mot · G80295 · 1984-11-06 00:00:00 — Motion 1984/85:95 m. fl. Riktlinjer för det framtida arbetet mot ekonomisk brottslighet m. m. 1984/85:32) Arbetet mot eko-brotten startade IV77 Ekonomisk brottslighet är ingen ny företeelse i vårt land, även om det kan synas så på grund av den fokusering som frågan fått i den allmänna debatten . Flera fall av allvarlig ekonomisk brottslighet förekom under genom utnyttjandet av knappheten på livsnödvändiga varor. I samband med Kreugerkraschen förekom åtal på grund av falsk bokföring, bedrägeri och vårdslöshet mot borgenärer. En lista på liknande exempel kan göras ganska lång. Det var dock först som en egentlig debatt om den ekonomiska brottsligheten startade. Några mer omfattande åtgärder mot denna brottslighet hade inte vidtagits när den icke-socialistiska regeringen tillträdde . Det var först när denna regering gav brottsförebyggande rådet (BRÅ) i uppdrag att se över den organiserade och ekonomiska brottsligheten som den första egentliga regeringsåtgärden vidtogs. beslutade man också att ge BRÅ uppdraget att utföra lagstiftningsöversynen samt att ställa resurser i form av flera kvalificerade jurister till rådets förfogande. BRÅ har presenterat ett stort antal förslag som i de allra flesta fall lett till lagstiftning. Utredningsarbetet har även bedrivits i ett flertal traditionella kommittéer, näringsförbudskommittén, miljöskadeutredningen. skatteindrivningsutredningen m. m. Dessa har också i de allra flesta fall lett till lagstiftning eller organisationsförändringar. 1982 beslöts att inrätta en särskild samrådsgrupp inom för att samordna de olika departementens arbete på området. I och med detta beslut avvecklades den särskilda styrgruppen inom BRÅ som tidigare lett utredningsarbetet. Det omedelbara ansvaret för lagstiftningsarbetet lades över på en interdepartemental grupp. Arbetet i samrådsgruppen fungerade väl. inte minst därför att kunskaperna om resp. departements pågående utredningsarbete kunde spridas. Den ekonomiska brottsligheten är inte begränsad till enbart justitie- och budgetdepartementens ansvarsområde utan även flera av de övriga departementen är i hög grad berörda. Det var mot denna bakgrund olyckligt att den socialdemokratiska regeringen beslutade att avbryta det pågående, väl fungerande arbetet och tillsätta en särskild kommission för att arbeta med frågan. Den kritik som riktades från socialdemokratiskt håll mot det tidigare arbetet saknade som redovisats ovan grund. I direktiven till utredningen anförde statsrådet bl. a. följande: De åtgärder som vidtagits har på det hela taget emellertid inte varit tillräckliga för att vända utvecklingen. Tvärtom tyder mycket på att situationen på många områden förvärrats. För att kunna vända utvecklingen i rätt riktning krävs det därför att effektiva åtgärder nu vidtas för att förebygga och bekämpa ekonomisk brottslighet och skatteflykt. Det kan nu klart konstateras att eko-kommissionen inte har lyckats med denna uppgift. De åtgärder som kommissionen har tagit upp i sina många promemorior och förslag kommer inte att leda till att utvecklingen kan vändas. Utredningens arbete har bedrivits i helt felaktiga former, något som gjort att dess förslag fått en inriktning och en utformning som gör dem oacceptabla för en bred majoritet av svenska folket. Detta har också visat sig i många av de remissvar som avgivits på grundval av kommissionens betänkanden och i den offentliga debatten med anledning av kommissionens arbete. Kommissionen började sitt arbete i fel ände. I stället för att bölja med en grundläggande analys och inventering av problemkomplexet startade utredningen med att utarbeta ett antal konkreta förslag till lag- eller organisationsändringar. Detta har gjort att man kommit bort från helheten och inte kunnat sätta in de olika åtgärderna i en fungerande enhet. Man har inte heller haft någon på fakta grundad bild av de problem som de föreslagna åtgärderna skall utgöra lösningen på. Kommissionens arbete är ofullständigt Redan från början uteslöts en rad delproblem från utredningens arbete. Man har således inte behandlat problem som bidragsfusk, försäkringsbedrägerier, anställdas stölder på arbetsplatserna, miljöbrott och brott mot konsumenterna. Detta trots att dessa brott utgör en del av den totala ekonomiska brottsligheten och sannolikt är orsakade av samma faktorer. Det är ingen principiell skillnad mellan en persons fusk med bostadsbidragen och en näringsidkares fusk med statsbidrag. Det är endast storleken på fusket som kan skilja. Regeringens val av utredningsmodell, nämligen att tillsätta en kommission utan fullvärdig parlamentarisk representation, har också försämrat utredningsresultatet. Det har därigenom inte funnits möjlighet att få alternativa lösningar belysta. Det har försvårat remissbehandlingen eftersom remissinstanserna inte har haft klara alternativ att bedöma. Stark kritik måste riktas mot utredningens sätt att bedriva partipolitisk polemik i de avgivna betiinkandena. I slutbetänkandet (SOU 1984: 15) tas särskilt upp behandlingen i av vissa socialdemokratiska motioner. Det nämns enbart att dessa, som uppges innehålla krav på ökade insatser mot den ekonomiska brottsligheten, avslogs av "en knapp borgerlig majoritet i justitieutskottet". Det talas däremot inte om att flertalet av de socialdemokratiska förslagen inte var av den karaktären att de kunde läggas till grund för lagstiftning. Det är exempellöst att en statlig offentlig utredning på detta sätt bedriver öppen partipolemik. Det förvandlar i ett slag betänkandet till en politisk pamflett, så långt man kan komma från seriöst utredningsarbete. Den största kritiken mot utredningens resultat skall dock inte riktas mot utredningsmännen. Det vilar ett stort ansvar härför på regeringen. Den bristande kvaliteten på utredningens förslag beror till mycket stor del på den tidspress man har varit utsatt för. I slutbetänkandet (SOU 1984: 15 s. 36) framkommer också detta: Ytterligare andra frågor har varit av den omfattningen eller svårighetsgraden att vi inte sett någon möjlighet att - inom de ramar som gällt för oss - gå närmare in på dem. Istället har vi fått nöja oss med att påpeka dessa problem samt ge vår uppfattning om hur man bäst bör lösa dem. Att de avgivna förslagen till stora delar inte är av den karaktären att de direkt kan läggas till grund för lagstiftning har också visat sig genom utformningen av den nu föreliggande propositionen. Denna visar nämligen att det inte varit möjligt för regeringen att i ett enda sammanhang lägga fram ett åtgärdspaket mot den ekonomiska brottsligheten. Detta synes bero på att beredningen av förslagen blivit svårare än regeringen förväntat sig. har i stället fått en principproposition utan egentligt innehåll. skall genom propositionen godkänna de riktlinjer för det framtida arbetet mot ekonomisk brottslighet som föreslås och bereds tillfälle att ta del av de överväganden som regeringen gjort i anslutning till de olika förslagen angående ekonomisk brottslighet. Regeringen har däremot inte i denna proposition lagt några konkreta förslag utan dessa skall föreläggas i särskilda propositioner. Inriktningen av det fortsatta arbetet mot ekonomisk brottslighet Enligt vår uppfattning kan inte eko-kommissionens arbete i någon större utsträckning läggas till grund för det fortsatta arbetet mot ekonomisk brottslighet. Detta verkar även regeringen att ha insett att döma av de överväganden som görs i propositionen. Vi kan för vår del ställa oss bakom större delen av de synpunkter som lämnas under avsnitt 4 Principiella överväganden i statsrådet anförande - rättssäkerhet. enkelhet, rättvisa och näringsfrihet. Det är av stor vikt att det framtida arbetet också kommer att bedrivas i enlighet med dessa riktlinjer. Vi avser att noga bevaka att så blir fallet i samband med den fortsatta behandlingen av kommissionens förslag. Det är enligt vår uppfattning av stor vikt att de regelsystem som införs är enkla och lättförståeliga. De måste utgöra ett stöd för den seriösa näringsverksamheten utan att i onödan försvåra dess arbete. Särskilt viktigt är det att ha en kontrollpolitisk medvetenhet. Justitieministern anför härom följande på s. 26 i propositionen: Det bör vara en målsättning att bindande regler som ställs upp också i praktiken kan kontrolleras. Omvänt gäller att man bör undvika sådan kontroll som inte är av betydelse för de grundläggande materiella regler som kontrollen avser. När man tillskapar särskilda kontrollorgan innebär detta alltid risker för att efterhand olika rutiner utvecklas som kan förlora kontakten med de materiella reglerna. Detta är ett uttalande som vi till fullo kan instämma i. Regeringen har genom propositionen visat att man inte ställer upp på mycket av den inriktning och syn på arbetet mot den ekonomiska brottsligheten som eko-kommissionen givit uttryck för. Detta anser vi vara positivt och till nytta för det framtida arbetet. Utöver den av regeringen redovisade inriktningen av arbetet vill vi lämna följande förslag i detta avseende. Satsa på forskning om orsaker och effekter För att framgångsrikt kunna bekämpa den ekonomiska brottsligheten behövs det ökade kunskaper om omfattning, orsaker och effekter av densamma. arbete har här varit helt otillräckligt. Några nya uppgifter om omfattningen av den ekonomiska brottsligheten har över huvud taget inte redovisats. Inte heller effekterna av den ekonomiska brottsligheten har man från kommissionens sida utrett i tillräcklig omfattning. Orsakerna till ekonomisk brottslighet är mycket sparsamt undersökta. Enbart vissa generella kartläggningar av den sociologiska bakgrunden till kriminalitet finns redovisade. Förmodligen är inte de faktorer som påverkar den traditionella brottslingens handlingar helt relevanta för denna typ av brott. De ekonomiska brotten är i allmänhet ganska väl övervägda och är inte beroende av tillfälligheter. Många som deltar i debatten på detta område anser att det enbart är det stora skattetrycket som är orsaken. Lösningen på problemet skulle då vara att radikalt sänka skatterna. Att problemet skulle vara så enkelt är knappast fallet. Självfallet utgör skattetrycket ett starkt incitament till framför allt skattefifflet. Ekonomisk brottslighet förekommer dock även i andra sammanhang där inte skattetrycket kan utgöra orsaken. Enligt vår uppfattning utgör det därför en angelägen uppgift att genomföra en mer omfattande forskning om omfattningen, orsakerna till och effekterna av den ekonomiska brottsligheten. För att möjliggöra rätt inriktning av de åtgärder som vidtas är det nödvändigt med bättre kunskaper. Det finns annars en klar risk att de beslut som tas inte får avsedd verkan eller t. o. m. ett helt annat resultat än vad som avsetts. Försvåra inte för de seriösa näringsidkarna Flertalet av eko-kommissionens förslag innebär att nya regler skall införas. Syftet är att minska möjligheterna till ekonomisk brottslighet. Det är dock mycket tveksamt om så kan bli fallet. De som bryter mot gällande regler och bestämmelser kommer förmodligen att göra så även . Det hjälper inte med införandet av näringstillstånd eftersom de ekonomiska brottslingarna kommer att strunta i att söka sådant. De nya reglerna kommer då endast att fa till följd att de seriösa näringsidkarna drabbas. som har till uppgift att se över reglerna om näringsförbud har i sitt remissyttrande över kommissionens förslag om näringstillstånd bl. a. anfört följande: Den grundläggande frågan är om vinsterna med det föreslagna systemet är så stora att de motiverar de ökade kostnaderna, administrationen och byråkratin. Vidare måste man beakta riskerna för att regleringen får en konkurrenshämmande effekt med en högre prisnivå som följd. Uttalandet gäller i första hand frågan om införandet av näringstillstånd men kan enligt vår uppfattning med fördel appliceras också på andra åtgärder inom detta område. Enligt vår uppfattning är det nödvändigt att i stället underlätta för företagen att följa nödvändiga regler. Vi vill här peka på två sätt att göra detta. Införandet av sanktioner innebär inte alltid att det icke önskvärda beteendet upphör. Ofta är det effektivare att genom rådgivning och stöd uppnå det avsedda resultatet. En möjlighet som bör prövas härvidlag är att ge nystartade företag hjälp med att få i gång sina administrativa rutiner som bokföring, kontakter med myndigheter m. m. Från centerhåll har föreslagits inrättandet av lokala samhällsmyndigheter. Dessa skulle vara till för att underlätta kontakterna mellan företag och myndigheter. De skulle kunna bestå av den nuvarande lokala skattemyndigheten, en decentralisering av delar av mervärdeskatteenheterna inom länsstyrelserna, en decentralisering av delar av handelsregisterenheterna inom länsstyrelserna, en decentralisering av delar av bolagsregisterenheten inom patent- och registreringsverket m.fl. lämpliga myndigheter eller myndighetsenheter. Myndigheten bör enligt detta förslag inrättas i varje kommun eller fög Det skall vara möjligt att i princip ha kontakt med en enda tjänsteman eller åtminstone genom en enda myndighetskontakt kunna lösa föreliggande problem. Åtgärden underlättar också samhällets kontroll av att företagaren fullgör sina åligganden. Det blir samma person eller avdelning inom myndigheten som kontrollerar att momsdeklarationen lämnas in, att källskatteinbetalningar och betalning av arbetsgivaravgifter görs, att preliminärskatt betalas av den fysiska eller juridiska personen, att deklaration och årsredovisning enligt aktiebolagslagen lämnas m. m. har uttalat viss sympati för detta förslag. Det har också, om än i modifierad form, tagits upp av eko-kommissionen. Förhoppningsvis kan detta leda till att en utredning tillsätts, syftande till att en sådan administrativ samordning som här redovisats kan genomföras. Öka effektiviteten hos samhällets kontrollinstanser Utvecklingen av den ekonomiska brottsligheten verkar inte bero på att vi skulle ha dåliga eller ofullständiga regler. Snarare är det brister i samhällets kontrollorganisation som utgör en av anledningarna. Ett stöd för denna ståndpunkt utgör näringslivets remissyttrande över ett av eko-kommissionens delbetänkanden, Effektivare företagsrevision. I detta skriver man bl. a. följande: Organisationerna vill emellertid starkt ifrågasätta om de brister som vidlåder det allmännas skatte- och avgiftsuppbörd till övervägande del skulle ha sin grund i ett bristfälligt regelsystem för kontroll och övervakning. Enligt organisationerna finns skäl att också ifrågasätta huruvida indrivningen av konstaterade skatte- och avgiftsskulder fungerar tillfredsställande. I första hand borde enligt organisationerna en effektivare tillämpning av det gällande regelsystemet för kontroll, övervakning och indrivning prövas. Det synes enligt många skilda vittnesmål råda en helt oefterrättlig situation både i fråga om polis-, åklagare- och kronofogdemyndigheternas kapacitet att ta itu med de uppgifter som åvilar dem och i fråga om möjligheten att erhålla snabba och korrekta besked från patentoch registreringsverket (PRV) beträffande redovisningshandlingar och andra dokument, som skall ingivas dit och registreras där. Att döma av detta yttrande finns det en mycket stor förståelse från näringslivets sida för en effektivare kontroll av gällande regler. Ett förbättrat samarbete mellan skattemyndigheter, kronofogdar och polis skulle påtagligt kunna förbättra situationen. Grundläggande för det fortsatta arbetet måste vara följande. Alla företagare begår inte ekonomiska brott, därför bör generella regler och åtgärder undvikas. De ekonomiska brottslingarna är ofta mycket skickliga och väl medvetna om samhällets nuvarande kontrollresurser, därför krävs det utvecklade och specialinriktade åtgärder för att komma åt dem som inte fullgör sina skyldigheter gentemot samhället. Ett effektivt företagsregister där polis och andra myndigheter snabbt kan konstatera om en nyetablerad verksamhet finns registrerad bör upprättas. Ett sådant register bör innehålla uppgifter också om övriga nödvändiga registreringar som t. ex. beträffande mervärdeskatt och B-skatt. En företagare som inte uppfyller dessa krav bör omgående få detta påtalat för sig. Uppföljningen av personer som inte i rätt tid betalar skatter och avgifter måste vara snabb och effektiv. Det får inte dröja mellan konstaterade försummelser och indrivning. Samverkan mellan olika samhällsmyndigheter är på detta område oerhört viktigt. Det är också nödvändigt att förbättra kontrollen och uppföljningen av rörelseidkares deklarationer. Den enda regelmässiga kontroll som sker från skattemyndigheternas sida är en beräkning av den skattskyldiges kontantmässiga situation. Om denna uppgår till lägst existensminimum enligt RSV:s beräkningar och inga andra omständigheter föreligger, vidtas inga åtgärder. Det borde vara möjligt för taxeringsnämnder och granskare att överlämna fall, där anledning förekommer att tro att de i deklarationen uppgivna inkomsterna inte är korrekta, för taxeringsrevision. Satsa på självkontrollerartde system Det är dock inte tillräckligt eller en särskilt bra metod att enbart satsa på skärpt kontroll. Det är enligt vår uppfattning också nödvändigt att även andra vägar prövas. Genom att undersökningar görs om orsakerna till och effekterna av den ekonomiska kriminaliteten erhålls ett bättre beslutsunderlag för vilka åtgärder som bör vidtas. Alla brott som begås på det här området är inte en följd av moget övervägande utan ofta en följd av okunnighet och svårigheter att handskas med administrativa frågor. I dessa fall är inte lösningen att öka kontrollen. I stället bör enligt vår uppfattning lagstiftningsarbetet bedrivas så att behovet av kontroll minskar. Detta innebär naturligtvis inte att möjligheterna att genom olika åtgärder bekämpa den medvetna och organiserade ekonomiska brottsligheten får eftersättas. Det finns även starka skäl att pröva modeller som till sin natur är självkontrollerande. Ett exempel på en sådan modell är införandet av avdragsrätt för reparationer på schablontaxerade villor vilket föreslagits från centerhåll och där hos regeringen begärt en utredning. Genom den här metoden ges villaägaren ett starkt motiv för att begära kvitton av den hantverkare han anlitat, och på så sätt tvingas också den sistnämnde att redovisa sin inkomst. För att åstadkomma en bestående minskning av omfattningen av den ekonomiska brottsligheten krävs det en helt annan medvetenhet hos den stora allmänheten. Vi har ett i allmänna ordalag kraftigt fördömande av de människor som begår ekonomiska brott. Tidningar redovisar i stort uppslagna artiklar kriminella aktiviteter, och man beklagar sig över samhällsinstansernas oförmåga att komma till rätta med problemen. är många människor mycket överseende med gärningar av denna typ som begås i deras omedelbara närhet. Det kan t. ex. gälla en bilverkstad som gör hälften av sina jobb kvittolöst eller en hantverkare som utför vita arbeten och svarta och . Ett klart symptom på denna inställning kom till uttryck vid den omfattande kritik som riktades mot bestämmelsen att bl. a. villaägare skall lämna uppgift om till vilka hantverkare man betalt ersättningar . För att uppnå detta medvetande hos allmänheten erfordras informationskampanjer i betydande omfattning. Genom att få en aktiv medverkan från allmänheten kan betydande resultat uppnås. Den som begår ett ekonomiskt brott är i allmänhet helt beroende av att ha omgivningens accepterande av förfarandet. För kvittolösa transaktioner krävs det naturligtvis att även kunden medverkar. Därför kan en kampanj mot ekonomisk brottslighet ha stor betydelse som förebyggande åtgärd. Samverkan mellan staten och företagen För att åstadkomma effektivast möjliga insatser mot den ekonomiska brottsligheten är det nödvändigt att samhället samverkar med näringslivets branschorganisationer. Det är här man har de specifika kunskaper som kan utgöra en god grund för framgångsrika åtgärder. Det är också nödvändigt med en samverkan för att få den rätta förståelsen för de åtgärder som måste sättas in. En av anledningarna till att näringslivets reaktioner mot eko-brottskommissionen varit så negativa är de beskyllningar om oegentligheter inom hela branscher som utslungats. Det är nödvändigt att bryta det rådande konfrontationsklimatet och åstadkomma en dialog mellan staten och företagsamheten. Etablerandet av en stat-företagsgrupp, liknande den som finns mellan staten och kommunerna, skulle kunna vara en framkomlig väg. Denna skulle då få till uppgift att pröva de olika åtgärder som regeringen och de olika myndigheterna vill sätta in. Genom gruppen skulle också förslag på åtgärder från företagen kunna kanaliseras till regeringen. Förbättra utbildning och rekrytering Utbildning av tjänstemän och rekryteringen till tjänster inom polis- och åklagarväsendena som har till uppgift att bekämpa ekonomisk kriminalitet bör ses över. Av särskilt intresse är de förslag som framkommit om att inrikta rekryteringen mot speciella målgrupper som t. ex. elever vid den treåriga ekonomiska gymnasielinjen. Vidare bör aspiranter med särskilt intresse och fallenhet för spaning och utredning av ekonomiska brott ges möjlighet att relativt snabbt specialisera sig på detta område. Polis-åklagarorganisationerna har förstärkts med personer som har en kvalificerad ekonomisk och/eller juridisk utbildning. En annan väg sorn bör kunna prövas är anlitandet av konsulter för vissa utredningsuppgifter. Särskilt vid omfattande utredningar kan det vara lämpligast att utnyttja personal utanför den ordinarie organisationen. Det är också nödvändigt att satsa på vidareutbildning av den personal som redan finns inom rättsväsendet, det gäller såväl polis, åklagare som domare. De allmänpreventiva effekterna har i konsekvens med vad vi anfört ovan om orsakerna till ekonomisk kriminalitet särskilt stor betydelse på detta område. Det kan därför finnas skäl att skärpa straffen för den grova, planmässigt genomförda ekonomiska brottsligheten. Att förhindra och förebygga brott är de rättsvårdande instansernas viktigaste uppgift; härigenom orsakas också samhället de lägsta kostnaderna. En metod som genomförts, och som har förebyggande effekter, är att tillåta att i den offentliga upphandlingen tas hänsyn (ill om anbudsgivaren skött sina åligganden gentemot samhället. Denna metod innebär att endast seriösa näringsidkare får möjlighet att sluta avtal med statsverket eller enskilda kommuner och landsting. Vi anser att detta är ett bra sätt att förebygga ekonomisk brottslighet och att förmå personer som inte fullgjort sina skyldigheter att träffa uppgörelser med kronofogdemyndigheterna om avbetalningsplaner. Självfallet måste hindren för näringsidkarens verksamhet hävas när han gjort vad som är möjligt för att klara upp sina affärer. Enligt vår uppfattning bör det undersökas om det även på andra områden kan ställas upp liknande incitament till skötsamhet som vi redovisat ovan. En sådan möjlighet skulle vara utfärdandet av ett särskilt skattekort som visar att erforderlig registrering föreligger och att samtliga åligganden fullgjorts. Detta skulle möjliggöra en kontroll från köparens sida att ifrågavarande leverantör eller entreprenör är seriös. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär att arbetet med att bekämpa den ekonomiska brottsligheten bedrivs i enlighet med de riktlinjer som angivits i motionen under punkterna: a) satsa på forskning om orsaker och effekter, b) försvåra inte för de seriösa näringsidkarna, c) öka effektiviteten hos samhällets kontrollinstanser. d) satsa på självkontrollerande system, e) förbättra informationen. 0 samverkan mellan staten och företagen. g) förbättra utbildning och rekrytering. h) förebygg ekonomisk brottslighet. () () () () () () () () () ()