mot · G702431 · 1984-01-10 00:00:00 — Begreppet arbetsmiljö förutsätter en helhetssyn på arbetslivets villkor. En ökad kunskap och förståelse om den arbetande människan och hennes miljö är de viktigaste instrumenten för att förhindra misslyckanden i arbetslivet. Mål och medel för en aktiv arbetsmiljövård kan inte enbart anses innebära eliminering av rent fysiska risker - det är i minst lika hög grad de psykiska påfrestningarna som måste uppmärksammas. Arbetslivets personalpolitik - vari arbetsmiljöfrågorna är av avgörande betydelse - måste inriktas på att skapa attraktiva arbetsplatser och en positiv inställning till arbete och arbetsliv. Personalpolitiken kan aldrig frikopplas från det faktum att alla arbeten skall utföras på ett sådant sätt att lönsamhet och effektivitet blir acceptabla. Sysselsättningen får aldrig bli ett självändamål utan måste ha till uppgift att säkra produktionen av varor och tjänster. I ett internationellt perspektiv måste konkurrenskraften värnas för att den svenska välfärden och tillväxten skall kunna upprätthållas. Endast därigenom skapas de ekonomiska resurser som erfordras för t. ex. investeringar som kan innebära en förbättrad arbetsmiljö. Frågan om att vidareutveckla personalpolitiken och därmed arbetsmiljöfrågorna är icke en statlig angelägenhet. Inom ramen för arbetsrätts- och arbetarskyddslagstiftningen tillkommer det arbetsmarknadens parter att utforma denna politik samt att i övrigt fullfölja de pågående demokratiseringssträvandena inom arbetslivet. Lagstiftningen skall också reglera minimikraven för en god arbetsmiljö. Inom dessa ramar skall parterna på arbetsmarknaden ha ansvaret för ambitionsnivå och det gemensamma regelsystemets utformning. Den tekniska utvecklingen skall utnyttjas för att skapa goda arbetsmiljöer. Tekniker och arkitekter med stort inflytande på utformningen av nya arbetsplatser måste anlägga en ergonomisk syn på sina arbetsuppgifter. Inte minst bör de problem observeras som möter genom den fortgående datoriseringen av arbetslivet. Det är angeläget att också beteendevetenskaplig, teknisk och medicinsk forskning stimuleras i arbetet med att vidareutveckla och skapa nya tekniker inom arbetsmiljöområdet. impulser till och följa upp sådana strävanden tillhör också arbetsmarknadsparternas ansvarsområde. Företagshälsovården spelar en central roll för arbetsmiljöns utveckling. Dess personal - läkare, skyddstekniker, kuratorer m.fl. - har speciella förutsättningar att kunna se sambandet mellan arbetsmiljö och skadesymtom. Detta gäller inte bara för den enskilde i ett akut fall utan för arbetsmiljövården i sin helhet. Företagshälsovården bör få ytterligare stimulans via socialförsäkringssystemet som ej ersätter företagshälsovårdens rehabiliteringsåtgärder. Rekryteringen till företagshälsovården bör stimuleras med aktiv utbildning och anpassat meritvärderingssystem för dessa samhälleligt viktiga rehabiliteringstjänster. En viktig konsekvens av att anpassa ersättningsbestämmelserna för företagshälsovård till den utveckling som äger rum är att i lagen om allmän försäkring skriva in att utgifter för hälso- och sjukvård, rehabiliteringsåtgärder och förebyggande medicinska åtgärder skall vara ersättningsberättigade. Satsningen på förebyggande åtgärder är tidsenlig och angelägen. Dessa frågor synes emellertid gå mot en lösning sedan 1976 års företagshälsovårdsutredning har gjort uttalanden i denna riktning. Enligt huvudbetänkandet, som presenterades , vill man ha ett nytt finansieringssystem som stimulerar de förebyggande och hälsoinriktade åtgärderna. En annan omständighet som har hämmat företagshälsovårdens utbyggnad är den skillnad i meritvärderingshänseende som kan ha orsakat en mindre benägenhet hos läkare att söka tjänster inom företagshälsovården. Även detta förhållande har uppmärksammats av utredningen. Utredningsförslaget innehåller både specialistutbildning för läkare och förbättrad utbildning även för övriga personalkategorier. Även på denna punkt är utredningen helt enig. Regeringen måste därför med konkreta initiativ följa upp utredningens förslag. I första hand bör en översyn av meritvärderingsbestämmelserna åstadkommas men med syfte att göra det lika meriterande för läkare att inneha tjänst inom fristående företagshälsovård som det är att arbeta inom den offentliga sjukvården. Enligt företagshälsovårdsutredningens enhälliga mening är målet med företagshälsovård att nå ut till alla anställda. Bästa sättet att angripa den arbetsmiljöbetingade ohälsan ligger i en fortsatt utbyggnad av företagshälsovården. Men om medlet för att nå detta mål har utredningen blivit oense. En minoritet inom utredningen vill ha en lag med skyldighet för arbetsgivare att anordna företagshälsovård på en viss nivå. Majoriteten anser däremot att parternas engagemang och intresse skulle avta om frivilliglinjen övergavs. I jämförelse med länder med lagstiftning, är den svenska företagshälsovården unik både vad gäller omfattning och kvalitet, fastslår majoriteten och anser att detta visar på styrkan i en frivillig utveckling. Det är ett klokt ställningstagande. Med nya och ökade stimulansåtgärder kommer även de företag som saknar sådana resurser att satsa på företagshälsovård. Frivilliglinjen borde också vara en konsekvens av utredningens understrykande av betydelsen av arbetsmarknadsparternas inflytande över verksamheten. En väsentlig uppgift för parterna är att utveckla företagshälsovården så att denna alltmer får karaktären av arbetsmiljövård. Tyngdpunkten måste läggas på förebyggande åtgärder. Miljöutredningar, planering, rådgivning och utbildning skall vara hörnstenar i verksamheten. Vården av arbetsmiljö skall börja redan på planeringsstadiet. Lika angeläget som det är att bereda arbetshandikappade meningsfull sysselsättning, lika betydelsefullt är det att i största möjliga utsträckning förhindra att arbetshandikapp över huvud taget uppkommer. En utbyggnad av företagshälsovårdens medicinska, tekniska och psykosociala delar kan verksamt bidra härtill. Skyddskommittéerna har enligt centrala avtal ansvar för dessa miljöfrågor. De är vidare huvudman för företagshälsovården. utgår vanligen också delar av anpassningsgruppen som ansvarar för anpassnings- och rehabiliteringsfrågor. Det är skyddskommittén som skall leda vården av arbetsmiljön. Denna kommitté har också på sitt ansvar att kartlägga arbetsplatsens krav och profil. Det är också angeläget att arbetsförmedling och arbetsvärd har kvalificerade personer att arbeta med arbetsplaceringen. En bättre erfarenhet skulle uppnås om arbetsvårdstjänstemännen ges tillfälle att i större omfattning medverka i företagens anpassningsgrupper. Ett av de viktigaste momenten är utbildning av viktiga målgrupper inom rehabiliteringskedjan från den medicinskt vårdande läkaren - förtroendeläkaren arbetsvårdaren - anpassningsgruppen - och inte minst blivande arbetskamrater. Arbetsplacering av personer som eljest skulle ha varit arbetslösa eller förtidspensionerade är ofta lönsamt för samhället. Den i stort sett uteblivna tillämpningen av främjandelagen bekräftar uppfattningen att ökade stimulansåtgärder är att föredra framför tvångsingripanden mot arbetsgivarna. Den nya anställningsformen med lönebidrag bör därför vidareutvecklas. I särskild ordning bör man därför utreda förutsättningarna för att skapa ett samhällsekonomiskt utrymme för en ytterligare höjning av bidragen till de handikappades arbetsplacering genom transfereringar av medel från socialförsäkringssystemet. Det behövs större resurser för att bl. a. undanröja hinder i arbetsmiljö för arbetsplacering av handikappade. Sådana åtgärder innebär dessutom att man förbättrar de handikappades arbetssituation. Lönebidraget gör det också möjligt för handikappade att få samma lön som andra förvärvsarbetande. Men bidraget skall differentieras med hänsyn till individens arbetsförmåga och vara oberoende av vem som är arbetsgivare. Det är i första hand på den reguljära arbetsmarknaden som den enskilde handikappade skall få sin arbetsplacering. Skyddade institutioner är en nödlösning och motverkar den handikappades integrering i samhället. Genom information och upplysning till arbetsgivare och anställda borde det vara möjligt att skapa en mer förstående inställning till handikappad arbetskraft. Dylika åtgärder kan i sin . tur leda till att Samhällsföretags verksamhet kan begränsas. För innevarande budgetår har beviljat ett driftbidrag om av lönekostnaderna för arbetshandikappade anställda. Anställning med lönebidrag av lönekostnaderna hos enskilda arbetsgivare borde rimligen bli mera lönsamt för statsmakterna att satsa på än en fortsatt utbyggnad av Samhällsföretag. I samhällsdebatten framhålls ofta att arbetsmiljölagstiftningen utestänger många ungdomar från industriarbete - även där säkra maskiner med mindre risker har tillkommit. Det krävs i varje individualfall dispensansökningar och särskild prövning. Många arbetsgivare uppfattar arbetsmiljölagstiftningen och de anvisningar som med stöd av denna lag utfärdats som hinder vid anställning av ungdomar. Till stor del beror detta på missuppfattningar rörande lagens intentioner och utformning. Möjligheterna att erhålla dispenser är goda, dvs. för att anställa ungdomar i arbeten som förhindras av arbetsmiljölagen. En annan faktor som Kan ha hämmat ungdomars rekrytering till industrin kan vara en otillräcklig information om ansvarsregler och skadeståndsrisker i prao-verksamheten. Några ändringar i arbetsmiljölagen är dock inte påkallade. Lagen utgår från arbetsgivarens fulla ansvar för verksamheten och dess risker. Ett sådant fullt ansvar ter sig också naturligt med hänsyn till arbetsgivarens arbetsledningsfunktion. Det är emellertid angeläget att informationen rörande arbetsmiljölagens utformning och principiella uppläggning förbättras i syfte att undvika att lagen får oönskade konsekvenser som kan innebära hinder vid rekrytering av arbetslösa ungdomar som önskar erhålla praktiskt arbete i stället för skolutbildning. En fortlöpande översyn av tillämpningsbestämmelserna är däremot av värde, så att man kan underlätta en smidig inslussning av ungdomar till industriarbete. Bestämmelserna måste självfallet anpassas till den tekniska utveckling som pågår. Arbetsplatserna ser annorlunda ut än vad som var fallet då arbetsmiljölagstiftningen tillkom. Skydds- och säkerhetsanordningar etc. har tillkommit i ökande utsträckning. Det bör göra det möjligt för allt fler ungdomar att betjäna maskiner som tidigare, med en annan utformning, inte kunde anses lämpliga. Dessa frågor bör kunna lösas genom en intensifierad information i kombination med en minskad reglering via lagens tillämpningsbestämmelser. Den påvisade stora frånvaron på arbetsplatserna vållar samhället stora kostnader. Även om vi nu dess bättre kan notera en nedåtgående trend, måste orsakerna till den relativt höga frånvaron analyseras. Det bör klarläggas i vilken mån dessa är att hänföra till arbetsmiljöproblem. Även sjukförsäkringsreglernas inverkan på frånvaron bör ingående studeras. Det är sannolikt att en sådan undersökning på en rad områden skulle kunna ge uppslag till åtgärder för att undanröja bakomliggande orsaker till den omfattande frånvaron och också bidra till ett bättre beslutsunderlag för den framtida inriktningen av arbetsmiljöpolitiken. Alla åtgärder på arbetsmiljöns område måste utgå från de enskilda människornas krav på att finna sitt arbete meningsfullt, intressant och uppskattat. Även samhällsekonomiska motiv kan åberopas för detta: tillfredsställelse i arbetet leder till goda arbetsresultat! Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi* 1.att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om den framtida inriktningen av arbetsmiljöpolitiken, 2. att hos regeringen begär förslag till ändrat meritvärderingssystem för företagshälsovårdsläkare, i enlighet med vad som anförts i motionen, 3. att hos regeringen begär åtgärder för att förbättra informationen om arbetsmiljölagstiftningen samt initierar åtgärder som innebär en minskad reglering av anställningsvillkoren för ungdomar vid inslussning till industriarbeten, 4. att som sin mening ger regeringen till känna väd som i motionen anförts om behovet av att klarlägga frånvaroproblemens orsakssammanhang. () () * Se även motion 1983/84:432.