbildning har lättare än andra att få arbete efter avslutade studier. Till skillnad från regeringen vill vi se lärlingsutbildning som ett alternativ till ordinarie gymnasieutbildning. Vi menar att målet skall vara att lärlingsutbildning svarar för huvuddelen av den yrkesinriktade utbildningen. Det statliga huvudmannaskapet för studiefinansieringssystemet bör omprövas. Möjligheterna att låta bankväsendet överta delar eller hela ansvaret för systemet bör utredas. På det kommunala området förordar vi överlag en avkommunalisering och avreglering av verksamheten. bör alltifrån daghem och åldringsvård till parkförvaltning, brandförsvar och gatuunderhåll kunna ske i privat regi. Minskad detaljreglering i kombination med kommunalt skattestopp innebär inte att möjligheten att utöva kommunalt självstyre försämras. Ovan angivna systemförändringar är inte bara samhällsekonomiskt nödvändiga; de ökar dessutom den enskildes valfrihet och välfärd. som denna omstrukturering sker inom den offentliga sektorn, måste marknadsekonomin förstärkas även på andra områden. Den ekonomiska politiken måste inriktas på att ta bort de hinder som försvårar en effektiv produktion. Om tillräckliga insatser genomförs , finns goda möjligheter att lägga en ny fast grund för fortsatt välfärdsutveckling. Men om vi inte lägger om kursen , kommer det att bli allt svårare att få utvecklingen under kontroll. Risken för en allvarlig ekonomisk kris med stor arbetslöshet blir då överhängande. För att förstärka marknadsekonomin förordar moderata samlingspartiet en politik som går ut på förbättrad anpassningsförmåga genom ändringar i den ekonomiska miljö i vilken företag och hushåll verkar. Vi måste förstärka människornas och företagens drivkrafter att ta risker och utveckla nya affärsidéer och nya produkter. Den politik med lägre marginalskatter och färre inkomstberoende bidrag som vi förordar förstärker de ekonomiska drivkrafterna och förbättrar arbets- och kapitalmarknadens funktionssätt. Den bristande flexibiliteten på arbetsmarknaden beror i stor utsträckning på att många människor i vanliga inkomstlägen har marginaleffekter på eller högre till följd av höga marginalskatter, bostadsbidrag, daghemsavgifter etc. Avreglering och avbyråkratisering av t. ex. bostadsmarknad, kapitalmarknad och arbetsmarknad är en nödvändig del av en politik som syftar till att förstärka marknadsekonomin. En successiv liberalisering av kreditpolitiken är nödvändig för att få en fungerande och effektiv kapitalmarknad. Ränteregleringen, emissionskontrollen och placeringsplikten måste upphöra. Arbetsmarknadens funktionssätt kan förbättras genom sänkta marginaleffekter och förändringar i arbetsmarknadslagstiftningen. En förstärkning av marknadsekonomin åstadkommes också genom ökad ägandespridning. Ett ökat enskilt ägande av alltifrån bostäder till aktier förbättrar användandet och fördelningen av resurserna. En väl fungerande privat kapitalbildning är av avgörande betydelse för marknadsekonomins fortlevnad. Den kollektivisering av kapitalbildningen som socialdemokraterna nu börjar genomföra innebär en stark politisk styrning av de centrala delarna av ekonomin. De systemförändringar som vi förespråkar är inte bara nödvändiga för att lösa den djupa strukturkrisen i . De är också nödvändiga för att fullt ut kunna tillvarata de många möjligheter som framtiden kommer att erbjuda. I en stärkt marknadsekonomi finns en inneboende vilja och förmåga till förändring. Det är i en sådan ekonomi som människornas krav på och företagens förmåga till förändring säkrast och snabbast ger resultat som kommer hela samhället till godo. Med stöd av vad ovan anförts hemställs* 1. att godkänner de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som föreslås i motionen, 2. att godkänner de allmänna riktlinjer för budgetregleringen som föreslås i motionen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om statsskulds- och kreditpolitiken, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om den kommunala ekonomin, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om systemförändringar och omstrukturering av den offentliga sektorn, 6. att beslutar upphäva följande lagstiftning om de kollektiva löntagarfonderna: a) lag om vinstdelningsskatt, * Se även motion 1983/84:2032. b) lag om ändring i lagen (1979:609) om allmän investeringsfond, c) lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370), d)lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, e)lag om ändring i uppbördslagen (1953:272), f)lag om ändring i taxeringslagen (1956:623), g) lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69), h)lag med reglemente för allmänna pensionsfonden, i) lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring, j) lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385), k) lag om ändring i lagen (1979:648) om procentsatser för uttag av avgift till försäkringen för tilläggspension. () () () () PER ()