ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G7021207 · 1984-01-23 00:00:00 — m. fl. I bilaga till budgetpropositionen 1983/84:100 påtalas att en översyn av statens och sjukförsäkringens ersättningar till huvudmännen pågår. Häri ingår även frågan om kostnadsansvaret för sjukresor. Vpk har vid upprepade tillfällen föreslagit att även sjukresorna måste täckas av högkostnadsskyddet. Mot bakgrund av att socialministern i en riksdagsdebatt förklarat att regeringen f. n. ej ämnar lägga något förslag i frågan anser vi det nödvändigt att åter aktualisera detta. Det finns många människor som har regelbundna och täta besök hos läkare för olika slag av sjukvårdande behandlingar. Som exempel kan nämnas dialyspatienter som bör ha tre behandlingar . Med en egenavgift för resan med . per gång, blir detta . , en utgift på . Fr. o. m. höjs patientavgiften vid läkemedelsköp från till . aviserades höjningar av läkarvårdstaxan från nuvarande . Med dessa höjningar kommer ett vanligt läkarbesök, inköp av därmed sammanhängande medicin och sjukresan att kosta den enskilda . Det finns enligt vår mening skäl att misstänka att kostnaden därmed blir så hög att den i vissa fall avskräcker den sjuke att söka vård . , innan vi fick avgiftsreformen i sjukvården, var vårdmöjligheterna mycket ojämnt fördelade. Trots sämre hälsotillstånd hade arbetare färre läkarbesök än grupper med högre lön. Med nuvarande kostnadsökningar för den enskilda inom vården, som reallönerna minskar, är risken uppenbar att klasskillnaderna åter kommer att slå igenom då det gäller att ha råd att gå till doktorn. kommunisternas grundinställning när det gäller sjukvårdskostnader är att dessa skall fördelas solidariskt över skatten. Detta är en målsättning. Under nuvarande förhållande är det nödvändigt att minska vårdkostnaderna för den enskilde. Detta kan exempelvis ske genom generösare tillämpning av högskostnadsskyddet. Som ett första steg bör även sjukresorna ingå i högkostnadsskyddet. Med hänvisning till vad som anförts föreslås 1. att beslutar att hos regeringen hemställa om förslag att sjukresor skall omfattas av högkostnadsskyddet, 2. att hemställer hos regeringen om en översyn av avgiftssysftemet inom sjukvården i syfte att garantera envar adekvat sjukvård utan att hindras av avgifternas storlek. (vpk) (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) INGA (vpk) (vpk) MARGÖ (vpk)
mot · G7021208 · 1984-01-24 00:00:00 — Huvudregeln i asbestkungörelsen från arbetarskyddsstyrelsen (AFS 1983:13) är att asbest och asbesthaltigt material inte får användas (3 §). Vissa undantag från huvudregeln finns dock. Bromsbelägg och andra friktionselement samt packningar och packningsmaterial som innehåller asbest får användas om det inte finns godtagbara produkter av mindre hälsofarligt material att tillgå (7 och 8 §§). Enligt övergångsbestämmelserna till kungörelsen får asbesthaltiga friktionselement användas i fordon eller maskiner fram till nästkommande bytestillfälle. Ersättningsmaterial för asbesthaltiga friktionselement måste uppfylla de prestanda som krävs för att fordon skall vara typgodkända. Med tillgång till ersättningsmaterial avses både teknisk och kommersiell tillgång. Bestämmelsen innebär att om tillgång till godtagbara, mindre hälsofarliga friktionselement finns skall dessa användas. För ett antal tillämpningsområden fanns 1982 ersättningsprodukter utan asbest. Det gäller främst vissa modeller av personbilar, motorcyklar samt vissa typer av maskiner inom industrin. Vissa nytillverkade bilmodeller säljs redan med asbestfria bromsbelägg. Andra tillverkare har därutöver förutskickat övergång till sådana inom en mycket snar framtid. Styrelsen utgår ifrån att bilindustrin kommer att fortsätta arbetet med att utveckla ersättningsmaterial både i bromsar och kopplingsbelägg. har i sitt betänkande SoU 1981/82:42 (RD 140 s. 59 (d)) behandlat tre motioner som rör förbudet mot asbest i bromsbelägg för bilar. När det gällde undantaget i kungörelsen (AFS 1981:23) för bl. a. bromsbelägg ville utskottet som sin mening uttala att den övergångstid under vilken asbesthaltiga material fortfarande får användas måste bli så kort som det är praktiskt möjligt. beslutade också att det utarbetas ett program för en skyndsam avveckling av asbest i bromsbeläggningen till fordon. har det visat sig att huvudregeln i asbestkungörelsen från arbetarskyddsstyrelsen inte följs. Enligt övergångsbestämmelserna till kungörelsen får asbesthaltiga friktionselement användas i fordon eller maskiner endast fram till nästkommande bytestillfälle. Mindre nogräknade reparationsverkstäder och privatpersoner monterar även vid byte av bromsbelägg sådana innehållande asbest. Tiden borde därför nu vara mogen för ett förbud att saluföra asbesthaltiga bromsbelägg. Med vad som anförts i motionen föreslås att hos regeringen hemställer om förbud att saluföra asbesthaltiga bromsbelägg. () ()
mot · G7021209 · 1984-01-24 00:00:00 — Motion 1983/84:1209 m. fl. utövar tillsyn över efterlevnaden av arbetsmiljö- och arbetstidslagstiftningen m. m. samt - inom sitt verksamhetsområde produktkontrollagstiftningen. är organiserad i 19 distrikt. län är ett av de län som ej utgör ett eget distrikt utan ingår i yrkesinspektionsdistrikt som omfattar hela . En förändring av yrkesinspektionens distriktsindelning har varit föremål för utredning (Ds A 1979:4, distriktsindelning). I denna föreslogs bl. a. att en delning av yrkesinspektionsdistrikt bör ske och således att län bildar eget distrikt. Något beslut har ej fattats på grundval av utredningsförslaget. har tillsatts en kommitté som skall utreda om yrkesinspektionen kan ta över den kommunala tillsynsverksamheten. Enligt direktiven (Dir. 1983:55, Översyn av yrkesinspektionen och den kommunala tillsynen) bör också prövas för- och nackdelar med en ändrad distriktsindelning vid en förändring av huvudmannaskapet. Det är enligt vår mening viktigt att kommittén beaktar de förslag till ändrad distriktsindelning för som framförts i tidigare nämnda utredning (Ds A 1979:4). En delning har också förordats av såväl i som i . i län har också vid ett flertal tillfällen i sin länsplanering framfört kravet om en delning. har också angivit som lämplig lokaliseringsort i län. Om huvudmannaskapet ändras och yrkesinspektionen tar över den kommunala tillsynsverksamheten kommer en kraftig utvidgning av yrkesinspektionens verksamhet att ske. Närhet och anknytning till arbetsställena blir då än viktigare. I årets budgetproposition understryks också att skärpta krav bör ställas på arbetarskyddsverket när det gäller att utnyttja resurserna effektivt och ändamålsenligt för bl. a. inspektions- och tillsynsarbetet ute på fältet. Genom omprioriteringar inom arbetarskyddsverket tillförs också yrkesinspektionen utöver huvudförslaget ytterligare resurser för i första hand inspekterande personal. En tendens till en centralisering av offentlig service till storstadsområden har märkts. För har detta bl. a. inneburit att beslut har fattats att i skall upphöra. Beslut har även fattats om en ändrad regional indelning av åklagarväsendets organisation. Andra liknande förslag är föremål för diskussion. En delning av yrkesinspektionensdistriktet i är en lämplig åtgärd för att i viss mån motverka den centralisering av vissa offentliga verksamheter som redan beslutats. Mot bakgrund av vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att frågan om en delning av yrkesinspektionsdistrikt prövas. () () () () ()
mot · G7021210 · 1984-01-23 00:00:00 — Stora svårigheter finns att på ett biologiskt och humanistiskt sätt korrekt definiera när ett människoliv i vardande tar sin början. Det är fråga om ett kontinuerligt förlopp från ägg- och spermiecellens skapelse vid reduktionsdelningen via befruktning, implantation, uppträdande av sinnesceller, den gamla i folklig föreställning omfattade uppfattningen om betydelsen av kvickningen och slutligen födelsen. Enligt den moderna forskningens uppfattning kommer ungefär två tredjedelar av naturligt befruktade ägg att implanteras för att begynna en tillväxt. Ytterligare en avsevärd del av dessa är inte livsdugliga och försvinner genom spontana aborter. Frågan om livets början har avsevärt komplicerats och på samma gång har behovet av en definition blivit akut genom den snabbt accelererande forskningen och behandlingen med in vitro-fertilisering, provrörsbefruktning. Frågan kan ställas mycket provocerande: Vem äger barnet i provröret? Eller mera korrekt: Vem förfogar över embryot, den kvinna som levererat ägget, den man som tillhandahåller spermien - eller den forskare som medierat befruktningen? I de fall en in vitro-fertilisering görs som led i behandlingen av att anatomiska eller andra hinder finns för en på normalt sätt åstadkommen befruktning och avsikten är att åstadkomma ett havandeskap och födelsen av ett barn, sker implantationen i livmodern efter ett pär celldelningar, dvs. Som tidigare står vi inför hisnande perspektiv inom forskningen. Forskning och utveckling kan inte hindras. Men den måste i många fall omges av etik och lagstiftning, regler och definitioner. Många frågor kring in vitro-fertiliseringen är svårlösta och under utredning. Det synes dock angeläget att snabbt åstadkomma en juridiskt giltig definition av vad som skall betraktas som ett gryende mänskligt liv. Utifrån givna sammanhang måste implantationen i livmodern vara den gräns vid vilket livet måste anses ta sin början. En sådan definition behöver inte stå i konflikt med olika uppfattningar om vilket rättsskydd ett sådant liv skall ha eller vem som förfogar över det därefter. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer jag att hos regeringen begär förslag till lagstiftning angående en för forskning och behandling användbar definition av det mänskliga livets början.
mot · G7021211 · 1984-01-24 00:00:00 — Språkundervisningen för invandrarbarn i förskoleåldern Minst 60000 barn i förskoleåldern har annat språk än svenska som sitt dagliga umgängesspråk i hemmet. Många av dessa barn lever i enföräldersfamiljer, där föräldern förväntas klara av heltidsarbete, långa dagliga arbetsresor, hålla god kontakt med barnens daghem, vård av barn och hem samt stimulera barnens personlighets- och språkutveckling. Den föräldern saknar kanske själv all språklig stimulans i sitt dagliga arbete och har egentligen ingen tid för sig själv. Invandrarföräldrarnas språkmiljö är ofta, på grund av bullrigt arbete, arbete på obekväma tider och andra faktorer, relativt fattig och det smala utbudet i press, radio och TV räcker inte till att hålla språket allsidigt och variationsrikt i längden. Barn i dessa familjer är ytterst beroende av språklig stimulans inom barnomsorg och förskola och för många är hemspråksträning under helt otillräckligt för att nå målet jämställdhet i språklig utveckling inför skolstarten mellan barn som har annat modersmål än svenska och barn som har svenska som modersmål. Eftersläpningen i språkutvecklingen ger inlärningssvårigheter i läsämnen långt upp i och en osäker grund för inlärning av andra språk, bl. a. svenska som andra språk. Det rent förnuftsmässigt bästa alternativet bör vara att stödet och stimulansen i barnets första språk sätts in . Den hittillsvarande hemspråksträningen av förskolebarnen och jämförbara aktiviteter inom barnomsorgen bör ha gett värdefulla erfarenheter om hur språk- och kulturstödet för invandrar- och minoritetsbarn i förskoleåldern kan vidareutvecklas. Utredningen om språkminoriteter i förskoleåldern lämnade i ett betänkande 1982 en rad förslag inom det aktuella sakområdet, förslag vilka enligt vår mening bör genomföras. Till de angelägna frågor som bör prövas hör om fördelningen av resurserna mellan hemspråksträning i barnomsorg/ förskola och undervisningen i och på hemspråk är väl avvägd och om den verkligen ger den bästa möjliga utvecklingen av barnens modersmål/ hemspråk inför skolstarten. Likaså bör övervägas om den ger tillräcklig grund för vidareutveckling av språket i och goda resultat vid inlärningen av svenska som andra språk och god tvåspråkighet vid övergången till gymnasiet. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi 1. att beslutar att hos regeringen begära förslag grundade på betänkandet SOU 1982:43, 2. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad som i övrigt anförts i denna motion rörande språkstödet för invandrar- och minoritetsbarn i förskoleåldern. minab/gotmb 1984 77656
mot · G7021213 · 1984-01-25 00:00:00 — och huvudmannaskap för omsorgsverksamheten I har de flesta av nuvarande verksamheter och service till de psykiskt utvecklingsstörda byggts upp. Dagcenter, inackorderingshem, elevhem, skolverksamhet samt service och stödformer till familjer har inrättats. Detta har gjorts dels genom en utökning av verksamheten, dvs. expansion, dels genom utlokalisering av verksamheter. Exempel på utlokalisering är utflyttningar från vuxenvårdhem, utlokalisering av distriktsteam, inrättande av särskoleklasser ute i kommunerna i stället för i särskolan i . Omsorgsverksamheten i vårt län har inriktats på att etablera ett nära samarbete med primärkommunerna. Lagstiftningen är dock ett hinder för att de psykiskt utvecklingsstörda får sina sociala och pedagogiska behov tillgodosedda genom kommunernas försorg. Alla utvecklingsstörda förskolebarn, med några få undantag, går i kommunernas vanliga förskolor och erhåller barnomsorg. Även för de yngre särskolebarnen försöker man, så långt det går, ordna så att de kan bo kvar hemma. Distriktsteamen är utlokaliserade till distriktskontor. I deras arbete ingår att stödja och föra över kunskaper till kommunernas personal i t. ex. förskolor, grundskolor och hemtjänst. Utlokalisering av omsorgsverksamheten, liksom integrering i kommunernas verksamheter har således pågått . De politiska besluten och administrationen är dock fortfarande centraliserade. sociala nämnd, som är omsorgsstyrelse, ansvarar för verksamheten i hela länet och administrationen finns i sociala förvaltning. För att kunna genomföra en politisk demokratisering av verksamheten krävs en decentralisering till kommunerna. De kommunala nämnderna bör ansvara för omsorgerna om de psykiskt utvecklingsstörda på samma sätt som för andra kommuninnevånare. Främst berörs socialnämnderna, men även övriga, som t. ex skolstyrelse, fritids-, kultur- och byggnadsnämnderna. Genom integrering och normalisering når man en bit, men för att nå längre, dvs. att de utvecklingsstörda skall uppnå självklar delaktighet i samhället, krävs att denna grupp inte särbehandlas utan omfattas i kommunens ansvar som övriga kommuninnevånare. Den service och de insatser de utvecklingsstörda behöver är främst sådana verksamheter som kommunen redan bedriver, som t. ex. hemtjänst, barnomsorg, skolor, fritidsverksamhet och serviceboende. Det hinder som nuvarande lagstiftning utgör för ett förändrat huvudmannaskap för omsorgsverksamheten bör undanröjas. Vi anser att en försöksverksamhet med en kommun som huvudman för omsorgsverksamhet bör komma till stånd i . Det bör ankomma på att utse den kommun i vilken försöksverksamheten skall ske. Med hänvisning till vad vi anfört i motionen hemställer vi att begär att regeringen verkar för en försöksverksamhet beträffande ändrat huvudmannaskap för omsorgsverksamheten i i enlighet med vad vi anfört i motionen. () ()
mot · G7021214 · 1984-01-24 00:00:00 — och i livets slutskede I gångna tiders bondesamhälle var döendet och döden naturligt infogade i familjens tillvaro. Människor fick dö i hemmet bland de sina. Hela omgivningen tog del i det som skedde och även i sorgen efter den döde. 1 vårt moderna teknologiska samhälle dör av alla människor på sjukhus. Den döende avskärmas från de levande. Vårdpersonalen som är utbildad på att göra människor friska känner sig ofta osäker i kontakten med de patienter som passerat den gräns där Lillfrisknande är möjligt. Men sjukvården och åldringsvården ;tälls i allt högre grad inför uppgiften att ta hand om människor i livets slutskede. Den s. k. i livets slutskede kom med sitt förslag till normer för vård av döende att inspirera till olika typer av konkret verksamhet inom utbildning, omvårdnadsforskning, socialvård och praktisk sjukvård runt om i . Det är dock enligt vår mening inte tillräckligt. Många anställda inom sjukvården känner sig osäkra på hur de skall uppträda inför döende patienter och deras anhöriga. En av orsakerna är att vårdpersonalen saknar lämplig utbildning för att ta sig an den svåra uppgiften. Därför bör det satsas på utbildning och information inom detta område. Med anledning av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av att ali sjukvårdspersonal ges erforderlig utbildning i vård och omhändertagande av döende och deras anhöriga.
mot · G7021216 · 1984-01-24 00:00:00 — m. fl. I bilaga till budgetpropositionen 1984 betonas att rätt utformade hälsoundersökningar spelar en viktig roll i den förebyggande hälsovården. Det är därför beklagligt att redovisningen av resultaten av försöksverksamheten i och med mammografiundersökningar för att spåra bröstcancer försenats. Enligt kan en utvärdering av resultaten göras . De delrapporter som presenterats efter hand som försöksverksamheten pågått har dock samtliga varit positiva. framkom vid intervjuer med de för projekten ansvariga läkarna, att antalet svåra bröstcancerfall inskat med 2/3 sedan försöksverksamheten påbörjats. har tidigare förklarat att utvärderingen av försöksverksamheten i och klart bör utvisa, att tidig upptäckt av bröstcancer genom mammografi sänker dödligheten i sjukdomen, innan allmänna hälsokontroller förordas. Det finns emellertid skäl att ifrågasätta om utvärderingen vad gäller minskad dödlighet kommer att ge rättvisande siffror. Försöksverksamheten är uppbyggd så, att en grupp kvinnor som regelbundet marnmograferas jämförs med en kontrollgrupp som ej undersöks. Debatten om mammografi och betydelsen av tidig upptäckt vid bröstcancer har gjort kvinnorna i vårt land medvetna om nödvändigheten av regelbundna bröstundersökningar och även minskat den oberättigade skräcken för detta. Man kan därför förmoda att även de kvinnor, som utan egen vetskap ingår i kontrollgruppen, genom egen försorg mammograferats. Det är därför angeläget att utvärderingen inte försenas ytterligare genom otillräckliga resurser. I utförs ca 57000 mammografiundersökningar i privat regi och 24000 inom den offentliga sjukvården. En av förklaringarna till att den övervägande delen sker i privat regi är, att det privata ofta ombesörjer undersökningen utan remisstvång. Kvinnorna kan alltså själva avgöra om de vill undersökas, även om de inte har direkta symptom. En annan förklaring är god ersättning från försäkringen till denna verksamhet. Det är angeläget att den offentliga sjukvården får möjlighet att i ökad utsträckning utföra mammografikontrollerna, inte minst med tanke på att allmänna hälsokontroller bör utföras i samhällets regi. Ett sätt att styra över vårdsökande till den offentliga sjukvården är att slopa kravet på remisstvång för mammografiundersökningar för kvinnor om de ej har symptom på bröstförändringar. Vi vill också understryka vikten av minskat krångel för de kvinnor som själva ombesörjer regelbunden mammografiundersökning i väntan på allmänna hälsokontroller, inte minst mot den bakgrunden att beslutet om allmänna hälsokontroller har en tendens att successivt skjutas framåt i tiden. Med hänvisning till vad som anförts föreslås att hos regeringen hemställer om behövliga åtgärder för att slopa remisstvånget till mammografiundersökningar inom den offentliga sjukvården. MARGÖ (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk)
mot · G7021217 · 1984-01-24 00:00:00 — m. fl. Rätt till bidragsförskott för ensamstående adoptivförälder Enligt gällande rätt kan en man eller kvinna som är ensamstående och har fyllt med domstols tillstånd adoptera ett barn. I och med adoptionen bryts det rättsliga bandet mellan adoptivbarnet och dess biologiska föräldrar. I stället gäller det rättsliga förhållandet mellan barnet och adoptivföräldern (adoptivföräldrarna). Möjligheten att som ensamstående adoptera ett barn har utnyttjats av ett fåtal. Det är främst kvinnor som utgör ensamstående adoptivföräldrar, och de flesta adoptioner skedde . Antalet barn som finns hos ensamstående förälder uppskattas till ca 350, i vissa fall finns två adoptivbarn hos en förälder och antalet föräldrar är ca 300. Bidragsförskottets utformning är inte möjlig att hänvisa till som stödform för denna typ av familj. Det är tänkt som en garanti för det bidrag som skall komma från en förälder som åtminstone teoretiskt kan återfinnas. Denna möjlighet finns inte i det fallet att en ensamstående adopterat ett barn. Den ekonomiska situationen har drastiskt förändrats för ensamförälderfamiljer. Ensam adoptivförälder har, trots en fast anknytning till arbetsmarknaden, fått vidkännas betydande förändringar i sin ekonomi. Till sin dubbla roll som förälderförsörjare får de nu lägga till en ytterligt hårt ansträngd ekonomi. Detta var inte vad de kalkylerade med i samband med beslutet om adoption. Gruppen ensamadoptivföräldrar är mycket liten. Situationen för ytterligare adoptioner är betydligt svårare , varför gruppen ensamadoptivföräldrar kommer att vara en mycket liten grupp även framgent. föreslår i sin utredning Ensamföräldrarna och deras barn att ett särskilt bidrag av allmänna medel utbetalas till barn som adopterats av ensamstående. Med den syn vi i andra sammanhang har på barns behov av försörjning anser vi att detta särskilda bidrag bör uppgå till samma belopp som bidragsförskottets garantinivå. Det bör även i övrigt regleras på samma sätt som bidragsförskottet. Detta utredningsförslag bereds f. n. i . Trots detta anser vi det vara riktigt att bryta ut denna del av förslaget som en delreform för att snabbt kunna hjälpa den lilla grupp av barn som har stort behov av detta stöd. Mot bakgrund av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs gällande ensamadoptivföräldrars rätt till särskilt bidrag som motsvarar bidragsförskottets garantinivå och som regleras på samma sätt som bidragsförskottet. () ()
mot · G7021218 · 1984-01-24 00:00:00 — Utbildning av ledamöterna i de psykiatriska utskrivningsnämnderna De psykiatriska utskrivningsnämnderna har den viktiga uppgiften att belsuta om en patient som tvångsvårdas inom psykiatrisk vård skall kunna skrivas ut. Utskrivningsnämnderna är självständiga statliga myndigheter, likställda med domstolar. Utskrivningsnämndernas beslut har ingen offentlighet eller praxisbildning. Den psykiatriska nämnden som är den slutliga instansen i beslut som rör tvångsintagna patienter, sprider inte sina beslut till andra nämnder än den som berörs. Eftersom det rör vård av enskild så är det naturligtvis svårt med praxis och generaliseringar. Å andra sidan finns stor risk att patienten kan uppleva rättsosäkerhet. Det är då av stor vikt att ledamöterna i utskrivningsnämnderna får utbildning till stöd för sin uppgift. Avsaknaden av offentlighet - som skiljer från annan domstolsverksamhet - gör att detta är särskilt viktigt. Utskrivningsnämnderna skall ha en självständig ställning i förhållande till sjukvårdshuvudmännen. De har ju att pröva beslut som normalt fattas i vården. Det är därför inte lämpligt att sjukvårdshuvudmännen skall ha ansvar för utbildningen av ledamöterna - de är ju också statliga myndigheter. Det kan dock förväntas att sjukvårdshuvudmännen har stort intresse för att medverka i utbildningen om detta skulle vara önskvärt och lämpligt. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär åtgärder så att ledamöterna i de psykiatriska utskrivningsnämnderna ges utbildning för sina uppgifter. () ()