mot · G80275 · 1984-10-25 00:00:00 — Motion 1984/85: 75 En samordnad och intensifierad narkotikapolitik (prop. 1984/85:19) narkotikaförteckningar (SFS 1974:712) upptar kokain (cocainum 1NN) och fencyklidin (phencyclidinum INN) på narkotikaförteckning 2. För medel på denna lista gäller att de fortfarande anses ha visst medicinskt värde. En rad forskningsrön och praktiska erfarenheter talar för en omprövning av både kokainets och fencyklidinets medicinska berättigande och juridiska ställning. Dessa medel bör överföras från narkotikaförteckning 2 till narkotikaförteckning 1. För medel som finns upptagna på narkotikaförteckning 1 gäller att de bedömts som särskilt farliga med stör missbruksrisk samt utan medicinskt värde. Fencyklidin utvecklades som narkosmedel. Tidigt upptäcktes emellertid att medlet gav upphov till allvarliga biverkningar, främst hallucinationer. Det utmönstrades tidigt ur humanmedicinsk praxis men utnyttjades länge inom veterinärmedicinen. Det amerikanska livsmedels- och läkemedelsverket har helt förbjudit användandet av fencyklidin även i veterinärmedicinska sammanhang. Ett omfattande missbruk av fencyklidin har uppstått i . En viktig orsak till detta är den enkla framställningen. Det kan åstadkommas med ett minimum av kemikunskaper och med enkla handelskemikalier som råvaror. De använda kemikalierna används även i många legitima sammanhang. En driftig person kan framställa mycket stora mängder i ett hem, ett garage eller en källare. Detta ger anledning att befara att narkotikasyndikaten i första hand kommer att försöka starta inhemsk produktion av fencyklidin i stället för att smuggla medlet över gränserna. Fencyklidin avyttras ofta under falsk varubeteckning såsom tetrahydrocannabinol (THC), LSD, psilocybin m. m. Köparen har givetvis inga möjligheter att fastställa vilket medel han fått tag i. Det förekommer också att fencyklidin sprutas på cannabis (marijuana) för att höja ruseffekten. Missbruk av fencyklidin kan även i ringa omfattning ge upphov till allvarliga skador, sjukdomar och störningar. Några av de viktigaste är: - Dödliga överdoser: döden inträder till följd av andningsförlamning, men även sekundärt till följd av vansinnesreaktioner, drunkning m. m. under påverkan. - Psykosreaktioner med allvarliga förvirringstillstånd med inslag av förföljelsemani m. m. - Bestående personlighetsförändringar. - Grava depressionsgenombrott med åtföljande självmord. För den enskilda missbrukaren kan missbruk av fencykilidin utgöra en ytterst allvarlig fara för hans kroppsliga och själsliga hälsa samt sociala funktionsförmåga. Som folkhälsoproblem kan ett utbrett fencyklidinmissbruk bli lika allvarligt som ett utbrett heroinmissbruk. har ännu inga beslag gjorts av fencyklidin i . Dess farlighet har i juridiskt hänseende inte prövats i domstol. När så sker bör domstolen ha ett uttalande från lagstiftaren att gå efter vid bedömning av hur medlet skall anses vara i farlighetshänseende i förhållande till andra kända narkotika. Om lagstiftaren ej gör detta kommer denna fråga att få avgöras på basen av bl. a. sakkunnigutlåtanden. Ett sådant förfarande måste anses vara mindre lämpligt med hänsyn till att de inhemska erfarenheterna av fencyklidinmissbruk vid avgörandet av de första ärendena mäste vara begränsade. Med hänsyn till den stora lätthet varmed fencyklidin kan framställas får risken anses vara betydande för att ett missbruk av detta medel uppstår i vårt land. Genom en markering redan nu skulle lagstiftaren slå fast en sträng syn på detta medel och kunna föregripa en allvarlig utveckling. Fencyklidinet som helt saknar medicinskt berättigande bör således överföras till narkotikaförteckning 1 och vid straffmätning enligt narkotikastrafflagen jämställas med heroin. Kokain (cocainum INN) har blivit föremål för ett mer omfattande missbruk i . Det första överdosdödsfallet inträffade i . Beslagen har ökat och en rad indikationer tyder på att kokainet börjat få spridning även bland ungdomar. De första större målen har avgjorts, och vid straffmätningen har högsta domstolen 1983 uttalat att kokainet är att anse som "något farligare än amfetamin. En rad nyare vetenskapliga rön ger dock anledning att skärpa synen på kokainet. Här skall kort erinras om följande fakta: - Missbruk av kokain kan leda till dödliga överdoser, även i sådana fall där kokainet intas genom snusning ett intagningssätt som normalt betraktas som en mildare form. - Kokain utgör i praktiken den enda typ av narkotika som människor och djur tillför sig till döds om de har riklig tillgång till medlet. - Vid god tillgång till kokain fortsätter människor (och även försöksdjur) att inta medlet tills de stupar av utmattning eller avlider. - För många kokainmissbrukare utgörs den enda egentliga begränsningen av konsumtionstakten av en praktisk begränsning av tillgången (antingen genom svårigheter att få tag på medlet eller genom dess höga pris). - Så kallade intensivmissbruksperioder (eng. "binges"), dvs. perioder med 24 till 48 timmars intensivt kontinuerligt missbruk till dess att förråden är uttömda, har visat sig vara mycket vanligare än man tidigare förmodat. I en undersökning från den amerikanska telefonjouren för rådgivning i kokainfrågor (800-COCAINE) redovisade 709£ av de hjälpsökande att de haft någon sådan intensivmissbruksperiod. Kokain ger snabbt upphov till ett intensivt drogberoende. Redan en eller två intravenösa injektioner kan vara tillräckliga för att framkalla ett livslångt och svårstyrt kokainbegär av driftsmässig styrka. - Kokainmissbruk kan leda till svåra psykosreaktioner med förvirringstillstånd och förföljelseideer. - saknas effektiva behandlingsmetoder för kokainmissbrukare. Nyare, än allvarligare tillförselmetoder har tillkommit . Genom rökning av s. k. fri kokainbas eller s. k. kokapasta kan missbrukaren uppnå mycket höga påverkansnivåer och snabbt utveckla ett allvarligt drogberoende. I dessa fall är riskerna för dödliga överdoser och allvarliga skador mycket stora. För den enskilde missbrukaren kan ett missbruk av kokain bli minst lika förödande för hans kroppsliga och själsliga hälsa som ett missbruk av heroin. Beroendeutvecklingen vid kokainism är minst lika snabb som vid heroinism. Kokainmissbruket kan, som de senaste årens utveckling i visat, mycket snabbt få en allvarlig spridning i grupper som normalt inte uppfattas som riskgrupper för narkomani. En kokainepidemi ger upphov till ett minst lika allvarligt hot mot folkhälsan som en heroinepidemi. Det finns därför skäl att med utgångspunkt från narkotikapolitiska bedömningar ompröva den nuvarande juridiska bedömningen av kokain och vid brott mot narkotikastrafflagen jämställa detta medel med heroin. Kokainet har tidigare haft en omfattande användning i medicinsk praxis. återstår egentligen bara användningen som lokalbedövningsmedel vid ögonoperationer. Även för detta ändamål kan kokainet utmönstras och ersättas av modernare ersättningsmedel som xylokain m.fl. Inga medicinska skäl talar således längre för att bibehålla kokainet inom sjukvården. Kokainet kan därför överföras till narkotikaförteckning I. En sådan ändring skulle medföra en strängare syn på narkotikabrott avseende kokain vid straffmätningen. Lagstiftaren bör dessutom genom ett särskilt uttalande markera att kokain i detta hänseende skall jämställas med heroin. Slutligen skall erinras om att regeringen vid avgörandet av ett liknande ärende låtit de narkotikapolitiska övervägandena dominera över de eventuella sjukvårdsmässiga önskemålen om att alltjämt kunna använda ett visst medel. Genom ett särskilt regeringsbeslut har användningen av preludin (fenmetralin) helt förbjudits oaktat att medlet för detta beslut ännu användes vid behandlingen av vissa sjukdomar som narkolepsi. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att kokain (cocainum INN) och fencyklidin (phencyclidinum INN) skall överföras till narkotikaförteckning I.