mot · G7021632 · 1984-01-25 00:00:00 — För en lyckosam rehabilitering av missbrukare krävs en långvarig väl sammanhållen insats som omfattar missbrukarens totala situation. Det är väsentligt att engagera alla som kommer i nära kontakt med missbrukaren, framför allt familj, arbetsgivare och arbetskamrater. Sådana väl samordnade insatser försvåras ofta av att olika huvudmän ansvarar för olika delar av ett rehabiliteringsprogram, sjukvården, , länsarbetsnämnden etc. Resultatet äventyras också av det sätt på vilket missbrukare erhåller pengar. En väl samordnad rehabilitering skall utgå från målsättningen att häva missbruket och göra det möjligt för missbrukaren att leva ett normalt liv. En huvudman - - bör ha det övergripande ansvaret. utser en kontaktman som åtar sig att hålla en intensiv kontakt med missbrukaren och se till att de olika leden i rehabiliteringen genomförs enligt intentionerna. Sådana kontaktmän kan med fördel sökas bland kyrkliga och ideella organisationer, kamrat- och patientföreningar, på arbetsplatsen, inom familjen eller vänkretsen. Rehabiliteringen kan genomföras i form av ett kontrakt mellan missbrukaren och . Det är viktigt att missbrukaren vet och förstår att ett positivt resultat förutsätter hans eller hennes aktiva medverkan. Familj och eventuell arbetsgivare bör engageras från början. Rehabiliteringen av en missbrukare ställer stora krav på omgivningen. För att den skall kunna reagera på rätt sätt och utgöra ett nödvändigt stöd för missbrukaren är det därför nödvändigt att de som är närmast berörda är väl informerade om vad som väntas av dem och att de erhåller det stöd de måste ha för att klara denna uppgift. Rehabiliteringen kan, men behöver inte, inledas på institution med eller utan samtycke. bör också ha ansvaret för en arbetsplacering. Missbrukare under rehabilitering kan placeras hos såväl privata arbetsgivare som offentliga. Det viktiga är att den arbetsgivare som tar emot en missbrukare skall vara väl informerad om rehabiliteringsprogrammet och de svårigheter som kan uppstå. Han skall också få det stöd från och kontaktmannen som krävs för att kunna ställa upp. Också arbetskamraterna måste vara informerade och väl förberedda. En missbrukare på en arbetsplats innebär stora påfrestningar som kan bli övermäktiga om inte alla från början är medvetna om vad de ger sig in på. En sådan medvetenhet är den bästa försäkringen för att missbrukarens arbetsrehabilitering skall bli lyckosam. I allmänhet är det mindre lämpligt att placera flera missbrukare på en och samma arbetsplats, eftersom detta lätt leder till bildandet av en missbrukskultur, helst som missbrukare gärna blir isolerade från övriga arbetskamrater. kan det emellertid vara nödvändigt att placera några missbrukare under en gemensam arbetsledning i särskilda arbetslag. Detta ställer emellertid mycket höga krav på uppföljning. Däremot bör placering i skyddad verksamhet i Samhällsföretag undvikas om inte behovet av Samhällsföretags särskilda tekniska och personella resurser är en absolut förutsättning för att övervinna andra fysiska och psykiska handikapp. För att arbetsplacering av missbrukare hos lämpliga arbetsgivare under en sammanhållen rehabilitering skall bli möjlig är det nödvändigt att får ansvaret för arbetsplaceringen. Innan arbetsplacering kan ske, är det ibland nödvändigt med arbetsträning vid . bör ges möjligheter att också ta ansvar för sådana placeringar. bör således medges rätt att förmedla anställningar till missbrukare under sammanhållen rehabilitering liksom rätt att styra intagningen till vissa platser vid . Missbrukare som genomgår ett rehabiliteringsprogram bör i stället för sjukpenning och förtidspension uppbära ekonomisk ersättning i form av lön för utförd prestation - kontraktslön. I den mån en missbrukare redan uppbär förtidspension bör denna kunna förklaras vilande till dess rehabiliteringsprogrammet är genomfört, då ställning tas till om pension helt eller delvis måste utgå också i fortsättningen. Rätt till sjukpenning bör också upphöra . Avbryts rehabiliteringen får sjukpenningen omprövas. Kontraktslönen bör sättas lågt i inledningsskedet för att öka allteftersom rehabiliteringen fortskrider planenligt. I slutskedet bör också arbetsgivaren kunna bidra med ekonomisk ersättning under förutsättning att missbrukaren fullgör en arbetsinsats som motiverar detta så att inkomsten motsvarar avtalsenlig lön. Kontraktslön utgår också under inledande institutionsvistelse. Motprestationen består då i att genomföra det program som bedrivs vid institutionen. Lönen bör betalas ut av på det sätt som från fall till fall och från gång till gång är lämpligast. Syftet är givetvis att missbrukaren skall tränas i att sköta sin egen ekonomi. Då måste också utbetalningen av lönen ske på ett sätt som är förenligt med den övergripande målsättningen. Avbryts rehabiliteringsprogrammet upphör kontraktslönen . Kontraktslönen kan lämpligen finansieras över sjukvårdsförsäkringen. Rehabiliteringsprogrammet bör vara tidsbegränsat, förslagsvis till . Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att hos regeringen anhålla om förslag till de ändringar i gällande lagar och förordningar som fordras för att genomföra ett samlat rehabiliteringsprogram för missbrukare enligt motionens syften.