mot · G802164 · 1984-11-20 00:00:00 — 1984/85 164-168 m. fl. Förslag till lag om förbud mot investeringar i och (prop. 1984/85:56) Den sydafrikanska apartheidpolitiken är unik. Genom födsel klassas människor i olika rasgrupper med olika rättigheter. Särskilda myndigheter avgör genom undersökningar av hårstrån och celler vilken rasgrupp olika människor tillhör. Utbildningsväsendet är starkt segregerat. All ekonomisk makt och nästan all politisk makt är förbehållen de vita. De svarta förvägras rösträtt. har regimen genom arresteringar försökt slå sönder UDF den viktigaste av de svarta organisationerna. Förändringar har skett i rasåtskillnadspolitiken. Genom kommunala beslut har en rad av de yttre tecknen på diskriminering tagits bort i många kommuner. Segregeringen på arbetsmarknaden har minskat. Det dominerande draget i den sydafrikanska rasåtskillnadspolitiken är dock deportationspolitiken. Hundratusentals människor deporteras från sina bostäder och sin hembygd. De förs till avlägsna delar av landet. Umbärandena är ofta svåra. De svarta sydafrikanerna fråntas därigenom med våld sitt medborgarskap. Regimens slutmål är att förvandla majoriteten av de svarta till gästarbetare i deras eget land. Det väsentliga är att i detta sammanhang konstatera att de i och för sig inte obetydliga förändringar som skett i det sydafrikanska samhället inte har varit av den karaktären att de ger anledning till en annan bedömning av apartheidregimen . har varit anhängare av en strategi som innebär att en förändring av samhällssystemet i skall främjas genom att landet så långt som möjligt isoleras. De främsta uttrycken för denna isoleringsstrategi är agerande i FN och lag om investeringsförbud i . Valet av isolering som medel att påverka samhällssystemet i är inte ett uttryck för gradering av förtryck i olika länder utan handlar om att tillämpa adekvata metoder för olika regimer. har ingen anledning att gradera de brott mot mänskliga rättigheter som sker i t. ex. , Styrande för valet av isolering som metod är dels den internationella 1 1984/85. uppslutningen, dels ställningstaganden från de krafter som i avsaknad av ett demokratiskt styrelseskick får anses vara representativa för majoritetsbefolkningen. Lagens syfte är också moraliskt: Svenska juridiska personer skall inte delta i utövandet av det mest förhatliga rasåtskillnadssystem världen känner. Detta måste vara styrande för inställningen i de mer tekniska frågor propositionen ställer. Det har hävdats i den svenska debatten och också i vissa av resonemang att den svenska lagen varit verkningslös när det gäller att få efterföljd i andra länder. Som konstateras i propositionen är detta knappast med sanningen överensstämmande. En rad länder har valt isoleringsstrategin gentemot . Detta har fått olika uttryck i lagstiftningen, men det väsentliga är här att den grundläggande uppfattningen om de ekonomiska relationerna med delas av ett växande antal stater. Det vore förmätet att tro att just den svenska modellen för sanktioner skulle kopieras av andra länder. De svenska investeringarna i är ekonomiskt sett obetydliga. Det är därför naturligt att den svenska lagen är okänd bland de svarta arbetarna i . Det är heller inte onaturligt om många av dem som arbetar i svenska företag kortsiktigt föredrar att företagen stannar i . Fredspristagaren har formulerat sin inställning till företagsinvesteringar i på detta sätt: Vi begär inte att våra bojor skall bli bekvämare att bära, utan att de skall lyftas från oss. Vad avser är att det är bättre att använda ekonomisk isolering för att få ett slut på apartheidsystemet än att genom uppförandekoder och ändra liknande metoder försöka åstadkomma smärre förändringar inom apartheidsystemets ram. delar den uppfattningen. Regeringens proposition 1984/85:56 innebär att kraven på ett avskaffande av den nuvarande Sydafrikalagen tillbakavisas. Det är positivt. Det är också positivt att skärpningar i lagen sker vad beträffar möjligheterna för företagen att använda leasing som alternativ till investeringar samt vad gäller tekniköverföring. biträder propositionens förslag på dessa punkter. På två punkter borttagandet av giltighetstiden för dispensparagraferna och införandet av den alternativa dispensordningen har dock regeringen mjukat upp förslag på ett sätt finner olyckligt. Företagen har i nuvarande Sydafrikalag möjlighet att få dispens från det generella investeringsförbudet i syfte att kunna ersätta förslitet material eller göra vissa investeringar av social karaktär. Dispensgivningen har i några fall enligt mening varit alltför generös. Det är värdefullt att regeringen nu endast anger fördelen med att vid ett systemskifte kunna vara representerat i som skäl för dispenssystemet. 1 och med att sysselsättningsskäl, möjligheter att finna nya marknader och situationen på de enskilda företagen i utmönstras som skäl blir bedömningen av utvecklingen i det enda avgörande för dispensinstitutets existens. 1 förslag ingick att möjligheterna att få dispens skulle tidsbegränsas till utgången av . Syftet med detta förslag var att klart markera att lagen syftar till att förhindra investeringar. Det systematiska sambandet mellan förbudsparagraferna och dispenserna bryts. Företagen får också på detta sätt ett klarare besked om att dispensmöjligheterna kommer att upphöra att gälla om ingen väsentlig förändring sker i . Vi har i redan tidigare lagar som är tidsbegränsade (valutaregleringen, terroristbestämmelserna, tidigare lagen om statlig representation i investmentbolag). Några juridiska nackdelar med att tidsbegränsa vissa paragrafer i en lag torde knappast finnas. finner det beklagligt att regeringen på denna punkt frångått den uppgörelse som gjordes mellan socialdemokraterna, och i och menar att kommitténs förslag på denna punkt klarare ger uttryck för hållning än propositionen. Utskottet bör därför utarbeta ett lagförslag i enlighet med förslag med innebörden att möjligheten till dispens från investeringsförbudet upphör att gälla vid utgången av 1990 för så vitt inte nytt riksdagsbeslut fattas . Statsrådet föreslår att företagen skall kunna få generell dispens från investeringsförbudet om de utfäster sig att hålla sig inom lagen. Statsrådet betonar att detta inte innebär någon uppmjukning av lagen och att företagen i efterhand skall kontrolleras. 1* 1984/85. Vi finnér detta förslag olyckligt. Det innebär att nuvarande praxis blir helt styrande för de framtida investeringarna. Möjligheterna att successivt skärpa praxis eller att anpassa denna till det politiska läget i försvinner. Vidare innebär förslaget att de företag som under hela lagens existens motsatt sig såväl lagen som den praxis enligt vilken den tillämpats skall få förtroendet att själva kontrollera lagen. avstyrker propositionen på denna punkt. är berett att medverka till att företagen fram till utgången av 1990 får rätt till dispens för ersättning av försliten utrustning under förutsättning att produktionskapaciteten inte ökas. Det är dock väsentligt att inte nya möjligheter används för att kringgå investeringsförbudet. Under den gamla Sydafrikalagen kom leasing att användas i företagen i betydande utsträckning. Man har från företagens sida hävdat att konsekvensen av leasingförbudet dels kan bli en ökning av legotillverkning, dels en ökad import till dotterbolagen av färdigprodukter. Enligt vår mening är det väsentligt att vid beslut om dispenser också väga in dessa faktorer. I samband med regeringens förslag om alternativ dispensordning säger statsrådet att tillstånd att tillämpa sådan skall kunna återkallas om t. ex. "företagets verksamhet genomgår en påtagligt snabb expansion på annat sätt än genom investeringar eller finansiell leasing eller att företagets personalpolitik genomgår förändringar i negativ riktning." Vi anser att samma kriterier bör vägas in vid beslut om dispenser från förbudet mot investeringar och finansiell leasing. Det innebär att kommerskollegiums och regeringens bedömning av dispenser väger in hela företagets situation och att behovet av fortsatt detaljlagstiftning främst för att förhindra en övergång till legotillverkning minskar. Detta bör ges regeringen till känna. Regeringen följer förslag och föreslår att ansökan om undantag från förbudet mot investeringar m. m. får göras endast en gång och då avse alla investeringar som skall ske . Regeringen skall få förslag från kommerskollegium, inkluderande remisser från fackliga organisationer m. fl. Beslut skall sedan skyndsamt fattas. Detta innebär att regeringens beslut torde komma . Detta är olyckligt med hänsyn till möjligheterna att offentligt kunna granska regeringens beslut. torde inte ha några möjligheter att hålla debatt kring Sydafrikalagens tillämpning. Diskussionen kommer i stället avskild från frågorna om de aktuella dispenserna i samband med att regeringen lämnar sin rapport om tillämpningen av Sydafrikalagen. Enligt vår mening är det angeläget att regeringens rapport om tillämpningen av lagen samordnas i tiden med beslut i dispensfrågorna. Vi föreslår därför att tidsgränserna för inlämnande av dispensansökningar förskjuts så att företagen måste lämna in sina ansökningar och att sedan regeringen fattar beslut . får då tillfälle att hålla en samlad Sydafrikadebatt. Bidrag till internationell upplysning Regeringen föreslår att ett bidrag på 1 milj. kr. ställs till politiska partiers, fackföreningars och folkrörelsers förfogande för information utomlands om den svenska Sydafrikapolitiken. finns medel avsatta för olika organisationers och opinionsgruppers arbete med att sprida kunskap om Sydafrikapolitiken. Det är knappast sannolikt att ett bidrag av denna begränsade storlek till etablerade organisationer gör dessa mer benägna att utomlands informera om den svenska Sydafrikapolitiken. Den breda uppslutningen bakom den svenska Sydafrikapolitiken från flertalet organisationer talar också för en fortsatt intensiv opinionsbildnikng även utan ett extra stöd. har varit ytterst restriktivt med att lämna ut underlag för beslut i dispensärendena. Detta har försvårat den offentliga debatten i frågan. Sekretesslagstiftningen ger skydd för företagen mot att offentliga myndigheter utlämnar uppgifter som kan vara till skada för företagens ekonomiska situation. Detta innebär dock inte ett motiv för sekretessbeläggning av hela handlingar. Det finns anledning att betona att sekretesslagen enbart her skydd för konkreta uppgifter. Största möjliga offentlighet bör ges åt bakgrundsmaterialet för regeringens beslut i dispensärenden. Detta bör ges regeringen till känna. Regeringen är av den uppfattningen att våra överenskommelser inom inte möjliggör bilaterala sanktionsåtgärder på handelns område. har dock inte prövat möjligheten att begära undantag från för att vidta sanktioner mot . Det finns anledning att återkomma till frågan om åtgärder på handelns område mot . Det faktum att den svenska handeln med vuxit under de år Sydafrikalagen varit i kraft inger oro. Denna fråga bör prövas i samband med den översyn av Sydafrikapolitiken som regeringen aviserar. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att beslutar att lagens 6 och 7 §§ skall upphöra att gälla i och med utgången av , 2. att avslår förslaget om en alternativ dispensordning, 3. att som sin mening ger regeringen till känna att om företags verksamhet genomgår en påtagligt snabb expansion på annat sätt än genom investeringar eller finansiell leasing eller att företagets personalpolitik förändras i negativ riktning detta bör vägas in vid beslut om dispenser, 4. att i fråga om handläggningsordningen beslutar att företagens dispensansökningar för investeringar skall inges , 5. att avslår förslaget om 1 milj. kr. i bidrag till internationell upplysning, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av största möjliga offentlighet av handlingar kring tillämpningen av dispenslagstiftningen. () () () ()