mot · G702619 · 1984-01-18 00:00:00 — Enligt lagen om allmän försäkring, 9 kap., kan handikappersättning utgå enligt följande: Rätt till handikappersättning tillkommer försäkrad, som fyllt och som innan han fyllt för avsevärd tid fått sin funktionsförmåga nedsatt i sådan omfattning att han a) i sin dagliga livsföring behöver mera tidskrävande hjälp av annan, b) för att kunna förvärvsarbeta behöver fortlöpande hjälp av annan eller c) eljest behöver vidkännas betydande merutgifter. Föreligger behov av hjälp antingen i den dagliga livsföringen och för att kunna förvärvsarbeta, eller ettdera av eller båda dessa avseenden och därjämte merutgifter i anledning av handikappet, grundas bedömning av rätt till handikappersättning på det sammanlagda behovet av stöd. Vid tillämpning av denna paragraf skall med försäkrad som utför förvärvsarbete likställas studerande som åtnjuter studiestöd enligt studiestödslagen (1973:349) eller endast på grund av bestämmelse om behovsprövning är utesluten från sådan förmån. Handikappersättning utgår alltid till försäkrad som är blind, döv eller gravt hörselskadad om blindheten, dövheten eller hörselskadan inträtt innan den försäkrade uppnått ålder. Alltefter hjälpbehovets omfattning eller merutgifternas storlek utgör handikappersättning för år räknat sextiofem, Handikappersättningen är en viktig stödform för de människor, som drabbats av handikapp eller sjukdom, som föranleder hjälp- och tillsynsbehov samt merkostnader. På grund av att handikappersättningen är graderad i tre nivåer, 34,50 resp. av basbeloppet, upplevs bedömningen som rättvis i de flesta fall. Ett undantag finns dock - bedömningen av rätten till handikappersättning för personer med psoriasis. Möjligheten att ta hänsyn till merkostnader föranledda av handikappet infördes fr. o. m. . Till en början beviljades ett antal handikappersättningar till psoriasissjuka vid försäkringskassorna. När ärendena efter hand överklagats och slutligt avgjorts i Försäkringsöverdomstolen har det visat sig, att domstolen i de flesta fall har funnit att förusättningarna för rätt till ersättning inte är uppfyllda (enligt betänkande av RFV DsS 1981:16). Försäkringsdomstolen har grundat avslagen på att funktionsförmågan ej varit nedsatt i sådan omfattning, att rätt till handikappersättning förelegat. (Inträdesbiljetten har saknats.) Flera försäkringskassor har ansett, att rätten till ersättning för psoriatiker är alltför restriktiv och har ifrågasatt, om man inte skulle kunna tillämpa någon form av schablonregler grundade på redovisade medicinska förhållanden. Mot bakgrund av rättspraxis och med stöd av ett yttrande från en medicinskt sakkunnig har funnit att endast individuella bedömningar av rätten till handikappersättning kan komma ifråga beträffande försäkrade med psoriasis. I en skrift utgiven av 1983 framgår, att förvånansvärt många psoriatiker uppgivit, att de ej sökt handikappersättning, vilket föranlett en närmare undersökning av orsaken till detta. Det visade sig, att flertalet av de i efterhand tillfrågade blivit avrådda av att söka handikappersättning med motiveringen att det ändå inte fanns någon chans att den skulle beviljas. upplever det som skrämmande att människor inte får möjlighet till prövning av en lagstadgad rättighet och anför, att det under förarbetet till lagen angavs, att handikappersättningen skulle utgöra en merkostnadsersättning på grund av varaktigt handikapp. Den praktiska utformningen av lagen har gjort den till en lytesersättning, menar förbundet. Handläggare vid försäkringskassorna upplever det som djupt otillfredsställande att en handikappgrupp - psoriatikerna - har oerhört svårt att få del av samhällets hjälp till merkostnader föranledda av ett handikapp. Det förtjänar att påpekas att merkostnaderna i dessa ärenden är betydande, ofta flera . Merkostnaderna härrör sig från läkarbesök och behandlingar, förbandsmateriel, salvor, specialschampo, slitage av kläder, starkt ökade tvättkostnader osv. När den nya handikappersättningen började tillämpas gjorde försäkringskassorna sin bedömning utifrån graden av sjukdomens utbredning och förekomsten av eventuella sjukdomskomplikationer (ledbesvär m. kombinerat med en bedömning av merkostnadernas storlek. Besvärsinstanserna har, som ovan uppgivits, inte godkänt en sådan bedömning. Vi anser emellertid att det är nödvändigt med en mindre restriktiv bedömning av dessa ärenden för att inte en sjukdomsgrupp skall anse sig vara diskriminerad. Med stöd av ovanstående hemställer vi att hos regeringen anhåller om åtgärder ägnade att åstadkomma en ny bedömning av ärenden rörande hanikappersättning till psoriasissjuka i enlighet med motionen. () ()