mot · G702490 · 1984-01-27 00:00:00 — Utvisning av kriminella utlänningar Utlänningar begår brott i vårt land i förhållandevis stor utsträckning. Ut brottsförebyggande rådets rapport 1983:4 - Utlänningarna och brottsligheten - kan utläsas bl. a. följande (uppgifterna hänför sig ). Utländska medborgare stod för av dem som lagfördes. Mer än tre fjärdedelar av utlänningarna var kyrkobokförda i . Andelsmässigt motsvarar sistnämnda grupp av den straffmyndiga befolkningen. Ju allvarligare brottet är desto större är andelen och överrepresentationen av utländska medborgare. Av de 502 personer som intogs för att avtjäna fängelsestraff eller mera var 173 personer eller utlänningar. Av dem som dömts till eller mera var andelen icke mindre än . De utländska medborgarna utgjorde så mycket som en femtedel av alla som intogs på kriminalvårdsanstalt. En utlänning som vistas här i vårt land - före - kan icke utvisas på grund av brott, om det inte föreligger synnerliga skäl för utvisningen. Även den som vistats än kan i vissa situationer undgå utvisning. För nordbor är tidsgränsen i stället . Reglerna för utvisning är ett uttryck för den djupt rotade uppfattningen att en utlänning för att få vistas i vårt land lojalt måste underordna sig vårt samhällssystem och lyda vår rättsordning. Bryter han mot dessa villkor, bör han därför ha förverkat sin rätt att bo kvar här. Denna bedömning är säkerligen flertalet svenskars. Denna värdering är också en klar fördel för alla de utlänningar som är laglydiga och gärna vill rota sig i . För dem måste det vara angeläget att ej bli sammanblandade med kriminella landsmän. En sådan ordning är således ägnad att motverka uppkomsten av motsättningar mellan urbefolkningen och inflyttade. Är då ej utvisningsgrunden synnerliga skäl tillräcklig för att kunna avlägsna grova förbrytare? Att märka är då att det är åklagaren som har bevisbördan, dvs. det är han som skall bevisa att rekvisitet synnerliga skäl är uppfyllt. Efter några nya rättsfall från högsta domstolen torde svaret vara nej. Ett mål gällde en utlänning - en turkisk medborgare - som hade kommit till som turist och som därefter kommit för att stanna i landet. 1 1983/84.3 sami. hade han gift sig med en landsmaninna, med vilken han fick två barn. gjorde han sig skyldig till mord. Som framgår saknade utlänningen rötter i och anknytning till vårt land i egentlig mening. Medan tingsrätten och hovrätten förordnade om utvisning, ansåg högsta domstolen - med siffrorna 3 mot 2 - att rekvisitet synnerliga skäl ej var uppfyllt. HD uttalade i sin dom av att det av förarbetena till den nya utlänningslagen, som alltså trädde i kraft , framgick att det varit en allmän strävan bakom reformarbetet att begränsa möjligheterna att avlägsna en utlänning i samband med att han döms för brott (NJA 1980 s. 407). Hänvisningen till förarbetena måste förstås så, och utgången i annat fall skulle ha blivit densamma som underdomstolarnas. I ett annat mål stod en tunisisk medborgare åtalad för våldtäkt. Han hade kommit till . hade han dömts för otukt med barn och narkotikaförseelse till frihetsstraff, som hade avtjänats . begick han våldtäktsbrott. Han hade ett barn med en svensk kvinna, som han tidigare sammanlevt med. Vidare hade han ytterligare ett barn med en kvinna här i landet. I dom upphävde högsta domstolen underdomstolarnas förordnande om utvisning (NJA 1980 s. 739). I ett tredje mål, som gällde koppleri, misshandel och laga hot, blev utgången återigen densamma (NJA 1982 s. 198). Om utlänningar vistats i än gäller icke begränsningen synnerliga skäl. Även här har högsta domstolen anvisat en annan bedömning än den som tillämpats tidigare, vilket framgår av NJA 1981 s. 327. Målet gällde frågan om utvisning av en tjeckisk medborgare som kommit till illegalt tillsammans med sin hustru och tre av makarnas sex barn. dömdes utlänningen till skyddstillsyn för stöld och häleri. stal han i ett varuhus en handväska ur en kundkorg som innehöll pengar, bankbok och identitetshandlingar. Han hade till största delen levt på socialhjälp. Tingsrätten och hovrätten dömde utlänningen till utvisning för av , medan HD genom dom upphävde utvisningen. Den påtalade ordningen är klart otillfredsställande. Vårt land måste ha förmåga och medel att avlägsna de utlänningar som förbrutit sig på ett grovt sätt mot vår rättsordning. Det finns verkligen ingen ovillkorlig rätt för utlänning att vistas i . Bakom denna bedömning står säkert det stora flertalet svenskar. Ett effektivt utvisningsinstitut har också en betydligt större avskräckande verkan än vad fallet är beträffande övriga påföljder, särskilt sedan nästan alla fängelsestraff kommit att avkortas med hälften. Som framgått är det åklagaren som har att åberopa de skäl som skall konstituera utvisning. En bättre ordning vore att låta den utlänning som förövat ett allvarligt brott åberopa de skäl som bör föranleda att han likväl skall ha rätt att få bo kvar och härigenom bli delaktig av de förmåner som vistelsen i vårt land innebär. Man kan uttrycka det så, att utlänningen utvisar sig själv genom att begå brott. Även med denna lösning kommer självfallet anknytningen till vårt land att ha betydelse. En motion med samma innebörd som den nu aktuella väcktes vid föregående . Den avstyrktes av socialförsäkringsutskottet med följande motivering: finns endast ett fåtal avgöranden i högsta instans. Eftersom det i varje mål där domstolen överväger utvisning sker en prövning av många omständigheter som kan påverka utvisningsfrågan anser utskottet att man inte kan dra några generella slutsatser av den hittillsvarande tillämpningen av lagstiftningen (SfU 1983/84:4). följde utskottets hemställan. Motiveringen saknar bärkraft. Därav att ett brottmål ej angår annan person än den tilltalade och att domen därför endast har den tilltalade till utgångspunkt kan icke dras den slutsatsen att domen inte har prejudicerande verkan. En dom av högsta domstolen har som regel prejudikatsverkan. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos regeringen anhåller om förslag till sådan ändring i 40-42 §§ utlänningslagen att utlänning som begått ett allvarligt brott skall utvisas, såvida icke särskilda skäl talar för att han likväl skall få stanna kvar i riket. () () 1* 1983/84.3 sami.