mot · G80263 · 1984-10-24 00:00:00 — m. fl. Statlig fastighetsskatt (prop. 1984/85:18) I proposition 1984/85:18 föreslås införandet av en statlig fastighetsskatt. Skatten skall utgå på hyreshus, kontorshus, småhus och bostadsbyggnader på lantbruk. För småhus skall skatten utgå på en tredjedel av taxeringsvärdet. För övriga schablonbeskattade fastigheter utgör skattesatsen på hela taxeringsvärdet. För konventionellt beskattade fastigheter skall skatten utgå på hela taxeringsvärdet. Fastighetsskatten skall vara avdragsgill utom för schablonbeskattade fastigheter, dvs. För bostadsbyggnader på jordbruk skall skatten också utgå på bostadsbyggnadens taxeringsvärde och vara avdragsgill. Fastighetsskatten skall införas successivt med början . Propositionen om fastighetsskatten har inte föregåtts av sedvanligt utredningsförfarande. Förslaget har i stället utarbetats internt i . Förslaget har heller inte varit föremål för någon egentlig remissbehandling. Regeringen har däremot låtit , datainspektionen och studera förslaget i en s. k. teknisk remiss. Dessa har i sina yttranden framfört en rad kritiska synpunkter på förslaget. beslöt regeringen att inhämta lagrådets yttrande över förslaget. I sitt yttrande framförde lagrådet mycket kraftig kritik. Denna kan sammanfattas i följande punkter: Förslaget har inte föregåtts av sedvanlig utredning. Förslaget har inte varit föremål för ordentligt remissförfarande. Förslaget behandlar inte lika fall lika. Förslaget fördelar inte pålagan efter bärkraft. Förslaget är komplicerat och invecklat. Förslaget står på gränsen till vad som rimligen bör kunna accepteras av rättssäkerhetsskäl . Förslaget är svårförståeligt för den enskilde medborgaren. Följande citat från lagrådets yttrande är av särskilt intresse vid bedömningen av propositionen: Det valda tillvägagångssättet synes också aktualisera frågan hur långt det kan anses försvarligt att gå när det gäller att genom rader av begränsningar och undantag samt valet av kriterier för sådana avgränsningar ange en krets av personer som skall belastas med särskilda åligganden. Lagrådet kritiserar också det underlag beträffande kostnadsutvecklingen för olika bostadstyper som presenterades i remissen. regeringen enbart redovisar de fördyringar som orsakats av att de garanterade räntorna på vissa statliga lån har trappats upp och att hyreshusavgiften har införts. Lagrådet anför därför: Vilka ökningar av kapitalkostnaderna som i genomsnitt uppkommit för fastighetsägare vilka finansierat sitt innehav på annat sätt - och då särskilt ägare av småhus - har däremot inte redovisats. Det finns emellertid skäl antaga att det inom sistnämnda grupp av fastighetsägare kan finnas åtskilliga vilkas kapitalkostnadsökningar varit ungefär jämförbara och ibland även större. Lagrådet avslutar sina allmänna synpunkter i remissyttrandet med följande: Mot bakgrund av nu redovisade principiella överväganden ter det sig enligt lagrådets mening mindre tillfredsställande att det remitterade förslaget läggs till grund för lagstiftning i oförändrat skick. Lagrådets kritik har dock inte föranlett några mer betydande förändringar av regeringens förslag. Det finns därför anledning att anta att lagrådets kritik mot fastighetsskatten i betydande utsträckning kvarstår. Den förändring som skett och som innebär att skatten fått mer av generell prägel, innebär inte att orättvisorna minskar. En del av de som enligt det tidigare förslaget skulle undantas från skatten kommer i stället att hållas skadeslösa genom en ökning av räntesubventionerna. Från sida vill vi instämma i den kritik som lagrådet anfört. Vi anser det synnerligen tveksamt att propositionen har avgetts till utan att ha föregåtts av vare sig ett offentligt utredningsarbete eller av någon remissbehandling. Det finns skäl att påminna om att detta inte är första gången som den socialdemokratiska regeringens beredning varit bristfällig. Detsamma var förhållandet när hyreshusavgiften infördes . Regeringens förslag om tvångsavverkning av skog är ett annat exempel; detta förslag framlades dock aldrig till på grund av den massiva kritik som mött förslaget, bl. a. från lagrådet. Även regeringens löntagarfondsförslag var bristfälligt berett, vilket inte minst kommit att uppenbaras nu när oklarhet råder om fondernas juridiska ställning. Vi vill från sida uttrycka stark oro över regeringens bristande noggrannhet i beredningsarbetet. Särskilt betänkligt är det faktum att regeringen, trots pågående utredningsarbete på området inom bostadskommittén, framlagt förslag som föregriper och försvårar utredningens arbete. Utredningen har avgivit ett delbetänkande som utgör ett belägg för att det inte är möjligt att utforma en statlig fastighetsskatt med tillgodoseende av rimliga rättvisekrav. Förslaget om statlig fastighetsskatt måste avvisas Förslaget om statlig fastighetsskatt är från många utgångspunkter oacceptabelt och bör därför avvisas av . Vi vill från sida peka på följande skäl som talar emot införandet av en sådan skatt. Ett av de motiv som anförts av bostadsministern för skatten är att den skall bidra till att stärka statsfinanserna. Detta är dock osäkert. Ytterligare höjningar av skattetrycket leder till ökade problem i ekonomin. Det är också ett faktum att höjningen av en skatt leder till minskade inkomster från andra skatter. Det blir därmed inte någon mer betydande förstärkning av statskassan, utan bara ytterliga snedvridningar och begränsningar av den svenska ekonomins funktionsförmåga. Fastighetsskatten tas inte ut efter bärkraft Fastighetsskatten skiljer sig från övriga statliga direkta skatter genom att den inte tar hänsyn till de skatteskyldigas bärkraft. Den utgår med samma skattesats oavsett fastighetens taxeringsvärde och oavsett den skattskyldiges ekonomiska situation. Detta skiljer den från den nuvarande fastighetsbeskattningen som innebär att en schablonintäkt, vilken är progressiv, läggs till övriga inkomster som sedan beläggs med progressiv statlig inkomstskatt. Fastighetsskatten kommer att fungera på samma sätt som om förmögenhetsskatten skulle tas ut på bruttoförmögenheten, dvs. utan hänsyn till om den innehavda egendomen är belånad. Detta innebär att samma skatt utgår för den som har betalt hela sitt hus och således har en nettoförmögenhet, som för den som har större skulder än tillgångar. Det innebär följaktligen också att den som har en mycket hög inkomst inte betalar mer än den som har låg inkomst och stor försörjningsbörda. Det är en skatt som förstärker ojämlikheten i vårt samhälle. De nuvarande bostadssubventionerna utgår endast vid ny- eller betydande ombyggnader. Detta innebär att den som köper ett äldre begagnat hus inte erhåller några som helst räntesubventioner. Skillnaden i boendekostnad mellan den som har ett privatfinansierat hus och den som har ett hus som är statligt belånat blir därför betydande. För ett hus med lån på , ett taxeringsvärde på . och med en ränta på blir räntekostnaden . och efter skatt . Om huset är stort blir nettoräntan . För motsvarande hus i nyproduktionen med statliga lån är en vanlig lånesumma För detta hus, under förutsättning att fastigheterna får samma taxeringsvärde, är kostnaden . per m2 efter skatt. Denna kostnad stiger sedan med . Enligt propositionen är det ändock husägaren med den högre kostnaden som skall belastas med kostnaden för fastighetsskatten. Husägaren med statliga lån skall kompenseras för fastighetsskatten genom ökade subventioner. Skillnaderna i kostnader kommer att bli ändå större. Till dessa skillnader i räntekostnader kommer också liknande skillnader när det gäller amorteringarna. Ägaren av ett äldre begagnat hus har högre amorteringstakt än ägaren till det statligt belånade huset. I propositionen redovisas noga vilka kapitalkostnadsökningar som drabbat dem med statliga lån på grund av upptrappningarna av de garanterade räntorna. Men det sägs ingenting om hur kostnadsutvecklingen har varit för dem som inte har några räntesubventioner. Även för dem som har äldre hus utan statslån har naturligtvis kostnaderna ökat . En bra bild av kostnadsutvecklingen för dessa husägare kan man få om man studerar diskontots utveckling. var diskontot , ligger det på . Vi har alltså en ökning . För ett hus och med . i lån innebär detta en kostnadsökning på brutto . och efter skatt . Per kvadrat blir detta en ökning på . För de hus som haft den största kostnadsökningen enligt propositionen är siffrorna . En rättvis bostadspolitik kräver då ändå enligt socialdemokraternas förmenande att det är de med den största ökningen som också skall belastas med fastighetsskatt. I bostadskommitténs delbetänkande (SOU 1984:36) förs olika resonemang kring införandet av en fastighetsskatt. a. diskuterar man att fastighetsskatt bör kunna tas ut efter det att räntebidrag för nybyggnadslånet upphört. Denna skulle då kunna ses som en sorts återbetalning av de subventioner som tidigare erhållits. Denna utformning av skatten skulle vara långt mer rättvis än den modell som regeringen nu framlagt. Systemet blir då inte en skatt utan en del i bostadsfinansieringssystemet. anser dock inte att det skulle vara tillräckligt med att bara ta ut skatten från dem som har haft statliga lån och anför därför följande: Om en fastighetsskatt skulle introduceras enbart för tillkommande fastigheter skulle det dröja åtskilliga år innan den skulle ge några effekter på statens nettokostnader för bostadssubventioner. En omedelbar effekt kan uppnås endast om en fastighetsskatt också infördes för befintliga fastigheter. Man skulle då kunna överväga olika avgränsningar beträffande vilka fastigheter som skulle beröras av en sådan skatt. Några sådana avgränsningar innehåller inte propositionen. Det torde för övrigt vara i det närmaste omöjligt att åstadkomma en sådan avgränsning. Ägare till hus som är byggda kan ha mycket olika boendekostnader beroende på när huset förvärvats. Den som bott länge i sitt hus och som löpande utfört nödvändigt underhåll har i allmänhet en förhållandevis låg boendekostnad, medan den som förvärvat sitt hus oftast har mycket höga boendekostnader. Själva utgångspunkten för regeringens förslag är därför fel. Det går inte att genom en skatt, utan hänsynstagande till de skattskyldigas bärkraft, åstadkomma ökad rättvisa i boendet. redovisar i sitt betänkande att variationerna i bostadsutgifter är stora - se diagrammen nedan. <12 20 28 34 40 SO 60 »60 1000-tal Bostadsutgift exkl. amorteringar för egnahem med bostadsyta <120 m2. Bostadsutgift exkl. amorteringar för egnahem med bostadsyta >121 m2. Källa: SOU 1984:35 För en fjärdedel av de egnahem som hade en bostadsyta på högst låg bostadsutgiften . För lika många var bostadsutgiften . För ytterligare nästan en fjärdedel låg utgiften . För var kostnaden . För egnahemmen med en yta på uppvisas en liknande spridning, dock något förskjutet. anför följande förklaring till de uppvisade skillnaderna: De stora variationerna i bostadsutgifter för egnahem beror på att det är ett flertal skilda omständigheter som inverkar på utgifternas storlek. Förutom skillnader i bostadsyta inverkar läget, byggnadsår och förvärvstidpunkt. Bostadsutgifter för egnahem byggda på exempelvis kan skilja sig avsevärt mellan innehavare som köpt huset nytt och innehavare som köpt huset begagnat . Å andra sidan kan utgifterna skilja sig även mellan egnahemsägare som haft husen om man i olika utsträckning utnyttjat säkerhetsutrymmen i fastigheten för rebelåning. De skillnader i kostnader som f. n. råder synes inte komma att minska genom införandet av fastighetsskatten. Det motsatta förhållandet är för handen. Det försök till övergångsvist undantagande av fastighetsägare som förvärvat sina hus , som bostadsministern tidigare förordat, har inte kunnat accepteras av lagrådet. Några möjligheter till en individuell prövning av uttaget av fastighetsskatt finns inte. Fastighetsskatten är därför inte ett användbart redskap för att åstadkomma en social bostadspolitik. Förslaget missgynnar dessutom den som löpande underhåller och sköter sin fastighet. Detta beror på att det endast är till mer omfattande reparationer som statliga lån utgår och varigenom viss kompensation för fastighetsskatten kan erhållas. Fastighetsskatten konserverar det nuvarande subventionssystemet Genom fastighetsskatten möjliggörs att det nuvarande bostadssubventionssystemet kan bevaras och t.o. m. utvidgas. Detta är t. ex. avsikten genom beslutet om ROT-programmet. Medan kostnaderna för räntebidragen har begränsats och därför totalt sett minskat något , beräknas de för tiden komma att öka eller . En sådan utveckling av bostadssubventionerna kan inte fortsätta. Boendekostnaderna är en konsumtionskostnad och måste i största möjliga utsträckning betalas av den enskilde utan subventioner. Detta gäller det generella bostadsstödet som utgår utan hänsynstagande till betalningsförmågan. Det nuvarande subventionssystemet är enligt vår uppfattning en starkt bidragande orsak till de kraftiga kostnadsökningarna inom bostadsbyggandet. Ett nytt finansieringssystem måste införas. Det är bl. a. bostadskommitténs uppgift att studera dessa frågor och det är därför, som vi även påpekat ovan, märkligt att regeringen valt att förekomma utredningens förslag med införandet av den statliga fastighetsskatten. Från sida har vi i en partimotion föreslagit införandet av ett finansieringssystem som kallas räntelån. Detta system innebär att en del av räntekostnaderna läggs till kapitalet för att betalas . På så sätt jämnas räntekostnaderna ut över bostadens livstid, och den stora kostnadsskillnaden mellan nyproducerade hus och äldre hus minskar, vilket, till skillnad från propositionen, väl tillgodoser det syfte som regeringen har med fastighetsskatten. Detta förslag innebär en omfördelning över tiden hos den enskilde bostadskonsumenten i stället för mellan olika bostadskonsumenter. Det ökar också den enskildes intresse för kostnadsutvecklingen och kan därigenom fungera som en prisdämpare. Propositionen förslår att den införda hyreshusavgiften skall ersättas med fastighetsskatten. Eftersom vi inte anser att fastighetsskatten bör införas och ovan har utvecklat motiven härför, anser vi inte heller att hyreshusavgiften bör vara kvar. Vi yrkade avslag på förslaget om hyreshusavgift när detta förelädes efter regeringsskiftet och har upprepat detta vårt ställningstagande. Motivet för hyreshusavgiften och för ersättaren fastighetsskatten är att de privata fastighetsägarna skulle göra övervinster på grund av de avtrappade räntebidragen för det allmännyttiga fastighetsbeståndet. Detta beror i sin tur på det s. k. bruksvärdessystemet som innebär att de privata fastighetsägarna får ta ut samma hyra som tas ut inom allmännyttan för motsvarande lägenhet. Detta motiv är dock lika teoretiskt som när det gäller egnahemen. Även de privata fastighetsägarna har fått sina kapitalkostnader ökade på grund av diskontohöjningarna. Dessa kostnader har varit svåra att täcka eftersom inte motsvarande kostnadsökningar har inträffat inom allmännyttan. Enligt SCB:s intäkts- och kostnadsundersökningar för flerbostadshus har räntekostnadsökningen per kvadratmeter i de kommunala bostadsföretagens bestånd varit medan motsvarande ökning i det enskilt ägda beståndet varit . Det finns också inom det privata hyreshusbeståndet stora skillnader i kostnadsläge mellan olika fastighetsägare, bl. a. beroende på när tastigneten förvärvats. Införandet av fastighetsskatt eller bibehållandet av hyreshusavgiften skulle komma att fungera lika orättvist som för småhusen. Inte heller för hyreshusen bör därför någon fastighetsskatt finnas. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar avslå proposition 1984/85:18 såvitt gäller samtliga delar utom förslaget till lag om upphävande av lagen (1982:1194) om hyreshusavgift och därav föranledda följdändringar. . ÅSLING (c) . () () mfcufc» 1984 7914S