mot · G7021163 · 1984-01-20 00:00:00 — Motion 1983/84:1163 Den nya namnlagen (1981:670) fastställdes efter ett intensivt arbete i lagutskottet . Regeringen hade i proposition 1981/82:156 framlagt förslag till namnlag, enligt vilken utgångspunkterna främst var att uppnå jämnställdhet dels mellan män och kvinnor vad gäller efternamn i äktenskap, dels mellan barn till gifta föräldrar och barn till ogifta eller med varandra icke gifta föräldrar. Utöver tillgodoseende av dessa båda strävanden gav regeringsförslaget den enskilde rätt att i mycket hög grad bestämma vilket eller vilka namn han eller hon skulle bära genom att bytesmöjligheterna både vad gällde för- och efternamn föreslogs utvidgat. Förslagen i propositionen lade dock inte hinder i vägen för tillämpning av hittillsvarande namntraditioner i vårt land utan öppnade endast möjligheter till en stor valfrihet för såväl vuxnas rätt att byta namn som föräldrars rätt att välja mellan olika efternamn för sina barn. Motionsledes riktades i viss kritik mot regeringsförslaget och farhågor för att namnstabiliteten efter hand skulle komma att minska avsevärt. Det befarades att de vidsträckta möjligheterna till namnbyte skulle kunna missbrukas av den som exempelvis på grund av brottslig verksamhet vill byta identitet. Strävandena i flera av motionerna var att inom ramen för propositionens huvudprinciper stärka namnstabiliteten i förhållande till regeringsförslaget. Det inom lagutskottet omarbetade förslaget till namnlag, som antogs av , kom att präglas av dessa strävanden. Ändringarna i förhållande till propositionens förslag gick därför främst ut på att något minska valfriheten att ge namn och att byta namn. Vad gäller förnamn infördes dels regeln om att helsyskon i samma familj skall ges samma efternamn, dels byte av förnamn begränsas till rätt att anta ett ytterligare förnamn och - om man fått mer än ett namn av föräldrarna stryka ett namn. Även rätten till byte av efternamn begränsades något i förhållande till regeringsförslaget. Man har rätt att byta till någon av föräldrarnas efternamn samt till ett efternamn som någon av föräldrarna senast burit som ogift. Efter fyllda får man dock utnyttja bytesrätten endast en gång om det inte finns synnerliga skäl. I samband med ingående av äktenskap eller under äktenskapet har make rätt att anta den andre makens efternamn, dock inte efternamn som den andra erhållit genom tidigare äktenskap. Rätten till namnbyte efter endast anmälan till pastorsämbetet utformades så att makarna har möjlighet att en gång få namngemenskap och därefter en gång byta tillbaka till sina namn som ogifta. För ytterligare namnbyten under äktenskapet krävs tillstånd av patent- och registreringsverket. Utan dessa spärrar skulle möjligheterna till byte under äktenskapet blivit stora att från tid till annan skifta mellan namngemenskap, vars och ens namn eller någon av makarnas föräldrars namn som ogift. Sedan nu den nya namnlagen tillämpats har vissa erfarenheter vunnits och vissa problem visat sig som kanske inte var möjliga att förutse. Begränsningen gällande rätten att byta förnamn får vissa speciella konsekvenser vid adoption, nämligen i fråga om adoptivföräldrars möjlighet att namnge sitt adoptivbarn. I många fall har barnet redan av de biologiska föräldrarna fått flera förnamn, vilket är särskilt vanligt när det gäller adoptivbarn från en annan kulturkrets. Har t. ex. ett barn fått fyra förnamn i sitt hemland, kan adoptivföräldrarna endast byta ut ett av dessa mot ett svenskt eller eventuellt lägga till ett svenskt namn, med följd att barnet kommer att bära tre eller fyra namn från det land som det lämnat och endast ett namn som knyter an till adoptivföräldrarna i det nya hemlandet, där barnet förutsätts växa upp och leva i sitt liv. Det motsatta förhållandet borde vara naturligt, menar kritiken. Detta är också erfarenhetsmässigt i enlighet med adoptivföräldrarnas önskan, uppges från kyrkobokföringshåll. En ändring skulle eventuellt kunna åstadkommas genom ett tillägg till 31 § eller en ny paragraf med särbestämmelser för adoptivbarn. Viss kritik har framkommit mot begränsningarna av rätt till namnbyte under äktenskapet. Exempel har nämnts där makar med gemensamt efternamn haft svårigheter att få byta till nybildat gemensamt nytt efternamn. Endast den av makarna mannen - som inte tidigare bytt namn på grund av äktenskapet har fått anta det nybildade namnet medan hustrun förvägrats detta namn. Enligt vår mening bör regeringen låta pröva om erfarenheterna av den nya namnlagen motiverar att smärre ändringar genomförs inom ramen för bibehållande av såväl jämnställdhet mellan män och kvinnor och barn i olika familjesituationer som beaktande av vikten av namnstabilitet bl. a. för att undvika risken för missbruk av namnbytesrätten. Dessutom kan det finnas anledning att pröva om erfarenheterna av det administrativa förfarandet gällande namnärenden ger anledning till behov av ändringar i syfte att förenkla för sökandena och för myndigheterna. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om lämpligheten av att pröva om smärre ändringar bör göras i namnlagen eller dess tillämpningsföreskrifter med hänsyn till vunna erfarenheter. () ()