mot · G7022129 · 1984-01-25 00:00:00 — Försök med demokratisk förnyelse i , m. m. Storstadsdemokratin har allvarliga brister. I storstäderna innebär den representativa demokratin att många människor representeras av ett fåtal förtroendevalda. I ett alltmer komplicerat samhälle, där ett ökande antal beslut av betydelse för medborgarna tas i offentliga organ, fjärmas väljarna från sina förtroendevalda representanter. Fler och fler beslut överlåts också reellt på anställda tjänstemän inom förvaltningen. Demokratin som folkstyre blir allt svagare, medborgarnas möjlighet till delaktighet, medverkan och eget ansvar minskar. Erfarenheterna från visar tydligt på demokratins brister. Den även internationellt kända striden om almarna i visade hur en stark opinion kan växa fram. Först efter öppen konfrontation gav den tidens politiska majoritet med sig. Striden om har samma karaktär. Mer än 300000 namnunderskrifter samlades in för att bevara . Trots denna starka opinion höll den starkt centralstyrda politiska majoriten stånd. Den enorma mobiliseringen av medborgarsynpunkter räckte inte. Det krävdes ett ingripande från riksplanet för att en ändring skulle komma till stånd. Det är ett underbetyg åt förmågan att uppfatta och ta hänsyn till demokratiska opinioner. En ändring är nödvändig, annars förlorar både demokrati och politiker förtroendet. Avståndet mellan väljare och valda måste minskas. En målmedveten decentralisering av beslut och ansvar i lokala kommunala frågor måste ske. Det är särskilt angeläget i en storstad som , där den representantiva demokratin är svagast och bristerna är uppenbara. Därför måste prioriteras när det gäller att från riksnivå skapa förutsättningar för en kommunaldemokratisk förnyelse. I takt med att allt fler människor flyttat till storstäderna, framför allt folkomflyttningar, har både problemen och möjligheterna vuxit. är ett särskilt tydligt exempel på vad snabb inflyttning, följd av storutbyggnader under en starkt begränsad tidsperiod, kan leda till. Den snabba expansionen har skapat ett splittrat samhälle. Människor lever uppdelade efter kategorier. Barn på dagis, äldre på pensionärshem, handikappade på andra hem. Hyreshus för sig, småhus för sig - ofta uppdelning efter ekonomisk standard. Arbetslivet är nästan helt skilt från boendet. Gränsen mellan fritid och arbetstid är skarp. Många känner främlingskap i en ofullständig hemmiljö och saknar mänskliga kontakter. 1 1983/84. Det skapar sociala problem. Storstädernas förorter har glömts bort i välfärdsbygget. De är utarmade på samhällsfunktioner. Det har blivit samhällen som ibland bara är till för att sova i. Många människor flyttar ofta. De sociala nätverken fungerar inte när anledningarna att träffas och klara problem gemensamt inte finns. Den höjda bostadsstandarden har ökat vår välfärd. Men inriktningen på att göra varje hushåll och varje familj oberoende av andra har fört med sig nya problem. Möjligheterna till positiva kontakter med andra, till att kunna hjälpa andra och själv få hjälp har minskat. I stället för att förstärka det gemensamma har familjen och bostaden alltmer privatiserats. Fler sysslor och funktioner har flyttats in i lägenheten, tvättmaskin, förvaringsutrymmen, kommunikationshjälpmedel etc. Varje hushåll har egna uppsättningar av allt från TV till gräsklippare. Sambruk och samägande uppmuntras inte. Genom husens och lägenheternas utformning byggs privatiseringen och åtskildheten in. Men ostördheten innanför de egna gränserna har skapats på bekostnad av gemenskapen. 1980-talets människor lever i de samhällsmiljöer som 1960-talets centraliseringsideologi skapade. Vi har ännu knappast kommit över följderna av de stora flyttvågorna. Ändå kommer nya signaler om flyttningspolitik. Enligt senaste sammanställningen av länsstyrelsernas prognoser kommer en tillväxt att ske i två av landets storstadsområden, främst och delvis . beräknas befolkningen minska i 17 av landets 24 län. Sysselsättningen blir oförändrad eller minskar i 15 län. Förvärvstalen sjunker i 11 län, framför allt beroende på att de kvinnliga förvärvstalen upphör att växa. Stora omställningar och 140000 färre jobb i näringslivet förutspås i samma prognos. Arbetspendlingen fortsätter att öka i hela landet, t. o. m. ganska snabbt. De lokala arbetsmarknaderna klarar inte jobben. Enligt den senaste levnadsnivåundersökningen ökar de långa arbetsresorna på , speciellt i , och de korta arbetsresorna på mindre än 1/blir allt färre. Detta tyder på att stockholmarna ägnar åt att förflytta sig mellan bostad och arbete. Utveckling mot fungerande lokalsamhällen För att komma till rätta med de nya problem som människorna upplever krävs radikala förändringar av samhälle och arbetsliv. Samhällsplaneringen måste inriktas på att föra samman och skapa närhet mellan olika vardagsfunktioner. Boende, arbete, fritid, umgänge, service och vård är verksamheter som förutsätter varandra och som vinner på att vara samordnade och ske i samspel. Förutsättningarna för samarbete och gemenskap skapas, eftersom det finns naturliga anledningar att lösa uppgifter tillsammans. Många problem, som tas om hand av centraliserade institutioner, kan då lösas lokalt. Arbetsplatser bör planeras i närheten av bostadsområden. Olika slags service (, kommersiell, kulturell) behövs nära bostäderna och med korta gång- och cykelvägar mellan olika anläggningar och till kollektiva färdmedel. Det är viktigt att olika bebyggelse- och upplåtelseformer blandas i samma bostadsområde. Där det är möjligt bör befintliga bostadsområden kompletteras med marknära bostäder och arbetsplatser. Våra bostäder måste utformas för att underlätta hushållsarbete och omsorg om barn och gamla och för att nya levnadsmönster uppbyggda kring samarbete mellan barn, vuxna, äldre och närboende skall kunna växa fram. Nya möjligheter för inflytande och gemenskap kan skapas genom att de boendes ansvar för bostäderna ökar. När människor har gemensamma angelägenheter och problem i ett bostadsområde skapas grunden för att bygga upp nya sociala nätverk. Därför måste politiken inriktas på att överföra allt fler samhällsuppgifter och beslut till lokal nivå. Lokala initiativ måste stödjas och uppmuntras. Nya former för att utveckla verksamheter i grannskapet måste prövas, framför allt genom att underlätta för en lokal kooperativ sektor att växa fram. I en stad byggd på fungerande lokalsamhällen finns många kontaktpunkter och främjas gemenskap. Förutsättningarna för gemensamt ansvarstagande, planering och utformning av närmiljön förbättras. Resbehovet blir mindre. Det innebär också mer tid och kraft för umgänge med familj och vänner, för föreningsliv, politik och facklig verksamhet. Förutsättningarna för barnen att få kontakt med vuxenliv och arbetsliv förbättras. Möjligheterna för kvinnor och män att dela ansvaret för uppgifter i hem och yrkesarbete ökar. Den nya teknikens möjligheter Genom datateknikens och mikroelektronikens utveckling är vi på väg in i ett annorlunda samhälle - ett mer utpräglat informationssamhälle. Konsekvenserna för vårt vardagsliv blir stora. Det måste finnas en beredskap att möta förändringarna. Vilken väg utvecklingen skall ta är inte självklart. Informationssamhället medför nya produkter och tjänster, ändrad förläggning av arbetet och ändrade samband mellan arbetsliv och fritid, nya kommunikationsmöjligheter etc. För storstäderna blir effekterna omfattande. Här finns en stor andel förvaltnings- och kontorsarbetsplatser som kommer att förändras genom En mängd arbeten - skrivarbete, övervakning, konstruktion, programmering osv. kan flyttas bort från traditionella arbetsplatser. som allt fler uppgifter kan skötas i hemmen, både genom utflyttning av traditionella arbetsuppgifter och genom ökad användning av hemdatorer, så okar risken för ensamhet och isolering. Det är fråga om ett strategiskt val för informationssamhällets utveckling. Samma teknik som kan tvinga människor bort från en arbetsgemenskap till isolering i hyresområden eller radhus, kan också bidra till decentralisering av arbetsplatser. Samma teknik som kan isolera sekreterare i lägenhetsmoduler kan också användas för att samordna och organisera arbete och produktion i en stadsdel. Med kvarteret eller stadsdelen som grund kan framtida grannskapscentraler organisera och samordna lokal produktion. Enligt vår uppfattning bör den nya tekniken användas för att främja integration och motverka segregation. Det senare är särskilt viktigt i en storstad med redan uppslittrade miljöer. Dagens sociala mötesplatser måste värnas och tekniken utnyttjas för att främja gemensam verksamhet. På samma sätt som i arbetslivet finns det anledning att i samhällsplaneringen lyfta fram goda exempel på användning av den nya tekniken. Det skulle exempelvis kunna ske i samarbete mellan , byggforskningsrådet och andra lämpliga intressenter. I ett sådant försöksoch utvecklingsprojekt bör enligt vår uppfattning inriktningen vara att stärka närmiljöns servicestruktur beträffande utbildning, samhällsinformation, kommunikation, offentliga och privata tjänster etc. samt den lokala demokratin. Ensidigheten i de nya bostadsområdena har ett direkt samband med koncentrationen av arbetsplatser på andra håll i , främst inom dess kärnområde. Det har fört med sig att arbetsresorna blir långa och tröttande, kommunikationerna orationellt använda. Därför är det viktigt att nya arbetsplatser lokaliseras till områden som har brist på arbetsplatser. och förvaltningsenheter, liksom produktion och hantverk utan miljöproblem, kan förläggas till existerande bostadsområden. Den nya datatekniken öppnar, som nämnts, också nya möjligheter till decentralisering. Kommunen har här ett mycket stort ansvar, när det gäller att åstadkomma en decentralisering av arbetsplatserna. I storstädernas centrala delar, särskilt i , finns emellertid en stor andel offentlig förvaltning. Om den politiska viljan finns, är det möjligt att dämpa expansionen centralt och åstadkomma en decentralisering. Lokalkostnaderna för centralt inom lokaliserade myndigheter är betydande. Det är därför i högsta grad befogat att staten som hyresgäst medverkar till att pressa ned sina egna kostnader som man dämpar utvecklingen av lokalhyreskostnadema för övriga lokalhyresgäster i Genom en sådan målmedveten inriktning kan staten underlätta för de många mindre serviceföretag som är en avgörande förutsättning för en fungerande innerstad. Ett regeringsbeslut med denna innebörd togs i form av ett uppdrag i . Där heter det bl. Beträffande förhyrda lokaler i de centrala delarna av skall i den fortsatta lokalförsörjningsplaneringen, innan förlängning av hyresavtal beslutas, beakta möjligheterna att begränsa lokalkostnadrna samt att förbättra den bristande balansen i relationen mellan arbetsplatser och bostäder inom olika delar. Regeringensuppdraget föranledde därefter att i samband med ny förhyrning sätta hyrestak för myndigheterna. Regeringen bör nu kunna redovisa erfarenheterna från denna verksamhet och anmäla dessa för . bör regeringen redovisa förslag angående fortsatta förhyrningspolitik och -planer inom kärnområde för . Förnyelse av offentlig verksamhet Nya former måste utvecklas för ansvarstagande och omsorg av barn, äldre och andra i behov av hjälp. Därför måste den offentliga sektorns verksamhet förändras och förnyas. Samhällets engagemang i omsorgen bygger på solidaritet och jämlikhet. Oavsett ekonomisk eller social bakgrund skall alla erbjudas god hälso- och sjukvård, ekonomiskt trygg ålderdom och ekonomisk hjälp vid sjukdom eller arbetslöshet. har den offentliga sektorn, liksom samhället i stort, i alltför hög grad präglats av detaljstyrning, byråkratisering, stordrift och specialisering. I större utsträckning har institutioner fått klara uppgifter som tidigare utfördes i hemmet, i samverkan mellan vänner och grannar eller i folkrörelserna. Professionaliseringen av samhällets verksamheter har ökat. Människornas möjlighet till delaktighet, ansvarstagande och inflytande har minskat. Det behövs en ökad samverkan närmare människorna än kommunen eller kommundelen. Den skulle kunna bestå av olika former av kooperativa verksamheter och hushåll i samverkan. En sådan här utveckling utgör en tredje väg i stället för en utbyggnad av den offentliga sektorn i traditionella former eller omfattande privatisering och avgiftsfinansiering. Båda dessa senare alternativ är ofta starkt institutionsbundna och tillgodoser därmed inte människornas behov av delaktighet och gemenskap. Det behövs åtgärder som underlättar för människor att utnyttja kooperationen som alternativ till delar av den offentliga sektorn. Sådana åtgärder bör förberedas genom en särskild utredning. Alternativa modeller för kooperativ verksamhet behöver utarbetas och prövas. Institutionella hinder - lagar och regler av olika slag - som hindrar en vidare utbredning av kooperativa verksamheter inom den offentliga sektorns verksamhetsområde måste elimineras. Utredningen bör också se över statsbidrag, skatter och låneregler för att underlätta framväxten av nya kooperativ. Vägledande måste vara att vård och omsorg i kooperativ form inte skall vara dyrare än motsvarande offentliga verksamheter. utförs mycket arbete lokalt vid sidan om den vanliga formella ekonomin. Det sker framför allt inom det enskilda hushållets ram. En mindre del arbete utförs genom samverkan mellan hushåll. För en utveckling mot fungerande lokalsamhällen spelar naturligtvis denna samverkan mellan hushåll i kvarter och grannskap en stor roll. , när arbetstiden i den formella ekonomin förväntas minska, bör en sådan lokal samverkan öka i betydelse. Hushållens samverkan kan underlättas genom samhällsplanering och ökat boendeinflytande. Utrymmen och lokaler för olika slags arbete och gemenskap bör i ökad utsträckning planeras i närmiljön. Det kan gälla t. ex. reparationsverkstad, snickarbod, fotolaboratorium, sällskapsrum. Planeringen av grönytor och trädgårds- och kolonilottsområden bör inriktas på att umgänget i märmiljön skall kunna utvecklas. En viktig förutsättning för lokal samverkan är att de boende själva kan få ökat ansvar för bostadshus och gemensamhetsanläggningar, oavsett boendeform. Vid sidan av äganderätt och bostadsrätt kan detta ske genom utveckling och modellavtal för hyresrätt. En sådan modell kan vara gemensam förhyrning av ett hyreshus eller t. o. m. ett helt bostadsområde, där en särskild hyresförening svarar för drift och skötsel. Till ägaren erläggs kapitalkostnader och medel för mer genomgripande underhåll. De allmännyttiga bostadsföretagen bör här vara pådrivande för att öka boinflytande och lokal samverkan i bostadens närmiljö. En utveckling mot lokalsamhällen enligt de riktlinjer vi här redogjort för torde inte vara möjlig att driva fram inom ramen för den beslutskoncentration och centralstyrning som f. n. kännetecknar . Stockholmscentern och i fullmäktige har alltid arbetat för en spridning av makt och inflytande ut till de olika stadsdelarna. Majoriteten i fullmäktige har endast varit beredd att göra halvhjärtade försök att öka det lokala inflytandet bl. a. genom att på försök inrätta s. k. kommundelsråd. Den utvärdering som gjorts av kommundelsrådens verksamhet visar, att de inte lett till ett ökat reellt inflytande för människorna i de olika stadsdelarna. Det är nu hög tid att ta radikalare grepp. regeringsställning ledde fram till lagstiftningen om lokala organ i kommunerna. Den ger kommunerna stor frihet att decentralisera sin organisation. Försöksverksamhet pågår i ett tiotal kommuner. Det är emellertid viktigt att gå vidare. De lokala organen måste ges en bättre förankring i stadsdelen eller området. Därför bör de lokala organen vara direktvalda av befolkningen i området. Det är nödvändigt att de lokala organen verkligen speglar den lokala befolkningens uppfattningar. Genom direktval till de lokala organen blir de förtroendevalda också i realiteten representanter för lokalbefolkningen. Efter en sådan demokratiseringsreform bör en uppdelning av beslutsbefogenheter inom kommuns ram till stadsdelskommuner kunna genomföras. För varje stadsdelskommun skall finnas en fullmäktigeförsamling som beslutar om sin egen budget och som skall ha beskattningsrätt för att finansiera de uppgifter den skall ha ansvar för. Stadsdelskommunerna skall utse sina egna nämnder för olika områden, t. ex. skolan, planeringen och socialvården - en utveckling som redan påbörjats i genom inrättandet av sociala distriktsnämnder. I ett sådant långtgående försök kommer att få en mer rimlig arbetssituation med tyngdpunkten på samordning och övergripande frågor. Genom en sådan decentralisering av beslutsbefogenheterna som vi föreslår finns stora förutsättningar att radikalt stärka medborgarinflytande och lokal demokrati. Några av fördelarna blir att o besluten blir mer överblickbara o det blir närmare mellan väljare och förtroendevalda o fler blir engagerade i det kommunala arbetet o lokala synpunkter får ökat gehör. De ekonomiska effekterna av en uppdelning av är svåra att uppskatta. När socialförvaltningens verksamhet decentraliserades ledde de till väsentligt minskad byråkrati. Det totala personalbehovet minskade. Inrättande av stadsdelskommuner skulle med stor säkerhet innebära o minskad byråkrati genom bättre kännedom om invånarnas behov och önskemål o utredningar och investeringar kan begränsas o utrymme kan ges för mer ideella insatser och initiativ vilket kan ge väsentliga besparingar o invånarna får på ett annat sätt ta vara på lokala resurser som skolor, t. ex. ta ansvar för de investeringar som görs. Detta ger också ekonomiska besparingar. Det är också lättare för invånarna att följa ekonomin i en stadsdelskommun och därmed komma med förslag till förbättringar, besparingar och rationaliseringar. Enligt vår uppfattning bör prioriteras, när det gäller att genom olika åtgärder på riksplanet skapa förutsättningar för en kommunaldemokratisk förnyelse. En avgörande förutsättning för framgång är en lagstiftning som möjliggör inrättande av direkt valda lokala organ i kommunerna, i vårt förslag benämnda stadsdelskommuner. Det ligger i sakens natur, att på egen hand bör beluta om den närmare utformningen av sin demokratiska organisation inom ramen för en förändrad kommunallags bestämmelser. Genom att utse till frikommun av det slag som nämns i bilaga till budgetpropositionen, bör det också vara möjligt att medge en byråkratisk frizon och därmed en friare hantering av kommunens uppgifter inom skolans område, socialvården och på planeringsområdet. Det bör vidare uppdras åt demokratiberedning att - inom ramen för sina direktiv - närmare analysera de hinder som kan uppstå och som genom åtgärder på riksplanet behöver undanröjas vid en sådan friare hantering av nämnda områden. Demokratiberedningen bör vidare få i uppdrag att närmare analysera och utreda motionens förslag 1. för att främja en utveckling mot fungerande lokalsamhällen, 2. om den nya teknikens möjligheter och angelägenheten att i samhällsplaneringen lyfta fram goda exempel på användning av den nya tekniken samt behovet av försöksprojekt, 3. om alternativa modeller av kooperativ verksamhet som ett medel att förnya offentlig verksamhet samt eliminering av de hinder som motverkar en utbredning av kooperativ verksamhet och nödvändiga stimulanser samt 4. om lokal samverkan och ökat boinflytande. Regeringen bör vidare redovisa dels erfarenheterna av statlig förhyrning av lokaler inom kärnområde, dels förslag till fortsatt förhyrningspolitik och -planer inom samma område. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1.att hos regeringen begär förslag om lagstiftning som möjliggör inrättande av direkt valda lokala organ, 2. att hos regeringen begär att utses till frikommun och ges möjligheter till en friare hantering av uppgifterna inom skol- och planeringsområdena samt socialvården i enlighet med vad som anförts i motionen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts ang. uppdrag till demokratiberedning, 4. att begär att regeringen lämnar redovisning och förslag om den statliga förhyrningen av lokaler inom kärnområde i enlighet med vad som anförts i motionen.