mot · G702356 · 1984-01-11 00:00:00 — i Etiska regler för statens vägverk Den vet bäst var skon klämmer, som själv har den på. Drabbad av ett motorvägsbygge över vår fastighet har jag inte kunnat undgå att göra vissa reflektioner om behovet av etiska regler för statens vägverk. Låt mig dock inledningsvis markera dels att det faktiskt finns förståndiga och rätttänkande personer i ledande funktioner inom , som gör sitt bästa för att mildra skadeverkningarna av de ingrepp, som verket eller dess underentreprenörer företar, dels att problemen självfallet ter sig mycket olika beroende på vilket slag av terräng, som berörs av ett vägbygge. En motorväg, som dras fram genom obebyggd, kanske oländig mark, på stort avstånd från hus, odlad mark, betesmarker etc., vållar väl i allmänhet mindre skada för den enskilde än en som bryter upp en småskalig tätbebyggelse i två hälfter utan förbindelse med varandra, eller som dras fram över odlad mark, nära hus och ekonomibyggnader, separerande delar av en fastighet, som utgör en ekonomisk enhet, i från varandra skilda enheter, allt under det att den lantliga friden ersätts av hejdundrande bullerstörningar. Men när situationen är sådan som den härovan skildrade och enskilda människor drabbas hårt: genom en total miljöförstöring, förändrade levnadsvillkor, fördystrad tillvaro, praktiska svårigheter, ekonomiska förluster och grusade förhoppningar, både och sedan vägen tagits i bruk - då måste man ha klart för sig att sådana ingrepp i oskyldiga medborgares tillvaro måste företas med ett maximum av inlevelse, förståelse och omsorg från deras sida, som har att verkställa beslut, som för andra kategorier visserligen kan innebära förbättringar, men som för de drabbade enbart upplevs som ett oförskyllt lidande. Då det varit uppenbart att alltför många av dem, som i en eller annan befattning verkställer beslut, saknar elementär psykologisk inlevelseförmåga och stundom även vanligt folkvett förefaller det nödvändigt att det utarbetas något som skulle kunna kallas etiska regler för statens vägverk och dess lokala enheter. Sådana regler borde bl. a. omfatta följande element (som borde vara självklara, men som uppenbarligen inte är det): Redan när på ritbordet planerar att dra fram en ny väg bör lokala myndigheter, men också t. ex. fastighetsmäklare i området, underrättas härom, så att det i görligaste mån undviks att människor i god tro köper fastigheter inom det område, som sedermera kommer att besväras av vägen. När folk sedermera börjar utföra terrängundersökningar och anordnar mätpunkter etc. bör detta inte meddelas berörda fastighets ägare i form av en stencil i brevlådan, utan genom personligt besök av den för den blivande förrättningen ansvarige, för information och efterhörande av synpunkter etc. Vederbörande fastighetsägare bör erbjudas att delta i utstakning och berättigad hänsyn till dennes synpunkter bör tas redan på detta stadium. Om och i så fall när beslut av ansvarig myndighet träffas bör detta inte meddelas genom ett på kurialprosa författat dokument utan genom personligt, förklarande besök hos vederbörande fastighetsägare av kompetent företrädare för myndigheten. lägger vanligen ut uppdraget att utföra vägarbetet på en eller flera entreprenörer, av vilka många sedan har ett antal underentreprenörer. I sina kontrakt med entreprenörerna friskriver sig tydligen beträffande ersättningsskyldighet för under arbetets gång inträffade skador, malörer och olyckshändelser, som drabbar fastighetsägaren, varigenom ansvaret överförs på entreprenören. Därigenom uppstår när det gäller framtida skaderegleringar den situationen, att fastighetsägaren måste rikta skadeståndsanspråk mot en part, med vilken han eljest inte har något att göra, nämligen entreprenören, och gentemot vilken han saknar maktmedel. Denna situation är i alla avseenden orimlig. Mellan och fastighetsägaren finns en juridisk relation, likaså mellan och entreprenören. Så är däremot inte förhållandet mellan entreprenören och fastighetsägarna. Det måste med omedelbar verkan fastslås att ansvaret för allt skadevållande gentemot fastighetsägaren vilar på , som i sin tur kan söka sitt åter av entreprenören. Inte minst i de fall då flera entreprenörer, eller efter varandra, är inblandade i ett vägbygge uppstår annars för berörda fastighetsägare en kaotisk situation. får inte i kontrakt med entreprenörer friskriva sig från det primära ansvaret gentemot fastighetsägarna. När (eller dess entreprenörer) avser att påbörja själva vägbygget får inte okända figurer härja i markerna med stakningspinnar, så att markägaren plötsligt finner en skog av sådana på ett mer eller mindre okänsligt sätt utplacerade på vad som (dittills, och lagligen faktiskt även sedermera) är hans mark, låt vara att disponerar den med vågrätt. Varje sådan stakning bör genomföras i samarbete med markägaren. Det är nämligen på det viset, att stakningen utmärker vägområdet, dvs. betydligt mer än själva vägen. är det så att det tar för träd att växa upp. För ekar kan det ta . Ett träd, som fälls i onödan, är ett oersättligt träd. Ett träd, som bevaras, kan, om så skulle erfordras, fällas i en senare etapp. Såväl vid planeringen av en ny väg som sedermera under själva vägarbetet måste stor hänsyn tas till trafikens behöriga gång på befintliga tillfartsvägar till den nya vägarbetsplatsen. Om dessa tillfartsvägar utgörs av smala, enskilda eller allmänna vägar, som normalt är utsatta för endast ringa trafiktryck, måste oavlåtlig uppmärksamhet ägnas åt att skyndsamt reparera de skador, som trafik med grävskopor, trailers, tungt lastade lastbilar etc. utgör så att inte vanliga personbilar kommer till skada. Likaså måste mycket skärpt uppmärksamhet ägnas åt att skydda fotgängare och cyklister, bl. a. skolbarn, mot de starkt ökade olycksfallsriskema. Det förefaller inte ovanligt att entreprenören anser sig nödsakad att gräva upp massör även utanför det fastställda vägområdet och att bortskaffa dessa. Frågan är då: vem tillhör egentligen dessa uppgrävda och bortforslade massör? Denna fråga synes inte böra lämnas åt entreprenören och fastighetsägaren ensamma att avgöra. bör här spontant biträda fastighetsägaren, om entreprenören gör ett övertramp. På samma sätt bör spontant biträda fastighetsägaren gentemot entreprenören om denne genom missriktade sprängskott sprätter större och mindre stenbumlingar över fastighetsägarens mark. Detsamma bör gälla: reparationer av skorstensstockar, kakelugnar, sättningar i husgrunder eller eljest, skador på diken, bäckar, broar och ledningar samt försämrad vattentillgång i befintliga brunnar. Sådana skador skall omgående repareras genom försorg - men på entreprenörens bekostnad - och reparationerna skall vara färdiga innan väderleksförhållandena (vinter, vårflod etc.) utsätter fastigheten för bestående skador eller försvårat utnyttjande. representant skall under pågående vägarbete minst en gång självmant kontakta vederbörande fastighetsägare för att i hövliga former förhöra sig om läget samt för att orientera om sådana störningar som kan förväntas uppkomma . Varje av anlitad person som besöker en av drabbad fastighet (bl. a. för att sätta ut eller avläsa vibrationsmätare) skall visa legitimation utfärdad av . Sedan vägarbetet på en viss sträcka avslutats skall vidta uppröjnings- och återställningsåtgärder och på allt sätt söka begränsa skadeverkningarna för omgivningen från trafiken på den nya vägen. Vad härovan anförts på basen av personliga iakttagelser och reflektioner bör genom regeringens försorg bringas till kännedom. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om etiska regler för statens vägverk.