mot · G7021101 · 1984-01-23 00:00:00 — m. fl. Jämställdhet mellan kvinnor och män Jämställdheten är både en frihets- och en rättighetsfråga. Friheten måste därför vara ett styrmedel också när vi arbetar för jämställdheten eller kvinnors och mäns lika rättigheter och skyldigheter. Begränsningar av friheten har ibland varit ett medel att försöka nå just målet frihet. Kvoteringar och obligatorium är exempel på frihetsinskränkningar som ibland har fört utvecklingen framåt men i andra sammanhang skapat orättvisor och motsättningar i andra ändan. De bör därför tillgripas endast när synnerliga skäl talar för det. Det är i stället ytterst väsentligt att 1980-talets samhällsarbete koncentreras på att ge ramar och garantier för jämställdheten och eliminera de ekonomiska trösklar som utgör hinder för valfriheten. Om individernas frihetsgrader också relateras till enskilt ägande och andra ekonomiska förutsättningar, tillgång till arbete, fritid, möjligheter att påverka samhället via politiska partier och andra samhällsförändrande organisationer, så är kvinnornas frihetsgrader mycket få jämfört med männens. Kvinnors friheter är begränsade av en sämre och ofta knapp ekonomi, större arbetslöshet och ytterst begränsad tid för att i grunden förändra sin och sina barns situation .Dessa begränsningar av friheten gör också kvinnor till en svagare politisk påtryckningsgrupp. Männens frihet att få ta ansvar för sina barns vardag är å andra sidan lika starkt begränsad som kvinnors frihet är åt andra hållet. Jämställdheten mellan kvinnor och män är inte bara en fri- och rättighetsfråga för människor i vuxen ålder utan också en rättighetsfråga för barn att få en likvärdig vardagssamvaro med båda sina föräldrar. Det borde vara en självklar rättighet och given trygghet för alla barn att båda deras föräldrar sammanboende eller inte kan ta ansvar för deras känslomässiga, sociala och ekonomiska uppväxtvillkor. Men av fäderna utnyttjar föräldraförsäkringens möjlighet att vara hemma på hel- eller deltid . Detta trots att långt fler en majoritet av männen enligt den statliga rapporten svenska män - anser att män borde ägna mera tid åt sina barns fostran. Hälften av världens invånare är kvinnor. De uträttar två tredjedelar av allt arbete som utförs. För det får de en tiondel av alla inkomster. Sammanlagt äger de en procent av världens totala tillgångar. Om man skulle ta fram liknande uppgifter för del, skulle de säkert bli något mer rättvisande för kvinnorna. I flera avseenden har vi i 1 1983/84. kommit längre än i andra länder, både när det gäller fördelningen av betalt arbete och inkomster och när det gäller familjepolitiska åtgärder. I andra ligger vi sämre till än de flesta andra i-länder: både när det gäller en könsintegration på arbetsmarknaden och antalet kvinnliga arbetsledare och chefer. Vi har långt kvar till verklig jämställdhet. Arbetsmarknaden är fortfarande tudelad, kvinnor har högre arbetslöshet än män, och om de har ett arbete, arbetar de . Nästan hälften av kvinnorna arbetar deltid och många har obekväm arbetstid. Kvinnor har i högre grad låglönejobb och även om de har samma utbildning som männen halkar de efter i lönehänseende. Kvinnorna har fortfarande huvudansvaret för hem och barn. Bristen på jämställdhet i är inte bara en orättvisa mot de kvinnor och män som drabbas. Den innebär också att vi avstår från att ta till vara människors resurser. Det är jämställdheten som släpper fram olikheter och människors individualitet. En politik för ökad frihet måste bygga på ökad jämställdhet mellan kvinnor och män. Jämställdhetsarbetet måste inriktas på att förändra attityder och få bort fördomar om vad som passar sig för män och för kvinnor. Vi måste förstå och upptäcka alla de osynliga hinder som finns. Då först kan vi förändra. Ändrade attityder reser krav på reformer, och reformer banar väg för ändrade attityder. Det krävs således ett växelspel mellan attitydpåverkan och praktiska reformer. Det är genom detta dubbla grepp som arbetar för att förverkliga jämställdheten mellan kvinnor och män. Under de år som medarbetade i regeringsarbetet, genomfördes en rad viktiga reformer. Vi vill som exempel hänvisa till lagen om jämställdhet i arbetslivet, rätt till sex timmars arbetsdag för småbarnsföräldrar, utökningen av föräldraförsäkringen och en fördubbling av antalet daghemsplatser. Men för att förändra verkligheten krävs ett långvarigt, tålmodigt arbete på alla områden i samhället. I motionen kommer vi att redovisa vår syn på de långsiktigt viktigaste jämställdhetsfrågorna. Under de icke-socialistiska regeringarna fick jämställdhetsarbetet en parlamentarisk förankring genom att jämställdhetskommittén bestod av ledamöter från samtliga riksdagspartier. Det borgade för att frågorna fick en förankring inom samtliga riksdagsgrupper. Den socialdemokratiska regeringen har valt att avveckla jämställdhetskommittén. Arbetet sker endast inom det jämställdhetskansli som finns inom . På det sättet går den parlamentariska förankringen förlorad, vilket vi beklagar. Samtliga partier uppger sig ju vara för jämställdhet även om engagemanget tyvärr ofta saknas. Ett parlamentariskt arbete för jämställdheten skulle enligt vår mening bidra till starkare engagemang hos alla, vilket skulle medföra snabbare attitydförändringar. Samtliga de utåtriktade insatserna för jämställdhet har sopats undan . Enskilda människor har inte längre någon chans att få hjälp från samhället, om de vill veta mer om någon jämställdhetsfråga eller få hjälp med ett problem. hade arbete börjat bli ett begrepp för allmänheten. Det var dit de vände sig som ville få information, tips om talare och kontakter osv. Kommittén fungerade bl. a. genom sitt informationsblad också som en viktig opinionsbildare. Allt detta är nu borta. I stället har vi fått en forskningsdelegation, som säkert kan komma att betyda en del för jämställdhetsarbetet. Ännu har vi emellertid inte märkt något av delegationens arbete. Och det är helt klart att den aldrig kan eller ens är menad att - ersätta kommitténs utåtriktade opinions- och informationsarbete. kräver därför att jämställdhetskommitténs utåtriktade arbete återupptas i någon form. Främst efter initiativ från finns det fortfarande ett stort antal parlamentariskt sammansatta jämställdhetskommittéer, nämligen i många kommuner. De har inte alla samma direktiv eller arbetsordning. Vissa ägnar sig enbart åt jämställdheten på de kommunala arbetsplatserna, andra har mer långtgående uppgifter. Den statliga jämställdhetskommittén anordnade konferenser med kommunala nämnder dels för att ge uppslag till olika verksamheter, dels för att nämndledamöterna skulle kunna byta erfarenheter. Kontakten med de kommunala nämnderna gav också belägg för att opinionsarbetet måste föras på alla nivåer i samhället. Staten får därför inte lämna kommunerna utan varje stöd i sitt arbete. Vi anser därför att statligt stöd bör utgå till ett eller flera kommunala projekt där en jämställdhetskommitté är villig att tillsammans med kvinnoorganisationer och fackföreningar genomföra en lokal informationskampanj för ökad jämställdhet i vardagslivet. En utvärdering av en sådan kampanj skulle säkert vara av stor nytta för många fler . En jämnare könsfördelning måste åstadkommas på arbetsmarknaden. är nu ett av de länder som ligger sämst till i det avseendet. Försöken med inbrytningar i kvinnliga resp. manliga yrkesområden måste intensifieras. Flexibel arbetstid bör användas i mycket större omfattning än . Det gör det lättare att kombinera arbete och familj. Fler män måste genom opinionsbildning och information stimuleras att utnyttja den lagstadgade rätten till sextimmarsdag för småbarnsföräldrar. Lagen om jämställdhet i arbetslivet måste skärpas Den trädde i kraft . Den har visat sig vara ett användbart instrument för att motverka könsdiskriminering. anledning att ifrågasätta lagens målsättning eller huvuddragen i utformningen. Men också ett bra instrument kan förbättras. När lagen nu har prövats praktiskt , kan man konstatera att den skulle kunna bli ännu effektivare: Den person som missgynnats på grund av kön bör få tjänsten. Som lagen nu är skriven får den person som missgynnats rätt till ett ideellt skadestånd. I ett uppmärksammat fall tillerkändes t. ex. en kvinnlig präst . Anledningen till att lagen inte ger den klagande rätt till tjänsten efter ett domslut, är att det kunde bli besvärligt för den som redan fått ett arbete och ibland också tillträtt det. Det kunde också bli obehagligt för den som fått rätt i domstolen att arbeta åt en arbetsgivare som egentligen hellre ville ge tjänsten åt en annan person. Vi menar emellertid att det nu är dags att ge en ökad tyngd åt domstolens utslag och ge arbetet åt den som i domstol ansetts mest meriterad. Om han/hon väljer att avstå från att utnyttja sin rätt bör ett skadestånd i stället utdömas. Om personer som söker tjänst i den offentliga sektorn misstänker att de missgynnats, kan de lätt konstatera det genom att läsa de medsökandes ansökningshandlingar. Därmed slipper de vända sig till sin fackliga organisation eller jämställdhetsombudsmannen för att få veta om de har fog för sina misstankar. De som söker en privat tjänst har inte denna möjlighet. Det har man däremot i , eftersom den norska jämställdhetslagen har en regel som säger att privatanställda har rätt att begära skriftliga uppgifter om medsökandes kvalifikationer. Om den svenska jämställdhetslagen kompletterades med en liknande regel, skulle man kunna undvika en hel del byråkrati och onödiga anmälningar. Men eftersom många människor inte vill att det ska bli känt att de söker en anställning, bör regeln begränsas till att gälla endast den person som slutligen fick platsen. Kvalifikationerna för de övriga sökandena kan ju knappast vara av intresse för den som misstänker sig ha blivit diskriminerad. De medsökande bör inte heller ha någon ovillkorlig rätt att läsa betyg och liknande handlingar. Men de skall ha rätt att på begäran få en skriftlig redogörelse över den anställdes utbildning, tidigare anställningar, arbetsuppgifternas innehåll osv. Anmälningstiden för brott mot lagen måste också förlängas. En grundregel säger att ett diskrimineringsmål skall vara instämt till arbetsdomstolen senast 6 månader efter det att diskrimineringen ägt rum. Den praktiska tillämpningen av lagen har emellertid visat, att det i en del fall kan ta att fullfölja processen fram till domstol. Enligt lagen skall nämligen de fackliga organisationerna först få tillfälle att bedöma om de vill åta sig fallet. I vissa fall tillkommer besvärsprövning. Om den fackliga organisationen bestämmer sig för att inte driva fallet, har jämställdhetsombudsmannen endast på sig att förbereda målet. I ingår då också tid för förhandlingar om eventuell förlikning. Tidsfristen mellan diskrimineringen och instämningen till domstol bör därför förlängas. Slutligen bör lagen kompletteras med en bestämmelse om att både kvinnor och män måste tjänstgöra i arbetsdomstolen, då mål som rör jämställdhetslagen behandlas. Medvetet eller omedvetet styrs vi av våra olika erfarenheter. Då kvinnor och män fortfarande har olika erfarenheter av arbetslivet, är det rimligt att bägge könen får vara med i bedömningar om hur jämställdshetslagen skall tillämpas. Ett förbud mot trakasserier bör övervägas. Det har hänt att personer som använt sig av lagen i efterhand har fått utstå trakasserier för detta på sin arbetsplats. Sådant är inte acceptabelt, och ett förslag till skydd mot trakasserier bör därför utarbetas. Kvinnlig företagsamhet bör stödjas Det finns en historisk tradition av företagsamhet bland kvinnor. var det vanligare att kvinnor försörjde sig som företagare än som anställda. Glädjande nog har företagsamhet bland kvinnor ökat kraftigt igen. F. n. svarar kvinnorna för den större delen av nyföretagandet. 1977 fanns det ca 66000 kvinnliga företagare. 1982 har de ökat till ca 85000 - en ökning på Nyetablering och småföretagande har alltså stor betydelse för kvinnorna . Kvinnornas utbildningsnivå har höjts kraftigt liksom beredskapen att ta ansvar inte bara för sin egen utan också andras försörjning. Det finns dock anledning att tro att det just bland kvinnorna fortfarande finns mycket outnyttjad kreativitet, kunskap och ansvarsvilja. Dessa resurser kan stöttas och utvecklas bl. a. genom insatser från de regionala utvecklingsfonderna. Åtskilliga utvecklingsfonder, som exempelvis den i , har tagit särskilda initiativ till företagarutbildningar riktade till kvinnor. Dessa kurser har varit mycket uppskattade. Men det krävs en mer medveten och målinriktad satsning från samhällets sida om resultaten skall få någon större omfattning. De flesta utvecklingsfonder framhåller också i sina verksamhetsberättelser vikten av företags- och marknadsanalyser för att deras insatser skall ge största möjliga resultat. Så har emellertid inte skett, när det gäller kvinnligt företagande. För att rätt kunna kanalisera insatserna är det nödvändigt, att man snabbt gör en översyn och kartläggning av om i vilka branscher kvinnorna finns, vilken typ av företag de driver, vilka problem de har, vilka förutsättningar som finns för vidareutveckling, deras speciella behov av stöd och hjälp och vad samhället kan vinna på att satsa på en ny företagartyp. En sådan undersökning kan t. ex. genomföras av SIFU. Inom ramen för de nuvarande resurserna bör också en särskild ansvarig inom varje utvecklingsfond finnas för att ge extra stöd och stimulans till nyföretagsamhet bland kvinnor samt att ägna sig åt uppsökande verksamhet. I många andra västländer är det betydligt vanligare med kvinnor i ledande befattningar än det är i . Man har i t. ex. och insett att det är viktigt med förebilder och därför på olika sätt stöttat företagens arbete med att utveckla och befordra dugliga kvinnor. I har det skett genom en tvingande lag, i genom ekonomiskt stöd åt företagen. Det står nu helt klart att förhållandena i också måste förbättras. Utan förebilder riskerar man annars att flickor fortsätter att välja yrken som inte leder till mer ansvarsfulla jobb. Det är därför viktigt att statsmakterna initierar överläggningar med de största företagen för att försöka undanröja hinder för en ökad chefsrekrytering bland kvinnor. Fler kvinnliga chefer är inte bara en rättvisefråga eller en fråga om förebilder. Chefernas kvalitet kan öka när de kan väljas bland både män och kvinnor. Nya synpunkter tillförs företagsledningarna, vilket ger ett bredare beslutsunderlag - och bättre beslut. De stora företagen industri, banker, försäkringsbolag etc. spelar en stor roll t. ex. för alla som arbetar inom näringslivet. De värderingar som präglar deras göranden och låtanden får följder inom andra företag. Från dessa utgångspunkter är de stora företagens medverkan i jämställdhetsarbetet av särskild betydelse. I sina kontakter med näringslivet bör regeringen framhålla detta. Styrelserepresentation i de statliga företagen 1112 av de svenska statliga företagens styrelser är kvinnor ordinarie ledamöter, ledamöter i direktionen eller ordförande. är således män. Inom den privata industrin är bilden densamma. Kvinnorepresentationen på styrelsenivån är väsentlig för jämställdhetsarbetet och måste förbättras. Det är angeläget att staten som ägare och arbetsgivare föregår med gott exempel och medverkar till att kvinnorepresentationen i de statliga företagens styrelser förbättras. Utbyggnaden av barnomsorgen måste fortsätta. Vi hänvisar här till vad vi anfört i vår partimotion om familjepolitiken. Fler män måste stimuleras att använda sig av sin rätt till föräldraledighet. Opinionsbildningen måste intensifieras. Allmän deltidsförskola bör införas för alla barn . Pappans rätt till ledighet i samband med förlossningen bör när det finns ekonomiskt utrymme - utökas. Det är viktigt att pappan redan från början får ta del i skötseln av barnet och följa dess utveckling. Det blir då lättare för honom att senare ta sin del av ansvaret för barnet. Hemmapappor är en ganska ny företeelse. Det är emellertid inte någon ursäkt för att de i flera fall inte beaktas i gällande regler för bidrag etc. Det gäller t. ex. hemmamän som inkallas till krigsförbandsövning. De får i ersättning . - vare sig deras hustrur måste stanna hemma från arbetet eller ej. Självfallet täcker inte . kostnaderna för barnomsorgen. Ännu mindre täcker de inkomstbortfallet för de kvinnor som tvingas ta tjänstledigt för att vårda sina barn. Vi menar därför att föräldrapenning för tillfällig vård av barn borde utgå för dessa fall. Föräldraförsäkringen har f. n. regler som innebär att den förälder (vanligen mannen) som har hemarbetande make/maka (dvs. vanligen kvinnan) bara får ersättning med /dag även om hans/hennes sjukförsäkringsgrundande inkomst skulle motivera ett avsevärt högre belopp. Denna regel medför att vissa föräldrar (främst pappan) av ekonomiska skäl hindras att t. ex. tillfälligt vårda ett sjukt barn. Vi anser att denna lagregel måste ses över. Förskolan bör motverka traditionella könsroller. Det kräver att förskollärare och barnskötare får undervisning om jämställdhet och att fler män arbetar inom barnomsorgen. De kommunala arbetsgivarna har ett ansvar för att förbättra balansen mellan kvinnor och män på arbetsplatserna. Marginaleffekterna inom skatte- och bidragssystemet för barnfamiljer bör ständigt bevakas, så att inte orimliga sambeskattningseffekter uppstår för hemarbetande som vill börja förvärvsarbeta. Marginaleffekterna är kraftiga för barnfamiljer i vanliga inkomstlägen. Vid en lön på . kan marginaleffekten vara vid en inkomstökning på , om det finns två barn och hemmamake i familjen. Upp till inkomster på . blir marginaleffekterna för samma familjetyp. Det betyder att det är höga trösklar för hemmamake när denne vill ut på arbetsmarknaden. Bortfallande bostadsbidrag plus tillkommande barnomsorgsavgifter gör nettoinkomsten mycket urholkad. kan marginaleffekten t. o. m. vara . De höga trösklarna urholkar ibland helt nettot och kan dessutom ge ett minus, om båda förvärvsarbetar. De familjeinkomstprövade förmånerna som bostadsbidragen m. m. och de inkomstprövade daghemstaxorna ger samma effekter som sambeskattningen. För större barnfamiljer har marginaleffekterna tagit sådana proportioner att en förvärvsinsats för hemmamaken utanför hemmet kan leda till ekonomisk förlust för familjen även om barnomsorg finns att tillgå. Detta rimmar illa med särbeskattningsprincipen liksom principen att det skall löna sig att arbeta. Ännu mindre stämmer detta med kravet på valfrihet för båda makar att kombinera arbete och familj. En lösning är att bygga ut systemet med flerbarnstillägg. Det ger minskade marginaleffekter för stora grupper. Kraftfulla åtgärder måste vidtas för att minska marginaleffekterna av det samlade familjestödet. Inkomstprövade bidrag och avgifter bör därför successivt förändras till större inkomstneutralitet. Vi hänvisar här till förslagen i vår partimotion 1983/84:68 om familjepolitiken. Jämställdheten och den ekonomiska politiken Ekonomiska faktorer har en avgörande betydelse för de flesta beslut i samhället. De flesta beslut påverkar jämställdheten i någon riktning. När ekonomisk-politiska förslag kan väntas få effekter för jämställdheten mellan könen bör det redovisas. (Tänk bara på hur en sådan deklaration skulle ha sett ut för förslaget om återinförande av äkta-make-prövningen inom studiemedlen!) Ett av den ekonomiska politikens delmål bör därför vara jämställdhet mellan kvinnor och män. Den ekonomiska politiken bör inte bara beakta det arbete som är betalt, utan också det obetalda arbete som utförs av de flesta människor, mest kvinnor. I den ekonomiska debatten kallas detta ibland reproduktivt arbete i motsats till produktivt, ehuru det är svårt att se varför det är produktivt att baka bullar i ett bageri och reproduktivt att baka dem hemma. Man talar också ibland om kontantekonomi i motsats till naturaekonomi. Det väsentliga är att en mycket stor del arbete faktiskt utförs i alla samhällen, även de mest industrialiserade, utan att betalas med någon lön i pengar, beskattas eller inräknas i BNP (eller ens BNI). Enligt färska undersökningar arbetar kvinnor med familj i hemmet, dvs. ett helt jobb utöver arbetet utanför hemmet. Män arbetar /vecka i hemmet. Den effekt detta har på ekonomin finns inte utvärderad. Det finns emellertid vissa beräkningar som visar att detta obetalda arbete, i t. ex. tidsmässigt är större än det betalda. Omräknat i pengar är det mindre, därför att det arbete det är fråga om (barnavård, matlagning etc.) huvudsakligen är lågavlönat, när det får någon betalning. När det obetalda arbetet tar mycken tid i anspråk - kanske mer än det betalda kan det inte ignoreras. Sker så, blir det framför allt jämställdheten som kommer i kläm, eftersom det obetalda arbetet till betydligt mer än hälften utförs av just det ena könet och inte av det andra. Arbetsfördelningen mellan könen, som är en nyckelfråga från jämställdhetssynpunkt, påverkas i hög grad av ekonomiska faktorer. Det gäller insatser som görs av kvinnor resp. män i hem och på arbetsmarknad, det gäller val av utbildning och yrke, såväl som arbetslöshet och löner för kvinnor och män. I den skattepolitiska diskussionen t. ex. ägnas mycket intresse åt de incita ment systemet skapar för mäns arbetsvilja. Mäns egenarbete med reparationer, målning o. d. betraktas som ett problem och en samhällsekonomisk förlust, medan kvinnornas hushållsarbete med vård av barn ses som ett problem först när kvinnorna begär daghemsplatser. Så länge det obetalda arbetet med barn eller annan vårdbehövande anhörig inte beräknas och medräknas kommer jämställdheten mellan könen inte på rätt köl. Det obetalda arbetet kan medföra både fördelar och nackdelar för såväl producent som konsument. Här finns stora fält för forskningen, men utan en stabil teoretisk bakgrund i detta ämne blir debatten om ekonomisk jämställdhet skev. finns kvinnliga studerande i ekonomiutbildning på högskolenivå och mer än 1 miljon kvinnor verksamma i yrkesliv. Trots detta finns knappast något företagsekonomiskt projekt om kvinnors speciella arbetslivsproblem. Den svenska kvinnoforskningen har bedrivits av sociologer och historiker. I har det vuxit fram forskning och kurslitteratur om kvinnor i arbetslivet. Det finns kurser om jämställdhetsfrågor på alla nivåer i den företagsekonomiska utbildningen. Här i bör nu tiden vara mogen att på allvar ta in jämställdhetsaspekter i de företags- och nationalekonomiska kursprogrammen från gymnasie- till doktorandnivå. Det är nu länge sedan sambeskattningen av förvärvsinkomst upphävdes och därmed ett viktigt steg togs på väg mot jämställdheten. Principen om att var och en av två äkta makar är en självständig individ och bör behandlas så skattemässigt godtogs. Men är särbeskattning inte helt genomförd. Efter den senaste sänkningen av gränsen för förmögenhetsskatt drabbar den t. o. m. gifta personer med relativt liten förmögenhet. Det finns inga rationella skäl till försvar för sambeskattningen av förmögenhet, och vi hävdar bestämt att det inte heller finns några statsfinansiella. De merinkomster staten möjligen får in i förmögenhetsskatt genom sambeskattningen är helt försumbara i statsbudgeten. Sambeskattningen av förmögenhet bör därför avskaffas. Vad vi ovan anfört om förmögenhetsskatt gäller dess värre dessutom statlig inkomstskatt för s. k. B-inkomster över ett visst belopp. Även denna sambeskattning bör upphävas. De statliga utredningarna måste få en bättre kvinnlig representation Antalet kvinnor i har ökat och utgör numera något mer än en fjärdedel av ledamöter. Denna ökade representation har inte lika proportionellt slagit igenom i det svenska utredningsväsendet. finns departement vars utredningar sammanlagt har en representation av kvinnor som ligger : nämligen försvars-, kommunikations-, ekonomi-, budget- och jordbruksdepartementen. Regeringen utser ledamöter i utredningar på förslag av organisationer och partier och oftast föreslås män.