mot · G7022016 · 1984-01-25 00:00:00 — Vi förordar snabbast möjliga återgång till intagning på vårterminsbetyget. Alla ungdomar som slutar skall i en eller annan form erbjudas fortsatt utbildning. En gymnasieskola med stor anpassningsförmåga till enskilda elevers krav och förväntningar är härvid av central betydelse. Regeringen föreslår i budgetpropositionen vissa förändringar när det gäller antagningsreglerna till gymnasieskolan. a. föreslås att 1618-åringar skall antas med förtur före äldre sökanden. Vi välkomnar detta förslag. räknar regeringen emellertid med en betydande omfattning av uppföljningsverksamheten. Det är angeläget att ungdomar som har intresse för och möjlighet att tillgodogöra sig gymnasial utbildning också får möjlighet att följa en sådan utbildningsväg. Erfarenheter tyder på att vid en otillräcklig dimensionering av gymnasieskolan kommer de teoretiskt inriktade elever som inte får plats på de teoretiska utbildningsvägarna att tränga ut de yrkesinriktade eleverna från deras förstahandsval. Resultatet blir till slut en ökad påfrestning på det kommunala uppföljningsansvaret. Vi är inte övertygade om att regeringens dimensioneringsförslag löser de problem som gymnasieskolan i dessa hänseenden uppenbarligen brottas med. Regeringen anför i budgetpropositionen att den senare kan komma att besluta om ytterligare platser till gymnasieskolan om arbetsmarknadsläget så skulle kräva. Problemet är bara det att senare kan felstyrningen vara ett irreparabelt faktum. Vi menar därför att en ökning av gymnasieskolans dimensionering på i första hand de teoretiska utbildningsvägarna bör genomföras redan nu för att inte de ovan beskrivna effekterna skall uppstå. Förhållandena mellan SÖ:s respektive regeringens bedömningar ger vid handen att riskerna härför annars är uppenbara. Antalet platser bör således utökas med 2100 i förhållande till regeringens förslag. Finansieringen bör ske genom en motsvarande neddragning av anslaget till uppföljningsverksamheten. En dimensioneringsökning gör det lättare att erbjuda utbildning också för dem som redan genomgått en utbildning inom gymnasieskolan. Vi avvisar regeringens förslag i denna del. Vi beklagar att regeringen inte förmått förändra antagningsreglerna i övrigt så att kunskaperna tillåts fälla det avgörande utslaget. Meritpoäng baserade på intresse, underrepresentation i fråga om kön och allmän arbetslivserfarenhet är främmande för en skola som vill stimulera eleverna att till det yttersta ta till vara sina resurser. Vi föreslår mot denna bakgrund att urvalsgrunderna intresse för sökt utbildning, underrepresenterat kön och arbetslivserfarenhet och/eller tidigare avslutad utbildning utmönstras. En konsekvens av att vi föreslår en återgång till intagning på enbart vårterminsbetyget i årskurs nio blir att det inte heller är nödvändigt att indela de sökande i de i budgetpropositionen diskuterade två grupperna. För att möjliggöra intagning av sökanden med utländsk utbildningsbakgrund eller sökanden som av sociala eller andra skäl bör beredas plats måste emellertid även framgent en fri kvot finnas. Regeringen föreslår ett helt nytt system för statsbidrag till undervisningsmateriel i gymnasieskolan. Regeringens ambition att rationalisera bidragssystemet är vällovlig. Enligt vår mening borde emellertid ett mera genomgripande förslag ha presenterats. Att dessutom utan vidare göra stödet till första uppsättningen undervisningsmateriel permanent när vid upprepade tillfällen tvärtom understrukit detta bidrags temporära karaktär finner vi anmärkningsvärt. När regeringen motiverar en satsning på utökat stöd till materiel med den tekniska utvecklingen hade det dessutom varit på sin plats om analysen kompletterats med en förklaring till varför inte en besparande lärlingsutbildning i företagen tillåts ersätta dyrbara investeringar i skolan. För gäller huvudprincipen att kommunerna står för kostnaderna för såväl lokaler som materiel. Vi finner inte skäl att hävda någon annan uppfattning för gymnasieskolan. bör med instämmande i denna syn därför avslå regeringens förslag om nya statsbidragsregler. Stöd bör utgå enbart såsom förnyelsebidrag. Innehållsmässigt fungerar den i huvudsak studieförberedande delen av gymnasieskolan i de flesta avseenden väl. De problem som finns beror till största delen på att inte klarar att ge eleverna tillräckligt goda förutsättningar för den fortsatta teoretiska gymnasieutbildningen och på antagningsreglerna till högre utbildning. Den naturvetenskapliga utbildningens svårigheter sammanhänger först och främst med den senare orsaken. Vissa förändringar är trots detta önskvärda inom gymnasiestudieförberedande linjer. Ökade möjligheter till individuella variationsmöjligheter bör t. ex. ges. Detta kan ske genom bl. a. införande av linjevarianter, koncentrationsläsning och fördjupningsstudier. För att främja specialisering är också specialgymnasier av betydelse. Sådana finns för framför allt idrott och i viss mån musik. Det borde enligt vår mening vara lika självklart att främja sådan specialiserad gymnasieundervisning också för andra inriktningar. Regeringen bör ges i uppdrag att förelägga förslag i syfte att förbättra möjligheterna för olika begåvningstyper att till fullo utveckla sina anlag. Övriga åtgärder för att främja variation inom gymnasieskolans teoretiska utbildningsvägar bör lämpligen framläggas som ett snabbt resultat av den nu inledda försöksverksamheten med en ny gymnasieskola. I fråga om gymna sieskolreformen i övrigt för så vitt gäller de teoretiska utbildningsvägarna återkommer vi i anslutning till den särskilda proposition regeringen aviserat. Vad gäller de yrkesinriktade delarna av gymnasieskolan vill vi redan nu presentera mera detaljerade förslag. I budgetpropositionen föreslår regeringen att den hittillsvarande försöksverksamheten med gymnasial lärlingsutbildning skall permanentas. Regeringen framhåller emellertid att lärlingsutbildning inte skall vara ett alternativ till den utbildning gymnasieskolan erbjuder. Lärlingsutbildning kan, säger regeringen, inte ersätta någon av gymnasieskolans yrkesinriktade studievägar. Regeringen avvisar med sitt förslag den breda opinion som kräver att lärlingsutbildning skall bli någonting mera än bara ett mindre komplement till den övriga gymnasieskolan. Vi kan för vår del inte acceptera att lärlingsutbildningen förvisas till den undanskymda plats som regeringen tilldelar den. Ett av skälen härför är den oacceptabelt höga ungdomsarbetslösheten. lu -24 it Utvecklingen inom gymnasieskolan har bidragit till den trendmässigt växande ungdomsarbetslösheten . Den likriktning som skett på bekostnad av yrkesspecialisering, praktiska utbildningsmoment och kontakt med yrkeslivet har gjort de färdigutbildade ungdomarna mindre attraktiva på arbetsmarknaden. Resultatet har blivit allt av arbetslöshet innan ungdomarna kan erhålla de jobb de utbildats för. Långa perioder av kompletterande utbildning hos arbetsgivaren har dessutom krävts. Antalet ungdomar som söker men inte antas till gymnasieskolans praktiska yrkesutbildning har varit betydligt högre än det antal ungdomar som antas. Tillgängliga uppgifter visar att mer än 20000 ungdomar stundom har måst avvisas från dessa utbildningslinjer. Härutöver finns det välgrundade skäl att anta att många ungdomar avstår från att söka till praktisk yrkesutbildning på grund av platsbrist. Gymnasieskolans praktiska yrkesutbildning svarar inte mot efterfrågan från vare sig ungdomarna eller arbetsgivarna. Vi vill öka insatserna för lärlingsutbildning av först och främst följande skäl: Erfarenheterna av den gymnasiala lärlingsutbildningen i talar entydigt för att ungdomar med denna utbildningsbakgrund har lättare än andra att få arbete efter avslutad utbildning. Förhållandena i andra länder med lärlingsutbildning är likartade. Att de ungdomar som genomgått lärlingsutbildning har en bättre position på arbetsmarknaden är inte konstigt. Lärlingsutbildning ger en direkt inblick i arbetslivet på ett sätt som skolan ensam aldrig kan åstadkomma. Denna inblick gäller självklart först och främst själva yrkesskolningen där verklighetsanknytningen bidrar till engagemang och inlevelse hos lärlingarna. Inblicken gäller emellertid även arbetsrutiner och arbetsmoral. Erfarenhet av också denna sida av arbetslivet ökar unga människors konkurrenskraft på arbetsmarknaden genom att bryta ner den tveksamhet många företagare känner inför oerfaren arbetskraft. Lärlingsutbildning har alltså förutsättningar att bli kvalitativt sett fullödigare än annan yrkesutbildning. Detta kommer sannolikt att ytterligare understrykas med de ekonomiska svårigheter som torde komma att brottas med länge . Utbildningsområdet kan, som vi inledningsvis konstaterat, inte undantas från besparingar. Åtskilliga kommuner står inför behovet av omfattande moderniseringar av den maskinella utrustningen i gymnasieskolan. Skall den gymnasiala yrkesutbildningen ha några möjligheter att godtagbart förbereda den unga generationen för yrkeslivet är en modern maskinell utrustning ett måste. Det är ekonomiskt klokt att genom lärlingsutbildning dra nytta av den utrustning företagen förfogar över. Knappa offentliga utbildningsresurser kan därigenom satsas på andra angelägna områden. Vi förordar mot den här bakgrunden att lärlingsutbildningen expanderas till en omfattning där den liksom i andra europeiska länder svarar för den dominerande andelen av den gymnasiala yrkesutbildningen. I rapporter och motioner har vi presenterat riktlinjer för hur en sådan mera omfattande lärlingsutbildning bör organiseras. Vårt förslag ser i korthet ut som följer: Lärlingstiden varieras mellan två och beroende på utbildningens art och krav. Större delen av utbildningstiden förläggs till företag eller andra lämpliga arbetsplatser utanför skolan. Under en till undervisas eleven emellertid i gymnasieskolan. Utbildningen består av allmänna ämnen, fackteori och arbetsteknik. Särskilda utbildningsplaner upprättas för varje yrke. En avvägning mellan praktisk och teoretisk utbildning görs i varje plan. fastställer de allmänna riktlinjerna för utbildningsplanerna. Stor lokal frihet att utforma lärlingsutbildningen på bästa möjliga sätt och med hänsyn till lokala förhållanden och de enskilda lärlingsföretagen måste emellertid finnas. Särskilda lärlingsråd bör etableras lokalt. Dessa bör ta till vara de erfarenheter som vunnits i SSA-råd och yrkesråd. Lärlingarna skall ha rätt att genomgå mer än en utbildning och då få tillgodoräkna sig de delar av föregående lärlingsutbildning som är av betydelse för nästa utbildning. Delar av en lärlingsutbildning skall också kunna tillgodoräknas om lärlingen vill fortsätta med andra gymnasiestudier. Eleverna skall få betyg och bevis över genomgången utbildning. Lärlingssystemet förutsätter möjligheterna till tester och introduktion för de blivande lärlingarna. Det skall vara möjligt att pröva på önskad lärlingsutbildning. I särskilda fall t. ex. i sådana som leder till beslut om anpassad studiegång - skall eleverna kunna byta ut i den obligatoriska skolan mot det första lärlingsåret. Tiden för lärlingsutbildningen förlängs då . Företag och andra arbetsgivare som engageras i lärlingsutbildning har arbetsgivaransvar för lärlingarna. Anpassningar inom ramen för rådande lagstiftning måste ske. Om det visar sig nödvändigt måste en särskild försäkringsform för lärlingar skapas, innehållande regler avseende sjukförsäkring, arbetsskador etc. Lärlingarnas lön bör sättas med utgångspunkt från att de befinner sig under utbildning och att tiden på arbetsplatserna inledningsvis i huvudsak kommer att användas för inlärning. Lönen bör höjas successivt under utbildningstidens gång i takt med att den produktiva arbetsinsatsen ökar. Lönen och de sociala kostnaderna betalas i sin helhet av arbetsgivaren. Det offentliga står för de utbildningskostnader som belastar gymnasieskolan, inklusive kostnaderna för de yrkeslärare som kan komma att bli verksamma i företagen, samt för administrationen. som vill inrätta lärlingsplatser skall godkännas. Företagen måste kunna bistå med lämpliga handledare. Dessa finns redan i många fall. Möjligheter till en kortare handledarutbildning måste emellertid sannolikt öppnas. Arbets- och utbildningsförhållandena i övrigt skall svara mot Några andra villkor för godkännande - som t. ex. att företagen omfattas av kollektivavtal skall emellertid inte uppställas. Branschorganisationerna kan ansvara för att enhetliga rekommendationer avseende arbets-, utbildnings- och löneförhållanden utfärdas som stöd för de små och medelstora företag som saknar kollektivavtal. Lärare i allmänna ämnen kommer inte att beröras i nämnvärd grad av en övergång till lärlingsutbildning. Yrkeslärarna berörs på så sätt att de delvis kan komma att få undervisa på företagen i stället för i skolverkstäder. Lärlingsutbildning kan introduceras på en mängd skilda yrkesområden, både inom privat och offentlig sektor. Introduktionen skall ske gradvis efter det att utbildningsplan fastställts centralt och lokalt. Exempel på linjer och specialkurser som - där de lokala förutsättningarna finns - bör kunna erbjudas som lärlingsutbildning är: Social servicelinje Distributions- och kontorslinje Beklädnadsteknisk linje Bygg- och anläggningsteknisk linje Drift- och underhållsteknisk linje El-teleteknisk linje Fordonsteknisk linje Jordbrukslinje Livsmedelsteknisk linje Processteknisk linje Skogsbrukslinje Trädgårdslinje Träteknisk linje Verkstadsteknisk linje Barnskötare inom barnomsorgs- och allmän fritidsverksamhet. Ekonomiföreståndare på fartyg. Fiske och fiskberedning. Specialkurs Grafiska tecknare. Specialkurs Grafisk utbildning. Högre specialkurs Hushållstekniker. Högre specialkurs Konfektionsteknik. Högre specialkurs Lackering. Högre specialkurs Maskinmontering. Högre specialkurs Mätningsteknik. Specialkurs Personal till turisthotell. Specialkurs Plåt- och svetsmekanik. Högre specialkurs Receptionspersonal för hotell. Specialkurs Skogsbruk förmanskurs. Högre specialkurs Skorstensfejare. Vävning för personal till institutioner och företag. Lärlingssystemet kan också fungera inom ramen för de arbetsmarknadspolitiska insatser som behövs för ungdom med särskilda svårigheter att komma in på arbetsmarknaden. För att öka antalet lärlingsplatser för s. k. svårplacerade ungdomar kan statsmakterna stimulera företagen att inrätta fler lärlingsplatser med hjälp av riktade bidrag. Även handikappad ungdom kan genom systemet få en naturlig plats i arbetslivet. De statsfinansiella och samhällsekonomiska konsekvenserna av det föreslagna lärlingssystemet är svåra att överblicka. En bieffekt av lärlingssystemet torde emellertid bli väsentliga besparingar. I takt med sjunkande arbetslöshet minskar statens och kommunernas kostnader. Kostnaderna för den frivilliga skolutbildningen kommer att minska, eftersom lärlingsutbildningen kommer att vara billigare än en traditionell yrkesutbildning inom gymnasieskolan. När lärlingsutbildningssystemet är fullt utbyggt kommer vårt land att ha en gymnasieskola med tre- och fyraårig i huvudsak studieförberedande utbild ning, två- eller treårig i huvudsak yrkesförberedande utbildning samt direkt yrkesförberedande lärlingsutbildning på mellan två och . Omfattningen av lärlingsutbildningen bör kunna bli av en årskull elever. Vi är övertygade om att arbetsmarknadens parter är beredda att medverka till en fördjupad lärlingsutbildning av det här skisserade slaget. har vi bett företrädare för de närmaste intressenterna - yrkesnämnder, lärlingsnämnder och branschorganisationer - att lämna synpunkter på vårt förslag. Svaren på denna informella remiss ger vid handen att intresset för att medverka med konstruktiva insatser är utomordenligt stort. Vi är väl medvetna om att en lärlingsutbildning av den omfattning vi eftersträvar kommer att förändra gymnasieskolans karaktär. Konsekvenserna är emellertid överblickbara och positiva. Systemet kan och bör dessutom införas successivt och erfarenheter kontinuerligt tillgodogöras. Ändock är det nödvändigt att innan en lärlingsreform av större omfattning beslutas uppdra åt regeringen att penetrera en rad återstående detaljspörsmål. Vi föreslår att regeringen ges ett sådant uppdrag. Parallellt med detta utredningsarbete bör initiativ tas gentemot arbetsmarknadsparterna och branschorganisationerna för att närmare diskutera formerna för deras medverkan i lärlingsutbildningen och för att stimulera tillkomsten av de för lärlingsverksamheten nödvändiga avtalen. Också dessa initiativ bör hemställa att regeringen tar ansvaret för. Det bör vara naturligt att i överläggningarna utgå från de erfarenheter som parterna redan gjort genom på egen hand ingångna avtal om företagslärlingar. Sådan verksamhet bör för övrigt om de berörda företagen så önskar lätt kunna inordnas i ett mera allomfattande lärlingssystem av här beskrivet slag. Regeringen bör redovisa sina åtgärder för i sådan tid att lärlingssystemet kan introduceras från och med /86. Som vi redan framhållit finner vi det förslag till permanent lärlingssystem som regeringen för fram i budgetpropositionen otillräckligt, även om flera av de förändringar som föreslås inom ramen för försöksverksamhetens grundidéer är ett steg i rätt riktning. Omfattningen av lärlingsutbildningen minskas emellertid i realiteten jämfört med innevarande år från 6 500 till 5 915 platser. Detta strider uttryckligen mot riksdagsuttalanden . Vi finner inte skäl att närmare diskutera regeringens förslag till förändringar av nuvarande lärlingsutbildning. I avvaktan på att det av oss skisserade förslaget kan genomföras nöjer vi oss med att föreslå att regeln att lärlingsutbildningen inte får omfatta utbildning som erbjuds inom gymnasieskolan tas bort och att statsbidrag även i fortsättningen bör utgå för färdigutbildning. Antalet årselevplatser bör dessutom höjas till 10000, dvs. med 4085 platser i förhållande till regeringens förslag. I en skola där värdet av kunskaper står i blickpunkten är det nödvändigt med någon form av utvärdering av elevernas arbete. 1* 1983184. kontroll av resultatet riskerar att bli meningslös. I det löpande skolarbetet utgör förhör, prov och test redskap för att klargöra för elever och lärare vad som åstadkommits. Sådana intrument måste emellertid kompletteras med ett yttre bevis, som ger en god sammanfattande bild av elevens prestationer. Betyg har visat sig vara den mest rättvisa formen för redovisning av de resultat undervisningen åstadkommit. Dagens betygssystem är emellertid bristfälligt. Antalet tillfällen då betyg ges i har successivt minskat till endast fyra gånger på högstadiet. Trots de förändringar av betygssystemet som genomfördes i samband med införandet av den nya läroplanen är betygen fortfarande i grunden relativa. Enligt vår uppfattning bör betyg ges regelbundet på alla stadier. Betygen skall sättas utifrån bestämda kursfordringar vad gäller kunskaper och färdigheter. Möjlighet skall dessutom finnas att i efterhand genom kompletterande studier få ett slutbetyg omprövat. Ett sådant omprövat betyg skall vid ansökan till vidare studier räknas till sitt fulla värde. Detsamma bör gälla för betyg erhållna genom kompletteringsstudier, som sker i syfte att fylla krav om särskild behörighet vid ansökan till högskolan. De samtal mellan lärare och föräldrar i som i viss mån satts i betygens ställe, kan aldrig bli en ersättning för alla betygens funktioner. Däremot tillfredsställer samtalen ett informations- och kontaktbehov mellan hem och skola. De bör därför vidareutvecklas. Betyg infördes en gång för att garantera rättvisa och rättssäkerhet. Betygen visade kunskaperna, inte börd eller ställning. Dessa grundläggande motiv - rättvisan och rättssäkerheten - är alltjämt giltiga. Eleverna har den formella rätten att genomgå den obligatoriska skolgången i fristående icke-offentliga skolor, förutsatt att skolan uppfyller vissa grundläggande kvalitetskrav. Denna rätt för föräldrar att välja skolgång för sina barn är garanterad i bl. a. rättighetsförklaring och i konvention om mänskliga rättigheter. Valfriheten är emellertid i realiteten begränsad. Stat och kommuner gynnar ensidigt offentligt drivna skolor genom en fri skolgång. För en normal barnfamilj är det omöjligt att klara av att dels via skatten bidra till den offentliga skolan, dels betala terminsavgifter till en fristående skola som måhända bättre svarar mot dess önskemål. erhåller fristående skolor statligt och kommunalt stöd beroende på statens bedömningar av dessa skolors positiva inflytande på det övriga utbildningssystemet, samt beroende på enskilda kommuners välvilja. De statliga bidragen delas ut restriktivt och är låga mindre än hälften av vad staten bidrar med per elev till den offentliga skolan. Enligt vår mening är fristående skolor en positiv del av utbildningssystemet och ett oumbärligt inslag i ett samhälle som vill kallas fritt. Från principiella utgångspunkter är det viktigt att det existerar alternativ till den av stat och kommuner erbjudna utbildningen. Alternativ skapar mångfald och därmed utrymme för experiment och utveckling i banor skilda från det etablerade och konforma. Vi vill uppmuntra etablerandet av flera fristående skolor. Ett stabilt, generöst och automatiskt verkande statsbidragssystem bör ersätta den nuvarande principvidriga nyttoprövningen. De skolor som uppfyller skollagens bestämmelser och krav bör ges ett statsbidrag per elev som högst motsvarar bidraget till den offentliga skolan. Kommunerna bör åläggas att bidra till de fristående skolorna med ett stöd motsvarande den rörliga kommunala elevkostnaden. Bland de förändringar i skolan som de successiva utbildningsreformerna resulterat i är sannolikt förändringen av lärarrollen den största. Från att i den gamla skolan ha varit en centralgestalt, omgiven med stor respekt inte bara inom utan även utanför skolan, har läraren reducerats till en bland många personalkategorier i undervisningssystemet. Uppgiften att undervisa har alltmer kommit att konkurrera med kontorsarbete, sammanträden och elevvård. Att bedriva undervisning med framgång är svårt. Läraryrket skiljer sig radikalt från de flesta andra professionella verksamheter. En duglig lärare är en förutsättning för att eleverna skall ha någon glädje av den tid de tillbringar i lektionssalen. Trots detta umgås uppenbarligen regeringen med tankar i fråga om lärarutbildningen som om de genomfördes skulle leda till att läraren än mindre blev en representant för bildning och kunskap. En enhetslärare, som undervisar genom hela , vore ett dråpslag mot alla rimligt ställda krav på skolan och en utmaning mot hela idén om en skola med kunskapsförmedling som uppgift. Läraren är den viktigaste länken i kedjan mellan kunskaper och elever. Lärarutbildningens kvalitet måste därför värnas. Vi anser att lärarutbildningen skall förändras bl. a. i följande hänseenden: - förkunskapskraven för tillträde till klasslärarutbildningen skall skärpas, nuvarande låg- och mellanstadielärarutbildning skall slås samman och utbildningen förlängas i förhållande till nuvarande lågstadielärarutbildning för att medge förstärkt ämnesutbildning, särskilt i svenska, ämnesvidden skall minskas för lärare i lägre årskurser, studieorganisationen skall utformas så att den underlättar vidareutbildning för högre stadium, - tidsramen för ämneslärarnas ämnesutbildning skall bibehållas, - möjligheterna för de olika lärarkategorierna att samläsa enskilda ämnen skall främjas. En förändring av lärarutbildningen utifrån dessa riktlinjer bör genomföras. Behovet av samverkan mellan förskola och skola i syfte att skapa en för barnen kontinuerlig verksamhet är stort. I konsekvens härmed bör motsvarande samverkan eftersträvas i utbildningen av förskollärare och klasslärare, framför allt vad gäller den metodiska och pedagogiska skolningen. Utbildning av dessa lärarkategorier bör förläggas till gemensamma studieorter.