mot · G702730 · 1984-01-17 00:00:00 — m. fl. Migrationen eller folkomflyttningen i orsakas av den ojämna ekonomiska och industriella utvecklingen i den kapitalistiska världen. Världsekonomin kännetecknas av en global arbetsdelning mellan fattiga och exploaterade, råvarurika områden å ena sidan och rika, högindustrialiserade och exploaterande länder å den andra. Denna strukturella obalans skapar migrationstryck. Människor söker sig från arbetslöshet och fattigdom till ekonomier i tillväxt eller söker asyl undan terror och förföljelser. Bakgrunden är det utvecklingsskede då Nord- och fick ett ekonomiskt övertag i världsekonomin. Denna del av utvecklades till ett kommersiellt och industriellt centrum, medan länderna i periferin tilldelades uppgifter som passade detta centrum. Detta förlopp av tillväxt och utarmning förklaras av att kapitalismens utveckling kännetecknas och främjas av produktionskrafternas rörlighet. Kapitalet rör sig mot områden där förutsättningarna för vinsten är bäst. Dessa områden utmärks av hög investeringstakt, snabb teknisk utveckling och hög vinstnivå. Till dessa områden dras följaktligen också arbetskraften och råvarorna. Den höga sysselsättningen höjer inkomsten och efterfrågan hos befolkningen. Ännu fler investeringar kommer i gång osv. De ekonomiska aktiviteterna förstärker varandra inbördes, och området utvecklas till en s. k. tillväxtpool. Denna blir ett ekonomiskt centrum medan omgivningen förvandlas till en periferi, ett utkantsområde. När kapitalet rör sig mot centrum upphör investeringarna i periferin. Folk blir arbetslösa och börjar flytta till centrum. Inkomster och efterfrågan minskar, skatteunderlaget viker och verksamheter måste läggas ner. Detta leder i sin tur till att investeringarna minskar ännu mer osv. Det är alltså marknadskrafternas fria spel som leder till stora och växande obalanser mellan olika länder och regioner i . Det är denna mekanism som ligger bakom den växande klyftan mellan dagens industrioch utvecklingsländer. Den tekniskt avancerade produktionen koncentreras till världsekonomins centra. Kapitalet, forskningen, de tekniska nydaningarna, planeringsbesluten och konsumtionen samlas där, medan periferin i motsvarande grad utarmas. Arbetskraftsutvandringen minskar trycket av missnöje inom länder, eftersom de grupper vilkas missnöje annars kunnat bli hotande lämnar Men därmed försvinner även grupper vilkas kvalifikationer och kraft kunnat bidra till landets utveckling. Migrationen bidrar sålunda till att bevara och förstärka obalansen i den globala utvecklingen. Det är denna mekanism som skapar de stora arméerna av billig och rörlig arbetskraft, bestående av arbetare och proletariserade bönder. Dessa kallas gästarbetare eller invandrare, men det är de som städar, det är de som diskar, det är de som arbetar i gruvorna i , det är de som arbetar inom stålverken, bilindustrin och annan verkstadsindustri i . Det är de som bor i olika getton, de drabbas särskilt hårt av det kapitalistiska samhällets orättvisor. De förnekas demokratiska, medborgerliga rättigheter. De förnekas tillgång till sitt språk, sin kultur och sin historia. De förnekas rätten till en likvärdig utbildning. Arbetslösheten slår särskilt hårt mot invandrarungdom. Barnen slås ut redan i förskolan. De drabbas hårt av arbetslöshet, social otrygghet, utslagning och misär. Men det är också så att den flernationella mångmiljonhövdade armén, som har skapats av de fria marknadskrafternas profithunger, utgör en del av den europeiska arbetarklassen. När dessa människor inte kan påverka den politiska beslutsprocessen i de länder där de arbetar och bor så är det arbetarklassen som blir proportionellt underrepresenterad i de europeiska parlamenten. När de inte heller kan delta i den fackliga verksamheten och det politiska livet på grund av språksvårigheter, så är det arbetarklassen som håller på att passiviseras. När invandrarbarnen slås ut redan i förskolan, får en bristfällig utbildning och delvis dras in i drogmissbruk och kriminalitet, så är det arbetarklassens barn som drabbas. På samma sätt har förhållandena utvecklats på den amerikanska kontinenten, mellan å ena sidan och å andra . Motsättningarna har där tagit sig ännu brutalare uttryck än i , och förhållandet mellan exploatörer och exploaterade upprätthålls sedan snart med ren vapenmakt. Vpk understryker vikten av att hålla i minnet ovan beskrivna orsakssammanhang och klassmässiga bakgrund. Risken är annars stor att invandrarproblem blir feldefinierade. Invandrarpolitiken bör ha som målsättning invandrarnas harmoniska anpassning i det svenska samhället. En sådan politik måste utgå från att det inte finns några motsättningar mellan de grupptillhörigheter som dominerar invandrarnas identitet nationell grupptillhörighet, invandrartillhörighet och klasstillhörighet. I stället råder mellan dessa tillhörigheter ett dialektiskt förhållande av ömsesidighet och påverkan. Det innebär att invandrarnas anpassning, välbefinnande och harmoniska utveckling enbart kan garanteras med en politik som utgår från ovan 1* 1983/84. nämnda grupptillhörigheter och syftar till att verka för dessas allsidiga utveckling. En invandrarpolitik som genom olika åtgärder försöker tvinga invandrarna att förneka och undertrycka någon av de ovan nämnda grupplojaliteterna försvårar och fördröjer invandrarpolitikens målsättningar och är dömd att misslyckas. Detsamma gäller också för en invandrarpolitik som utgår från ett kortsiktigt ekonomiskt tänkande inte minst med tanke på att behovet av framtida säråtgärder och insatser på invandrarpolitikens område är resultatet av en utvecklingsprocess som kan påskyndas eller fördröjas, beroende på om man vill satsa i på invandrarnas funktionella integrering i det svenska samhället. Frågorna om hur stor invandringen kan komma att bli och hur den skall kontrolleras hänger uppenbarligen samman med frågan om hur mycket man vill satsa på invandrarpolitiken och hur relationerna mellan befolkningsmajoriteten och invandrarna kan komma att utvecklas. Men har aldrig fått en möjlighet att behandla dessa två intimt sammankopplade frågor i ett sammanhang. Behovet av en reglerad invandring och motsvarande utlänningslagstiftning bygger på det faktum att måste säkerställa en inflyttning, som svarar mot landets förmåga att på ett tillfredsställande sätt ta emot invandrare och garantera deras funktionella integrering i samhället. Det i sin tur är ett resultat av den förda invandrarpolitiken, vilken återspeglar regeringens vilja och förmåga att på ett planmässigt och målmedvetet sätt tillsätta nödvändiga resurser för invandrarnas anpassning och välbefinnande. Kulturen och de moralbegrepp, attityder, värderingar och allmänt accepterade sanningar som innefattas i begreppet kulturellt arv och som kulturen vidareförmedlar utgör den grund som varje människa bygger och utvecklar sin personlighet och identitet på. Det handlar både om individuell identitet känslan av att jaget har ett visst värde, att man duger till något, känslan av självrespekt och självförtroende och om gruppidentitet medvetenheten om att höra samman med andra människor, att se sina livserfarenheter inramade av och ingående i en kollektiv historia, insikten om att ens liv har sammanhang med sådant som har hänt tidigare. Att man är bärare av en grupps språk och kultur, att man har kunskaper om gruppens villkor, att just de villkor som gäller för gruppen och som utgör ramarna för gruppens situation i samhället och gruppens framtida utveckling också bestämmer ens egna personliga utvecklingsmöjligheter. På den medvetenheten grundar sig självtilliten, känslan av egenvärde, lust att pröva egen förmåga som bärare av gruppens samlade kunskaper och erfarenheter, för att föra vidare, utveckla och förbättra, styrkt av den samlade kraft som gruppen har. Medvetenheten består också av vetskapen att en del av de egna problemen och svårigheterna inte är personliga, utan härstammar från de villkor som hela gruppen lever under. Endast genom en utvecklad personlighet och självständigt tänkande blir det möjligt för invandraren och framför allt invandrarbarnet att kritiskt granska, utveckla, förkasta eller behålla, delvis eller helt, och konstruktivt påverka sitt eget kulturella arv. Bara under sådana förutsättningar blir det möjligt för invandrarbarnen att kritiskt granska och sortera det svenska kulturella utbudet; annars blir invandrarbarnen hänvisade till den kommersiella skräpkulturens perspektivlösa djungel. Förutsättningen för invandrarbarnen att skaffa sig en gruppidentitet som är sammansatt av både nationell identitet och klassidentitet är språket, dvs. Ingen ifrågasätter modersmålsundervisningen för de svenska barnen, alla är medvetna om dess helt avgörande betydelse. Det är en självklarhet att svenskundervisningen skall vara obligatorisk för svenska barn. Inga avsteg från den kan tillåtas, eftersom det skulle uppfattas som ett grovt åsidosättande av barnets intressen och rättigheter. Men det tycks vara oerhört svårt att sprida insikten om att invandrarbarnen är lika beroende av sitt språk som de svenska barnen. Det man gör genom att år avslå vpk:s krav att utvidga modersmålsundervisningen och göra den obligatorisk för invandrarbarnen, är att förneka dessa barns rätt till en skolgång som fyller deras behov av undervisning. Att de borgerliga regeringarna inte kunnat inse modersmålets betydelse för invandrarbarnen, dess samband med gruppidentiteten och dess klassmässiga aspekter, är i och för sig inte förvånande. Det är snarare en logisk följd av den ideologiska grundinställning som borgerligheten har och som återspeglas i den skolpolitik den allmänt bedriver. Det är en politik som syftar till att utplåna barnens gruppkänsla och klasstillhörighet, omvandla barnen till enskilda individer utan samband med de reella klassförhållandena i dagens samhälle och omvandla de klassorättvisor som återspeglas i barnens situation i skolan till individuella problem. Med andra ord: Borgerligheten slår vakt om de klassintressen den representerar. Men det är förvånande att man nödgas konstatera, att socialdemokraterna sluter upp bakom de borgerliga partiernas politik på detta område och därmed medverkar till den alarmerande situation invandrarbarnen befinner sig i . Vpk har tidigare belyst invandrarbarnens situation i skolan och i samhället i övrigt. Vi har tidigare talat om att invandrarbarnen riskerar allvarliga störningar i språkutvecklingen, psykisk instabilitet och kluven identitetsutveckling, att de får sämre utgångsläge för utbildning, att de får ärva sina föräldrars låga socioekonomiska ställning, att de riskerar att drabbas av arbetslöshet i långt större utsträckning än andra. Vi har talat om att den utslagning som invandrarbarnen drabbas av och som börjar redan i förskoleåldern försiggår med ökad intensitet. Vi är övertygade om att om dessa förhållanden tillåts fortsätta, så kommer det att få mycket allvarliga följder, inte bara för de drabbade invandrarbarnen utan också för den fortsatta samhällsutvecklingen. Som argument för att tillbakavisa alla krav på en obligatorisk modersmålsundervisning har anförts följande: Deltagande i hemspråksundervisning inkl. studiehandledning på hemspråk är frivilligt för eleverna. Denna princip fastlades av 1975 i samband med att tre mål för invandrarpolitiken fastställdes, nämligen jämlikhet, valfrihet och samverkan. Valfrihetsmålet innebär valfrihet för språkliga minoriteter att själva välja i vilken grad de vill behålla och utveckla sin ursprungliga kulturella identitet inkl. sitt språk. Till det vill vpk anföra att var och en som har en ärlig avsikt och inte använder sig av demagogiska knep för att förvanska verkligheten vet att det måste finnas vissa objektiva förutsättningar för den enskildes fria val. Valfriheten blir en demokratisk rättighet bara under förutsättning att det finns verkliga möjligheter att välja mellan olika alternativ. Friheten för invandrarbarnen att välja i vilken utsträckning de vill behålla och utveckla sin ursprungliga kulturella identitet blir reell bara med den nödvändiga förutsättning som ligger i att ha ett utvecklat modersmål. Förnekas man rätten till sitt språk, så förnekas man också möjligheten att välja. Den valfrihet man här talar om blir till ett tvång, som för in invandrarbarnen i förhållanden som vi redan har berört och vars yttersta konsekvens är social utslagning. Därför hävdar vpk att modersmålsundervisningen skall göras obligatorisk för invandrareleverna. Undervisningen skall bedrivas i enspråkiga klasser så långt detta är möjligt. Där detta inte är möjligt på grund av bristande elevunderlag skall invandrarelever garanteras minst fem timmars modersmålsundervisning . Dessutom bör begreppet hemspråk bytas ut mot modersmål. Målsättningen bör vara den aktiva tvåspråkigheten, och svenskundervisningens omfattning i de enspråkiga klasserna bör anpassas därefter. Rätten till den egna kulturen I den av fastställda målsättningen för invandrarpolitiken uppställs valfriheten som ett huvudmål vid sidan av jämlikhet och samverkan. Även om det ibland förekommer olika uppfattningar mellan de politiska partierna om hur dessa huvudmål skall tolkas, räder det i alla fall total samstämmighet på en punkt. Nämligen att om mycket litet eller ingenting görs för att ge dessa målsättningar ett konkret innehåll, kommer de att förbli tomma fraser, avsedda att användas i högtidliga sammanhang, i stället för konkreta förslag till åtgärder. Valfrihetsmålet innebär bl. a. på kulturens område att invandrarna tillerkänns rätten att behålla och utveckla sin egen kultur. Men detta mål kommer att förbli en tom fras så länge samhället inte är berett att skjuta till de för ändamålet nödvändiga resurser som gör det möjligt för invandrarna att förverkliga sin rätt. har under en följd av år begärt särskilda medel för kulturverksamhet bland språkliga minoriteter. fann detta angeläget eftersom man vet att inom de generella bidragen har invandrarändamålen svårt att hävda sig i den hårda konkurrensen. Det har betonats förut och det torde numera vara allom bekant att det kulturella arvet utgör den grund varpå människan bygger sin personlighet och sin nationella och klassmässiga identitet. Det utgör också grunden för den nationella gemenskapen. Det är därför uppenbart att möjligheterna för invandrarna att ta del av och utveckla sin kultur är nödvändiga för att stärka framför allt invandrarbarnens och -ungdomens identitet och självkänsla. Självfallet måste invandrarorganisationerna med sin kulturella och sociala verksamhet bland både barn, unga och äldre inta en central roll för att ge invandrarna tillgång till sin kultur och sin historia. Invandrarorganisationerna är dessutom ofta den enda länken mellan invandrarna som grupp och det svenska samhället. Det är också där invandrarna har möjlighet att känna sin nationella grupptillhörighet. Därför är det nödvändigt att kraftiga insatser görs för att stödja invandrarorganisationernas kulturella verksamhet. I sammanhanget är det nödvändigt att komma ihåg att invandrarna i mycket hög grad saknar möjlighet att tillgodogöra sig samhällets övriga kulturutbud på grund av språket, men framför allt på grund av att ett levande kulturliv måste utgå ifrån egna behov och förutsättningar. Svårigheterna gäller i särskilt hög grad det seriösa kulturutbudet, varför i synnerhet barnen och ungdomarna bland invandrarna blir lätta offer för kommersiella massprodukter i kulturens utmarker ett förhållande som både riksdag och regering i olika sammanhang sagt sig vilja motverka. Ett särskilt bidrag för kulturverksamhet bland språkliga minoriteter är nödvändigt för att skall kunna stödja sådana projekt och verksamheter inom invandrarorganisationerna som inte ryms inom nuvarande bidragsformer. har betonat betydelsen av att detta bidrag inrättas. Vpk ser det också som angeläget att invandrarna själva genom sina organisationer får ett avgörande inflytande över medlens användning. Vi anser därför att de föreslagna medlen bör fördelas av en särskild nämnd inom där invandrarorganisationerna finns företrädda. Invandrar- och minoritetsorganisationerna utgör en allt viktigare del av folkrörelserna i . Förutom att de fungerar som intresseorganisationer för invandrares och minoriteters strävan att behålla och utveckla den egna kulturen och språket i det svenska samhället, har de en särskilt viktig funktion för kvinnorna, barnen och ungdomarna. I föreningarna träffas man, pratar om de problem man har, hjälps åt och, framför allt, känner sig Här träffas man familjevis och umgås över alla åldersgränser. Många föreningar har teatergrupper, dansgrupper, körer etc., där alla medverkar och får del av sitt kulturarv och av den kulturella utvecklingen från hemlandet. Förutom kulturella aktiviteter har invandrarorganisationerna stor betydelse som informationsförmedlare och som en viktig förbindelselänk mellan invandrarna och det svenska samhället. I det avseendet skiljer sig invandrarorganisationernas verksamhet mycket starkt från verksamhet som bedrivs i det traditionella svenska föreningslivet, med specialisering på vissa ämnesområden. Invandrarorganisationerna är intresseorganisationer för hela familjen, men en huvuduppgift för samtliga är att arbeta med ungdom. De kan därigenom göra mycket för att förebygga sociala problem. Vpk delar invandrarverkets bedömning att de invandrar- och minoritetspolitiska mål som fastställde endast kan förverkligas genom att invandrarnas egna organisationer får bättre möjligheter att arbeta och genom att svenska organisationer stimuleras att mer aktivt engagera sig i invandrarfrågorna. /76 erhåller invandrarorganisationer som är riksförbund verksamhetsbidrag från (statens invandrarverk). /76 t. o. m. 1979/80 erhöll en ökning av anslaget. Därefter har organisationerna fått sänkta reala bidrag. Detta är en utveckling som om den tillåts fortsätta riskerar att rasera den verksamhet som vissa organisationer byggt upp. har invandrarorganisationerna i praktiken fått nedskärningar av redan otillräckliga bidrag. ställer det svenska byråkratiska maskineriet allt större krav på invandrarorganisationerna, som förväntas delta aktivt i olika arbets- eller referensgrupper och i olika statliga eller kommunala utredningar och det med obefintliga eller minimala kansliresurser. Här uppenbarar sig en påtaglig risk att invandrarorganisationerna omvandlas till enbart administrativa enheter med huvudsaklig funktion att med svårigheter bära sin egen administrationstyngd. Det som är helt klart är att organisationerna inte kan motsvara samhällets förväntningar med det nuvarande statsstödet. anser att stödet till invandrarorganisationerna är så pass angeläget nu att man är beredd att avstå från en ökning av anslaget för avgränsade projekt för att tillgodose detta. Vpk anser däremot att det i nuvarande läge är högst angeläget att öka bidraget till sådana projekt som syftar till ökad förståelse och kontakt mellan invandrare och svenskar. Den ekonomiska kris som drabbar hela den kapitalistiska världen och som kännetecknas av massarbetslöshet, inflation och social utslagning håller på att fördjupas och förvärras. Den följs av en politisk kris där politikerna i sin oförmåga att hitta lösningar inom ramarna för det ekonomiska systemet skapar missnöje, politikerförakt och passivitet. Därmed skapas också grogrund och gynnsamma förutsättningar för uppkomsten av missnöjesgrupper och fascistanstrukna partier, som i den ekonomiska krisens spår breder ut sig runt om i , genom att bl. a. utnyttja och underblåsa fördomar som rasism och främlingshat. Också i blir klimatet allt hårdare efter hand som arbetslösheten breder ut sig. Denna utveckling medför att invandrarna i bemöts med hårdnande attityder; det finns klara tendenser till främlingsfientlighet och rasism i samhället. Detta beror till en del på att den invandrade arbetskraften aktualiserar strukturella spänningar i det land de kommer till. Detta drabbar i första hand arbetare och lägre mellanskikt, som ibland drivs att åberopa sin medfödda nationella status. Det är klart att jobben i första hand ska gå till svenskar. Även om invandrarnas ställning, inkomst och utbildning ofta är låga riktas denna avund mot dem. Från marginalen i utvandringsländerna hamnar de i marginalen i mottagarländerna. De är svagt integrerade i det nya landet. Deras ekonomiska resurser kanske ökar, men de är yrkesmässigt och utbildningsmässigt utspärrade. Trots detta ökar spänningen inom den inhemska arbetskraften, som inte lyckas ta sig upp och just därför känner sig passerad och förbiseglad. De infödda som inte får del av den ökade sociala rörlighet invandringen för med sig uppfattar invandrarna som ett allvarligt hot. Dessutom ökar konkurrensen om arbetstillfällena ju mer den ekonomiska krisen breder ut sig. Desto mindre har man då råd med solidaritet, hänsyn och omtanke. Desto mer breder individualismen och de vassa armbågarnas mentalitet ut sig. Vpk anser att den invandrarfientlighet och de rasistiska tendenser som gör sig gällande utgör ett allvarligt hot mot invandrarna, men också och framför allt mot de värderingar som ligger till grund för och genomsyrar arbetarrörelsens utvecklingshistoria. Mot denna bakgrund anser vi att det är ytterst nödvändigt och brådskande att vidta konkreta åtgärder i kampen mot rasismen. För det första krävs åtgärder som syftar till att förbättra invandrarnas sociala situation, främja invandrarnas sociala rörlighet och bryta de yrkesoch utbildningsspärrar som håller invandrarna kvar på de lägsta skikten i samhället. För det andra krävs åtgärder som syftar till att öka informationen till det svenska folket om invandringens historiska orsaker, effekter och klassmässiga aspekter. För det tredje fordras åtgärder som främjar allsidiga kontakter och ökar förståelse och tolerans mellan invandrare och svenskar, t. ex. projekt i form av politiska, sociala och kulturella samarrangemang. Myndigheternas insatser för att informera svenska folket i syfte att bemöta de främlingsfientliga attityderna har begränsad räckvidd. De svenska folkrörelserna kan här komplettera myndigheternas information på ett utmärkt sätt. Så som biståndspolitiken har kunnat förankras genom folkrörelsernas insatser, kan folkrörelserna gå ut genom sina organisationer för att motverka fördomar och skapa vidgade kontakter mellan svenskar och invandrare. Detta gäller särskilt organisationer inom arbetarrörelsen med sin massförankring. Invandrarna, som till övervägande delen tillhör arbetarklassen, har gemensamma intressen med de svenska arbetarna och kan därför nås och påverkas lättare genom de egna organisationerna både på arbetsplatser och i bostadsområden. Därför delar vpk bedömningen att en ny anslagspost behövs för informationsinsatser genom folkrörelserna. Skolans roll i det sammanhanget är av avgörande betydelse. På samma sätt som skolan slår vakt om frihetens och demokratins grundläggande värderingar i sin verksamhet, på samma sätt anser vi att skolan bör ta målmedvetnare och aktivare del i kampen mot rasism och invandrardiskriminering. Material bör utarbetas som belyser invandringens allsidiga aspekter. Detta bör ingå i den obligatoriska undervisningen både på och i gymnasieskolan liksom i olika former av vuxenutbildning. En av orsakerna till invandrarnas låga socioekonomiska status går att finna i den strukturomvandling som svensk industri f. n. genomgår. Strukturomvandlingen på den svenska arbetsmarknaden har bl. a. inneburit en fortsatt tillbakagång för sysselsättningen inom tillverkningsindustrin. Stagnationen och tillbakagången i industrisysselsättningen är till stor del ett resultat av omfattande sammanslagningar av produktionsenheter och rationaliseringar av produktionen, vilket har möjliggjort ökad produktion utan ökat antal anställda. har vi också fått uppleva att hela branscher inom industrin, t. ex. tekoindustrin och varven, drabbats av förändrade marknadsförhållanden, som föranlett nedläggningar och andra former av personalinskränkningar.