mot · G8022878 · 1984-01-01 00:00:00 — Motion 1984/85:2878 m. fl. Riktlinjer för energipolitiken (prop. 1984/85:120) - Energipolitiken skall ha en decentralistisk inriktning och genom sparande och god hushållning ge minskad sårbarhet och minskat utlandsberoende. - Energisparandet bör stimuleras genom statliga bidrag för tilläggsisolering av bjälklag, fasader och fönster samt genom värmeåtervinning genom värmeväxling och detta skall vara tillgängligt även för villaägare. - Beroendet av importerad olja som drivmedel minskas genom introduktion av svensktillverkad etanol. - Beslut fattas om avvecklingsplan för kärnkraften och regeringen ges i uppdrag att återkomma med en preciserad avvecklingsplanering utifrån de riktlinjer som förordas i motionen. Avvecklingen inleds med att tas ur drift. Det är några av huvuddragen i partimotion om den framtida energipolitiken. Det under regeringstid fastlagda målet att spara energi i bostadsuppvärmningen har uppnåtts. Det visar bl. a. byggforskningsrådets utvärdering. Fortsatt sparande ger minskad energiförbrukning och nya jobb i byggbranschen. Därför bör 300 milj. kr. ytterligare anvisas för bidrag till tilläggsisolering av byggnader. Bidraget bör vara av den verkliga kostnaden och vara tillgängligt även för villaägare. Oljeanvändningen har minskat med . Det är dock endast användningen av eldningsoljor som minskat. Förbrukningen av olja som drivmedel ligger kvar på en nivå. bör man följaktligen satsa på att minska importberoendet när det gäller drivmedel. Detta är ett skäl för svensktillverkad etanol. En 6-procentig låginblandning kan minska oljeberoendet med ca . På bör man satsa på ren etanoldrift av dieseldrivna fordon för t. ex. kollektivtrafik i tätorterna. Det kan medverka till en miljöförbättring i de stora tätorterna. beslöt - som en följd av folkomröstningen - att kärnkraften skall vara avvecklad . Ingen reaktor skall gå längre än . Avvecklingen skulle påbörjas under av . Den socialdemokratiska regeringen har inte lagt fram någon plan för hur denna avveckling skall gå till trots att man i opposition uttalade sig för att en avvecklingsplan måste arbetas fram. bör fatta beslut om en avvecklingsplan och ge regeringen i uppdrag att precisera en konkret 1 1984/85. Avvecklingen bör inledas med att tas ur drift när de sista reaktorerna i Forsmark och kommit i kommersiell drift. Att satsa 1,2 miljarder på är inte försvarligt då motsvarande värme kan produceras billigare genom ökad satning på inhemska bränslen. Kärnkraftsavvecklingen måste läggas fast nu och påbörjas så som förutsattes i linje 2:s avvecklingsplan. Alla berörda parter måste ha klara besked och veta inom vilka ramar man har att verka. Detta förhindrar felinvesteringar och tar bort misstankarna om att avvecklingsbeslut kan komma att ändras. i ett tioårsperspektiv visar det sig nu att det var som 1975 hade den bästa prognosen för hur energianvändningen skulle utvecklas. Den socialdemokratiska energipropositionen 1975 utgick ifrån att elanvändningen 1985 skulle vara ca . gjorde bedömningen att elanvändningen skulle stanna vid ca . Den faktiska förbrukningen tyder nu på att elförbrukning kommer att ligga nära bedömning trots den massiva satsning på elvärme som följt på elöverskottet från kärnkraftverken. Trots att elanvändningen i stort sett utvecklats enligt prognoser har svenska folket inte behövt ta steget tillbaka till backstugusittarnas och de flämtande stearinljusens som det hette i kärnkraftsförespråkarnas tvärsäkra utsagor från . Däremot har den ökade elanvändningen för t. ex. bostadsuppvärmning medfört en sårbarhet som tar sig påtagliga uttryck. Elförsörjningen utsätts för stora påfrestningar genom att tillförseln måste svara mot behovet under de intensivaste köldperioderna. Elanvändningen var t. ex. dubbelt så hög som under motsvarande månad 1973. Denna snedbelastning av försörjningssystemet har ökat sårbarheten dramatiskt vilket visade sig inte minst under elavbrottet . Det måste bli en angelägen uppgift för energipolitiken att minska denna sårbarhet genom att föra in andra energisystem som värmepumpar och inhemska bränslen som en del av energiförsörjningen. Energisystemens uppbyggnad och inriktning har en avgörande inverkan på samhällsutvecklingen. Systemen kan i princip byggas upp enligt två olika strategier. Utgångspunkterna för dessa strategier är helt skilda och baseras på två motsatta filosofier för hur energisystemen bör vara utformade. 11:1 Strategier för energipolitik Den ena strategin bygger på en centralistisk och koncentrationsinriktad syn på hur energisystemen bör utformas. Företrädarna för detta synsätt t. ex. kärnkraftsförespråkarna - förutsätter en kontinuerligt ökande efterfrågan på energi. Detta leder till krav på investeringar i och byggande av storskaliga och centraliserade anläggningar för såväl produktion som distribution av energi, anpassade och dimensionerade efter de krav ett tänkt högenergisamhälle ställer. Det primära målet i denna strategi för energisystemens utformning är att producera energi utan hänsynstagande till vilka effekter en hög energianvändning får för samhällsstruktur, miljö och ekonomi på . Ett högenergisamhälle är i alla avseenden ett högrisksamhälle. Decentralisering - anpassbarhet - minskad sårbarhet Den andra strategin bygger på ett decentralistiskt synsätt och utgår ifrån nödvändigheten av hushållning med tillgängliga resurser och energianvändningens anpassning till naturens eget kretslopp. Företrädarna för detta synsätt ser inte en hög energianvändning som ett självändamål utan utgår ifrån att det inte skall produceras mer energi än vad som är nödvändigt för att effektivt tillgodose de behov som finns. Detta leder till krav på energihushållning och en effektiv användning av tillförd energi, där utnyttjat energislag och energikvalitet anpassas efter ändamål. Detta kan bäst ske om energisystemen ges en flexibel och lokalt anpassad, småskalig utformning system som är anpassade till ett decentraliserat samhälle där investerade medel kan utnyttjas effektivt, miljön värnas och möjligheterna att upprätthålla sysselsättningen förstärks. Två skilda strategier för energisystemens utformning kan således ställas mot varandra: energislöseri mot energihushållning, centralisering mot decentralisering. Energipolitiken präglades före regeringsskiftet av den centralistiska och koncentrationsinriktade synen på hur energisystemen bör utformas. fick länge ensamt driva kravet på att energiförsörjningen i det längre perspektivet i huvudsak måste tillgodoses genom en effektivare energianvändning och utnyttjande av miljövänliga förnybara energikällor. Vi fick från sida driva dessa krav under starkt motstånd från de partier som representerade majoriteten vid energipolitiska beslut och som i alla situationer då gav sitt stöd år den farliga och storskaliga kärnkraften. energipolitiska beslut förutsatte en kontinuerlig ökad användning av såväl olja och kol som el. strävan att försöka få till stånd en ökad användning av t. ex. inhemska fasta bränslen förlöjligades. tror att man kan basera energiförsörjningen på kottar och pinnar, hette det bl. Följderna av en kärnkraftsavveckling skulle bli katastrofala för sysselsättning och välfärd, menade man. Med energipolitik kommer vi att få återgå till backstugusittarnas och de flämtande stearinljusens , uttalade kärnkraftsförespråkarna tvärsäkert. Regeringsskiftet innebar att energipolitiken fick en ny inriktning. De energipolitiska beslut som tagits av regeringar under ledning innebar att den tidigare centralistiska och koncentrationsinriktade energipolitiken successivt förändrades. Från att ha haft en energipolitik som medförde ett storskaligt, känsligt energisystem med stort utlandsberoende fick en energipolitik som stegvis inriktades på att forma ett decentralistiskt energisystem byggt på mångfald, energihushållning och utnyttjande av olika inhemska energikällor. De förslag som framlades efter folkomröstningen om kärnkraften följde upp krav på åtgärder för en förbättrad resurshushållning för säkerställande av kärnkraftens avveckling och för ett minskat oljeberoende. De energipolitiska besluten före regeringsskiftet hade således en målmedveten strävan att såväl styra över energianvändningen mot utnyttjande av miljövänliga, förnybara energikällor som att åstadkomma en medveten energihushållning. Omläggningen av energipolitiken efter 1976 har också givit resultat. Energisparplanen, oljeersättnings- och energiforskningsprogrammen har tillsammans med stigande oljepriser lett till att såväl oljeanvändningen som energianvändningen totalt kraftigt minskar. Socialdemokratisk energipolitik - före folkomröstningen 1 de energipolitiska förslag som den socialdemokratiska oppositionen förelägger före och efter regeringsskiftet bygger helt på den centralistiska och storskaliga synen. Den är ensidigt produktionsinriktad. I motion 1976/77:1335 förespråkas t. ex. storskaliga satsningar. Det ställs bl. a. krav på en förprojektering av en svensk upparbetningsanläggning av utbränt kärnbränsle. I flera motioner kritiseras den dåvarande regeringen för att försena den storskaliga satsningen på kärnkraften och krav ställs på att förutsättningar för avtappning av hetvatten från reaktorn skall finnas. (Se t. ex. motion 1977/78:1816.) 1 sin partimotion (mot. 1978/79:2413) i anledning av folkpartiregeringens energiproposition konstaterar socialdemokraterna med tillfredsställelse att denna proposition ansluter till socialdemokratins koncentrationsinriktade synsätt. I motionen understryks bl. a. att man varken bör avveckla kärnkraften eller binda sig vid kärnkraften. Man ställer sig från socialdemokratins sida positiv till inhemsk uranbrytning. Man förespråkar en utbyggnad av älv. Det understyrks att kol i princip kan utnyttjas för att sprida beroendet av importerade energislag. Motionen läggs i stort sett med att kärnkraftsolyckan (reaktorn ) i inträffar. Socialdemokraterna - som i likhet med övriga partier, förutom vpk, tidigare avvisat krav på folkomröstning byter nu snabbt uppfattning. Man ansåg att en folkomröstning nu borde anordnas. följde omgående efter. beskyllde och socialdemokraterna föra partitaktik, men godtog motvilligt att en folkomröstning anordnas. Inför kampanjen om folkomröstningen bildar sedan kärnkraftspartierna två linjer som innebar att kärnkraftsprogrammet först skulle färdigställas för att senare avvecklas. I folkomröstningen fick linje 2 (socialdemokraterna och ) med knapp marginal den största andelen av rösterna och tillsammans med det andra Ja-alternativet, linje 1, fick kärnkraftspartierna majoritet för det mest omfattande kärnkraftsprogrammet per capita i världen. Socialdemokratisk energipolitik efter folkomröstningen I samband med folkomröstningen presenterade linje 2 en avvecklingsplan för kärnkraften. I en partimotion i anledning av proposition 1979/80:170 om vissa energifrågor upprepades linje 2:s avvecklingsplan med bl. a. krav på en startpunkt för avvecklingen . I andra hänseenden var dock motionen en fortsättning på centralistiska och planeringsinriktade synsätt som socialdemokratin uppvisat i så många sammanhang. Lagstiftning med regler och förbud har fortfarande en central roll i socialdemokratins energipolitik. Sammantaget ställde dock motionen betydande krav på omgående satsningar och snabba beslut för att trygga kärnkraftsavvecklingen. I sin partimotion i anledning av proposition 1980/81:90 om riktlinjer för energipolitiken beklagar den socialdemokratiska oppositionen att den dåvarande regeringen inte presenterade någon konkret avvecklingsplan utan enligt socialdemokratins uppfattning främst ägnade sig åt allmänna deklarationer. Man kan ifrågasätta t. ex. viljan från regeringens sida att minska vårt oljeberoende och stimulera utvecklingen av nya alternativ. Den allmänna synen på energipolitiken hos socialdemokratin är liksom tidigare produktionsinriktad och i partimotionen ställdes krav på en beredskap för en energiförbrukning utöver den dåvarande regeringens bedömningar. Den avoga inställningen till alternativa energislag belyses t. ex. av att man ansåg utnyttjande av skogsråvara för energiändamål skulle öka svårigheterna för skogsindustrin att få nödvändig skogsråvara och borde därför begränsas. Belysande för socialdemokratins oppositionspolitik är vidare uttalandet att: Socialdemokratin vill avskaffa arbetslösheten och fördjupa välfärden. Detta ställde (enligt socialdemokrater) stora krav på energiförsörjningen och en ökad energiförbrukning förväntades. Den vikande energianvändningen påstods endast vara ett resultat av den dåvarande regeringens näringspolitik och den allmänna lågkonjunkturen. Den faktiska utvecklingen under socialdemokraternas regeringstid har inneburit en hög arbetslöshet och minskande energianvändning trots en internationellt betingad högkonjunktur. Ytterligare ett intressant avsnitt motion rör den framtida elpolitiken och att den dåvarande regeringen kritiseras för att endast beröra förhållandet summariskt. I motionen uttalas bl. Avsaknaden av synpunkter elbalans är den fråga som allvarligast ifrågasätter regeringens vilja och förmåga att avveckla kärnkraften i linje med folkomröstningens resultat och tidigare beslut. Om regeringen inte presenterar en genomtänkt syn på elförsörjningen och ger direktiv bl. a. till och kommuner om denna, finns en allvarlig risk att 1990-talets beslutsfattare kommer att ställas inför valet mellan en massiv utbyggnad av kolbaserad kondenskraft och bibehållande och en fortsatt utbyggnad av kärnkraften. Energiförsörjningen måste planeras i ett långt perspektiv. Det tar bortåt att planera och bygga större energianläggningar. Föreställningar om påverkar därför redan nu den politiska planeringen. Brist på klara direktiv leder till att bl. a. kraftföretagen och olika kommuner planerar en framtid med en alltför hög elförbrukning. Många människor sysselsätts med projekt som bli obehövliga vid en förändrad elpolitik, i linje med folkomröstningens resultat. En vagt antydd elpolitik kan också leda till ett energisystem av helt annat slag än det som anges som det långsiktiga målet, ett system baserat på uthålliga, helst inhemska och förnybara energikällor med minsta möjliga miljöpåverkan. Även i den partimotion som socialdemokraterna väckte understryks kravet på kraftfulla åtgärder för att säkerställa kärnkraftens avveckling och man uttalar sin tillfredsställelse över att EK 81 påbörjat sitt arbete. Inom ett flertal områden måste arbetet ske snabbt för att inte möjligheterna att avveckla kärnkraften skall försvåras, konstateras i motionen. 11:4 Energipolitiken efter regeringsskiftet Det kan således konstateras att de socialdemokratiska motionerna före regeringsskiftet ställde krav på snabba åtgärder för att avveckla kärnkraften och därmed anslöt till den syn som länge drivit. Den socialdemokratiska regeringens energipolitik efter 1982 har även i en vidare mening inneburit förändringar i jämförelse med den energipolitik som socialdemokraterna drev i regeringsställning års regeringsskifte. I flera av de energipolitiska förslag som lagts har socialdemokraterna lämnat sin tidigare centralistiska energipolitik och närmat sig den politik och de krav som drivit mot en majoritet av . Det gäller i betydande hänseenden t. ex. riktlinjerna för den framtida energibeskattningen och utformningen av stödet till åtgärder i syfte att ersätta olja - det s. k. oljeersättningsprogrammet. Den socialdemokratiska politiken präglas dock fortfarande i betydelsefulla delar av en centralistisk och koncentrationsinriktad filosofi vad beträffar den framtida utformningen av energiförsörjningssystemet, vilket kan innebära att de positiva dragen i regeringens politik inte kan få tillräcklig genomslagskraft. De förslag som lagts och även tagits av är i många hänseenden enligt vår mening inte tillräckligt långtgående för att de energipolitiska mål som fastlagts skall kunna uppfyllas. Vi kommer därför nedan att på nytt ta upp vissa frågor i samband med behandlingen av riktlinjerna för proposition 1984/85:120. I detta sammanhang vill vi även erinra om de förslag som vi från sida väckt i anledning av de förslag som den socialdemokratiska regeringen lagt. I dessa motioner har lagts förslag som på ett mer kraftfullt och handfast sätt än regeringens gynnar användningen av inhemsk energi. Vi har betonat vikten av att skatter och avgifter på energi får en utformning så att inhemska energikällor, energisparande och en effektiv användning av energi gynnas. En översiktlig redovisning finns i vår partimotion till 1983/(1983/84:911). Därefter har vi lagt särskilda förslag rörande energiforskningsprogrammet (mot. 1983/84:2615) där vi i förhållande till regeringens förslag krävde kraftigt förstärkta resurser. I särskilda motioner har vi också presenterat vår syn på kolanvändningen, vattenkraften, försörjningstryggheten på energiområdet, den kommunala energiplaneringen, utformningen av lagen om kärnteknisk verksamhet m. m. Vi kommer i tillämpliga delar att nedan på nytt ta upp de förslag som ännu inte fått gehör. Proposition 1984/85:120 angående riktlinjer för energipolitiken I det föregående har kort redovisats exempel på den kritik den dåvarande socialdemokratiska oppositionen riktade mot energipolitiska proposition, där den dåvarande regeringen anklagades för handlingsförlamning och bristande konkretion i de energipolitiska förslagen. Den nu föreliggande propositionen innehåller många allmänt positiva omdömen och uttalande om vikten av satsningar på energihushållning, effektivare energianvändning och satsning på inhemsk energi. De konkreta åtgärderna lyser emellertid med sin frånvaro, vilket är förvånansvärt med tanke på de utfästelser som socialdemokraterna tidigare gjort på energipolitikens område. Propositionen ger emellertid i flera hänseenden ett positivt intryck och vi delar t. ex. föredragandens förord för byggande av vindkraftverk för elproduktion framför byggande av kolkondenskraftverk. Det väsentliga är dock om föredragandens vältalighet följs upp med konkreta ställningstaganden och förslag till åtgärder. Det förefaller bl. a. vara en medveten strävan att avhända riksdag och regering inflytande och överlåta även de övergripande energipolitiska besluten på t. ex. kraftföretagen och myndigheten. Det mest anmärkningsvärda ställningstagandet från regeringens sida med tanke på tidigare motioner och utfästelser är avsaknaden av en konkret avvecklingsplan för kärnkraften. I propositionen talas endast om en strategi för oljeersättning och kärnkraftsavveckling. Det breda samarbete som efterlyses försvåras avsevärt av denna uraktlåtenhet. I viktiga hänseenden visar propositionen på att socialdemokratin är låst till satsningar på produktion av energi i stället för energihushållning och effektivare energianvändning. Man har inte insett vare sig nödvändigheten av eller möjligheterna till energihushållning. Ytterligare ett exempel på regeringens bristande handlingskraft är regeringens åtgärd att förhala beslutet om en introduktion av etanol genom att tillsätta en utredning. Vidare saknas reella åtgärder för att komma till rätta med sårbarheten i vårt elsystem och det är förvånande att energiministern inte förstått att elsystemets köldkänslighet sammanhänger med den kraftiga övergången till elvärme i våra bostäder. Vi kommer nedan att redovisa ett antal förslag för att ge de allmänna deklarationerna i propositionen ett innehåll. , miljö, resurshushållning och ekonomisk utveckling Den ohämmade användningen av energi och naturresurser som en produktionsinriktad energipolitik innebär har medfört svåra miljöproblem. Den övergripande målsättningen i decentralistisk energipolitik för en uthållig energianvändning måste vara att varje energikälla som skall användas i större omfattning och måste ingå i naturens eget kretslopp. Uppfylls inte detta krav kommer såväl den ekonomiska tillväxten att förkvävas som omfattande miljöskador att uppstå. Samhällets åtgärder måste därför inriktas på att stödja introduktion och användning av inhemsk förnybar och miljövänlig energi, ny energiteknik, sparande etc. Förbränning av icke förnybara fossila energislag som kol och olja innebär en mycket kraftig påverkan på miljön genom de ökande utsläppen av bl. a. kväveoxider och svaveldioxider. Denna förbränning medför vidare att koldioxidhalten i luften successivt ökar, vilket på någon sikt kan utvecklas till det allra största miljöproblemet. Den ökande koldioxidhalten medför temperaturökningar, vilka efter hand på ett drastiskt sätt förändrar vårt klimat och därmed förutsättningarna för allt mänskligt liv. Koldioxidproblemet är en global företeelse och det är nödvändigt att varje land bidrar till att minska förbränningen av fossila bränslen även ur denna synpunkt. En övergång från olja till kol har i dessa hänseenden en negativ betydelse. Förbränning av skogsbränslen ger inte motsvarande effekter på den omgivande naturmiljön. Lika mycket koldioxid binds vid återväxten som frigörs vid förbränningen förutsatt att avverkning och tillväxt balanseras. En medveten politik för energihushållning och effektivare energianvändning är den bästa garantin för både en positiv ekonomisk utveckling och en bra miljö. En energipolitik vars primära målsättning är att främja ökad energitillförsel kommer att leda till allt större investeringar för att förebygga skador på miljön och till slut nå en nivå där dessa kostnader kan bäras. Samhällsekonomin kommer att kollapsa i försöken att åtgärda irreparabla miljöskador orsakade av bl. a. en centraliserad och koncentrationsinriktad energipolitik. Utvecklingen har visat att det är en myt att ekonomisk utveckling förutsätter ökad energianvändning. Tvärtom, en långsiktig, stabil ekonomisk utveckling och en ökande välfärd förutsätter en kontinuerligt minskande energitillförsel , eftersom energins pris bestäms av den sist producerade enheten energi. Vid en ökande energianvändning kommer att krävas investeringar i allt dyrare energiproduktion med allt högre pris på energi som följd. Det är därför såväl av ekonomiska som miljömässiga skäl nödvändigt att energipolitiken på både kort och lång sikt inriktas på att ge förutsättningar för en så låg total energianvändning som möjligt. En sådan politik skapar i sin tur förutsättningar för en balanserad prisutveckling på energi och underlättar därmed en positiv ekonomisk utveckling. IV Riktlinjer för en decentralistisk och miljövänlig energipolitik IV: 1 Inledning Enligt mening kan kravet på en allsidig välfärd innefattande såväl goda ekonomiska levnadsbetingelser som en god livsmiljö bäst tillgodoses i ett decentraliserat samhälle. Energipolitikens inriktning har en avgörande inverkan på samhällsutvecklingen. Den koncentrationsinriktade energipolitik som socialdemokraterna tidigare bedrev och på nytt i proposition 1984/85:120 om riktlinjer för energipolitiken i avgörande hänseende fortsätter - förstärker övriga centraliseringstendenser i samhället och därmed misshushållningen med tillgängliga resurser. Energipolitikens inriktning måste vara att skapa ett decentraliserat energisystem baserat på utnyttjande av i huvudsak inhemska förnybara energikällor och en effektiv användning av tillgängliga resurser. Då får vi de bästa förutsättningarna för att kunna tillgodose kraven på resurshushållning, ekologisk balans, god miljö, hög säkerhet, försörjningstrygghet, ökad sysselsättning samt en stärkt ekonomi. Småskaliga energisystem ger vidare medborgarna bättre möjligheter till inflytande och kontroll över energisystemen. Från sida har vi vid upprepade tillfällen understrukit betydelsen av en decentralistisk inriktning på energipolitiken och betonat nödvändigheten av att den energipolitik som fördes under ledning fullföljs. Denna var inriktad på att successivt forma ett decentralistiskt energisystem byggt på allsidighet bättre energihushållning och utnyttjande av olika förnybara inhemska energikällor.