mot · G7022168 · 1984-01-25 00:00:00 — I princip anses vårt svenska skattesystem bygga på att skatt skall tas ut efter bärkraft. Ser man på barnfamiljernas beskattning tas dock knappast hänsyn till försörjningsbörda eller bärkraft för den skattskyldige. Skall det vara ekonomiskt möjligt för makar med barn att den ene under längre eller kortare del av barnens uppväxtår arbetar i hemmet och själv svarar för barnens vård och uppfostran måste endera skattesystemet anpassas efter inomsttagarens försörjningsbörda eller också fordras ett kraftigt förhöjt samhällsstöd till barnfamiljerna. Även i familjer där båda makarna har heltidsarbete blir nettoinkomsten efter skatt liten per familjemedlem, eftersom barnantalet ej beaktas vid beskattningen och barnbidrag och flerbarnsstöd m. m. endast täcker en del av barnkostnaderna. Eftersom det inte synes möjligt - åtminstone - att öka samhällsstödet till barnfamiljer för att kompensera dem för deras extra kostnader bör man söka sig fram till någon form av beskattning efter bärkraft. Nuvarande skattesystem tar inte nämnvärd hänsyn till familjesituationen, varför det för en familj med en inkomsttagare och flera barn är svårt att få en nettoinkomst som motsvarar existensminimum och ännu svårare att nå upp till socialhjälpsnormerna. Detta uttrycktes dramatiskt i en artikel i . Där säger forskaren vid , , att det krävs årsinkomster runt . för att försörja en stor barnfamilj upp till existensminimum vid endast en inkomst. I denna motion tar vi upp frågan om att inom ramen för nuvarande skattesystem göra anpassningar till barnfamiljernas bärkraft. Därigenom bör uppnås dels större rättvisa mellan olika typer av familjer, dels bättre ekonomisk situation för barnfamiljerna. Dessutom ges föräldrar större valfrihet i barnomsorgen och möjlighet att helt eller delvis arbeta i hemmet under barnens uppväxtår. En anpassning av skattesystemet så att familjernas bärkraft beaktas kan ske genom avdrag på slutskatten eller extra grundavdrag eventuellt relaterat till barnantalet, eller genom förhöjt hemmamakeavdrag, eller genom rätt till frivillig inkomstdelning vid skatteberäkning för makar med hemmavarande barn. Denna anpassning av skattesystemet måste enligt vår mening ses som ett komplement till barnbidrag, flerbarnstillägg och vårdnadsersättning. Vi tar upp frågan om beskattning efter bärkraft ur bl. a. familjerättsliga, skatterättsliga, familjeekonomiska och familjepolitiska synpunkter. Ur alla dessa synpunkter finns starka skäl för någon form av beskattning efter bärkraft. Allmänna regler för makars rättsförhållanden finns i där 5 kap. 2§ lyder: Makarna äro pliktiga att, var och en efter sin förmåga, genom tillskott av penningar, verksamhet i hemmet eller annorledes bidraga till att bereda familjen det underhåll, som med avseende å makarnas villkor må anses tillbörligt. Till familjens underhåll skall räknas vad som erfordras för den gemensamma hushållningen och barnens uppfostran samt för tillgodoseende av vardera makens särskilda behov. I familjelagsakkunnigas slutbetänkande (SOU 1981:85) Äktenskapsbalk föreslås motsvarande regel (6 kap. 1 §) utformad på följande sätt: Makarna skall var och en efter sin förmåga, bidra till det underhåll som behövs för att tillgodose deras gemensamma och personliga behov. De skall fördela utgifter och sysslor mellan sig. Det är alltså uppenbart att grundprincipen i familjelagstiftningen är att makarna får fördela ansvaret för hem och familj på det sätt de finner lämpligast. Eftersom vårt skattesystem ger avsevärt lägre nettoinkomst efter skatt om familjens inkomst härrör från endast en inkomsttagare än två, är makarnas valfrihet hur de skall fördela uppgifterna mellan sig begränsade. Som exempel kan nämnas att om den förvärvsarbetande maken tjänar . i skatt medan om makarna haft var sitt halvtidsarbete och tjänat . vardera skulle den totala skatten minska med ca . Om inkomsten är . blir skatten nära . med endast en inkomsttagare men . lägre om makarna i stället tjänat . Vårt renodlade särbeskattningssystem har alltså lett till att det blir ekonomiskt oförmånligt för makar att fördela arbetsuppgifterna mellan sig så, att endast den ene arbetar utanför hemmet medan den andre har sin arbetsuppgift i hemmet. Det ger knappast den valfrihet inom familjen som är avsedd. Egentligen torde grundprincipen för vårt skattesystem vara att skatt skall utgå efter bärkraft. Ovannämnda exempel visar att vid samma försörjningsbörda varierar skatten betydligt i förhållande till hur inkomsterna fördelas mellan två makar. Klarast framstår måhända skillnaden om man som ovan jämför två makar, som har var sitt halvtidsarbete så att var och en under sin ledighet kan svara för vården av barnen, med två makar där den ene har heltidsarbete och den andre helt ägnar sig åt hemmet. Tillsammans gör de samma insatser i båda fallen. Skatten blir dock betydligt lägre i det förstnämnda fallet trots att bärkraften måste vara lika i båda fallen. Jämför vi en ensamståendes skatt med den makes som ensam svarar för familjeinkomsten i en barnfamilj blir skatten - med undantag av hemmamakeavdraget på . - lika för de båda trots att betydligt fler personer skall försörjas av den senare än av den förstnämnde. Motsvarande blir resultatet om vi jämför två par makar med likartade inkomstförhållanden, där ena paret har minderåriga barn och det andra inte. Eftersom samhällsstödet inte motsvarar barnkostnaderna är barnfamiljens bärkraft mindre men de betalar trots detta lika mycket i skatt enligt nuvarande system. Skall vi få ett system med skatt efter bärkraft måste vår renodlade särbeskattning kompletteras med visst hänsynstagande till hur många personer som skall försörjas på inkomsten. Nuvarande skattesystem och otillräckliga samhällsstöd till barnfamiljerna i förhållande till de verkliga barnkostnaderna har lett till att barnfamiljernas ekonomi är mycket pressad. I familjer där endast en av makarna förvärvsarbetar är det svårt att uppnå existensminimum och ännu svårare att uppnå socialhjälpsnormen. Följande tabell upprättad av visar situationen för barnfamiljer med en förvärsinkomst. Disponibel inkomst per hushåll för olika hushållstyper och inkomstnivåer enligt skatte- och transfereringsregler Disponibel hushållsinkomst = årsinkomst + barnbidrag + ev. bostadsbidrag inkomstskatt. Gift med hemmamake 2 barn 3 barn 4 barn max 3 barn mellan 66 300 Beräkningarna baserade på basbelopp . Bostadskostnad för 1- och 2-barnsfamiljer , för 3- och 4-barnsfamiljer . samt för 5-barnsfamiljer . Tabellen visar exempelvis att med hemmamake och två barn fordras en inkomst på . för att uppnå socialhjälpsnormen medan barnen Med tre tonårsbarn fordras högre bruttoinkomst för att uppnå denna norm. Exemplet visar att vid inkomster på 70000 och . räcker den förstnämnda inte alls och den senare ganska exakt till en nettoinkomst motsvarande existensminimum vid två barn. Vid tre barn och . inkomst blir nettoinkomsten ca . under existensminimum och . under socialhjälpsnormen där variationen är beroende av barnens ålder. Även dessa uppgifter visar bristerna i ett skattesystem som i så liten utsträckning beaktar familjens försörjningsbörda. har länge arbetat för att familjer skall ha valfrihet mellan att själva vårda sina barn eller att anlita samhällets barnomsorg. För detta fordras både en utbyggd barnomsorg och att bidrags- och skattesystemet möjliggör för en av makarna att vara hemma med barnen åtminstone medan dessa är små. Brist på barnomsorg eller brist på lämpligt arbete på orten kan vara anledningar till att en make blir hemmamake. Men det är utan tvekan också så att många vill kunna vara hemma, särskilt medan barnen är små, bara de har ekonomiska möjligheter därtill. Att själv vårda sina barn skall vara av samhället en helt accepterad insats. krav på vårdnadsersättning för småbarnsföräldrar skulle öka valfriheten och vara ett bevis för att samhället skulle se vårdinsatsen hemma som något som borde ges ekonomiskt stöd. Kravet på vårdnadsersättning har endast lett till införande av särskild föräldrapenning under . Däremot har fått gehör för sitt krav på att ATP-år skall tillgodoräknas den förälder som är hemma och vårdar egna barn och som ej uppnår ATP-grundande inkomst. Detta bör i viss mån ses som ett samhällets erkännande av värdet av att även vårda egna barn. Skatt med beaktande av försörjningsbördan Vi vill föreslå att frågan om att i skattesystemet införa kriterier syftande till att vid beskattningen beakta familjens försörjningsbörda noggrant prövas. Eventuellt måste de olika förslagen kombineras för att nå önskvärda effekter. Det får dock inte rubba på huvudprincipen i övrigt om särbeskattning och inte heller principerna för den överenskommelse om skatterna som träffades mellan , och socialdemokraterna. En justering av skattesystemet i avsedd riktning får ses som en komplettering till samhällsstödet till barnfamiljerna i form av barnbidrag, flerbarnstillägg och vårdnadsersättning m. m. Diskuterade och föreslagna åtgärder i olika sammanhang för att anpassa barnfamiljers beskattning efter deras bärkraft har varit dels förhöjt hemmamakeavdrag, dels avdrag på slutskatten eller extra avdrag mer eller mindre relaterat till antalet barn i familjen, dels rätt till delning av familjeinkomsten. Vad gäller rätt till delning av inkomsten vid beskattning skulle denna metod kunna jämställa barnfamiljer med en inkomsttagare och dem med två inkomsttagare. För att uppnå förbättringar för barnfamiljerna i allmänhet fordras dessutom endera högre samhällsstöd eller någon form av avdrag i förhållande till barnantal. Om inkomstdelning införs, vilket vi anser måste allvarligt prövas liksom övriga förslag, skall den vara frivillig och endast gälla par med minderåriga barn. För att undvika att de högsta inkomsttagarna gynnas speciellt bör ett tak sättas för rätten till inkomstdelning, exempelvis så att högst en normalinkomst får delas eller högst en inkomst motsvarande brytpunkten. Att inkomst vid skatteberäkning delas eller överförs till andra maken är inget nytt. Reglerna om A- och B-inkomst innebär att B-inkomsten, numera den , vid skatteberäkningen läggs på den make som har den högre inkomsten. För makar verksamma i gemensam rörelse eller gemensamt jordbruk tillåts numera viss fördelning av inkomsten mellan makarna. Även om den senare rätten till inkomstdelning är av annan karaktär än den diskuterade delningsrätten av inkomst mellan makar med barn vill vi erinra om att principer för inkomstdelning redan finns. Oberoende av vilken lösning eller kombination av lösningar som väljs för ändringar i barnfamiljernas beskattning är det väsentligt att resultatet leder till - förbättrad ekonomi för barnfamiljerna, - beskattning med beaktande av försörjningsbördan, - ökad valfrihet för föräldrar att själva vårda sina barn eller ha förvärvsarbete på hel- eller deltid, - att hemarbetande makes inträde på arbetsmarknaden inte motverkas, - att strävandena att öka familjens inkomster inte motverkas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om vikten av att frågan om skatt efter försörjningsbörda för barnfamiljer skyndsamt prövas och förslag framläggs.