mot · G702543 · 1984-01-17 00:00:00 — Barnomsorg är en grundläggande social rättighet som skall utgå efter behov och inte efter den enskildes betalningsförmåga. Omsorgen är till för barnens skull. Den skall utgöra ett stöd för föräldrarna och utifrån en demokratisk livssyn förbereda barnen för ett liv i gemenskap och solidaritet. Barnomsorgen måste underlätta föräldrarnas möjlighet till förvärvsarbete och studier, allt i syfte att främja jämställdheten mellan kvinnor och män. De av tidigare fastställda utbyggnadsplanerna för barnomsorgen har inte kunnat infrias till mer än ca två tredjedelar. Det beslut om nytt bidragssystem som fattades av den tidigare borgerliga riksdagsmajoriteten hade inneburit minskade anslag till kommunernas barnomsorgsverksamhet och därmed sannolikt en ytterligare dämpning av utbyggnadstakten. fattade beslut om nya regler för statsbidrag inom barnomsorgen. De nya reglerna innebär större frihet och ansvar för kommunerna att anordna verksamheten efter de lokala förutsättningarna. skapas större utrymme för att utveckla nya verksamhetsformer. Statsbidrag utgår för barn inskrivna i daghem eller fritidshem även om de drivs av annan än kommunen, under förutsättning att verksamheten finns upptagen i kommunens barnomsorgsplan. För verksamhet som bedrivs i regi erhålls dessutom ett särskilt bidrag med . Föräldrakooperativ och andra former av daghemsverksamhet som bedrivs på ideell basis utan vinstsyfte kan erhålla ett bidrag med . för varje normalstor avdelning, förutsatt att verksamheten ingår i kommunens barnomsorgsplan och omfattar en vistelsetid av minst /dag. Konservativa och nyliberala grupper med anknytning till inflytelserika ekonomiska intressen har hävdat att den gemensamma sektorn är för stor, otymplig, oekonomisk och ineffektiv och att den därför måste skäras ner. Efter hand har kritiken tagit delvis nya banor. Det börjar mer och mer att handla om att näringslivet vill bryta sig in på en ny marknad, när industrins andel av produktionen minskar alltmer, som tjänstesektorn - inte minst inom vård- och omsorgsområdet - erbjuder nya expansionsmöjligheter. På en punkt tycks alltså enighet numera råda, nämligen om att behovet av en utbyggnad av barnomsorgen är mycket stort. Flera initiativ har tagits - t. ex. i och i - för att starta daghem på helt kommersiell basis. Initiativtagarna och deras politiska huvudmän hävdar energiskt att effektivitetsvinster kan göras inom barnomsorgen om bara vinsten får användas som drivfjäder. Man kräver en övergång från skattefinansiering till marknadsfinansiering av de flesta tjänster som tillhandahålls av den gemensamma sektorn, och har t. o. m. gått så långt att man gjort direkta jämförelser mellan barnomsorg å ena sidan och sophantering och städning som av kommunerna redan utlämnas på entreprenad å den andra. Det övergripande kommunala ansvaret och kontrollen anses vara en garanti mot eventuella misslyckanden och brister inom den privata daghemsverksamheten. Att så emellertid ingalunda är fallet visar ett aktuellt exempel från kommun i . Kommunfullmäktigemajoriteten har där släppt fram ett privat daghem som skall drivas i form av ett handelsbolag. Formellt har bolaget tagits med i kommunens barnomsorgsplan, men i villkoren för verksamheten görs följande synnerligen anmärkningsvärda reservationer: Kommunen påtar sig inga förpliktelser gentemot barn eller personal i den förmedlar inte barn till det privata daghemmet. Exemplet åskådliggör på ett nästan övertydligt sätt hur syftet med statsbidragsreglerna kan kringgås och vilka orättvisor sorn kan komma att uppstå i kommuner som i likhet med avhänder sig ansvaret för en likvärdig och socialt rättvis barnomsorg. Risken för att marknaden och vinstmotivet kommer att skapa den typ av kategoridaghem som strider mot målsättningen att barnomsorgen skall vara en social rättighet som utgår efter behov och inte efter ekonomisk bärkraft är uppenbar. Ty hur går det med förtursrätten, med barn som har särskilda behov, med barn, personal och föräldrar om handelsbolaget går i konkurs? Och hur blir det med insynen i pedagogiskt och ekonomiskt avseende i marknadsstyrda daghem? De privata alternativen erbjuder ingen förnyelse av barnomsorgen när det gäller pedagogik eller verksamhetens innehåll i övrigt. Marknadskrafterna känner ju inga subventioner eller statsbidrag, och därför är det helt orimligt att skattemedel skall utgå till barnomsorg som drivs i rent vinstsyfte. Hade man haft fullt förtroende för marknaden hade ju statsbidrag över huvud taget inte behövt utgå. Men som i Höganäsfallet erhålls utöver statsbidragen också en subvention för inventarier. Det kan ifrågasättas om detta inte står i strid med kommunallagens kompetensbestämmelser, närmare bestämt dess likställighetsprincip, som kräver att kommunens medlemmar behandlas lika så att inte vissa medlemmar obehörigt gynnas eller missgynnas i förhållande till andra. Sannolikt är det fullt möjligt att åstadkomma förnyelse inom den kommunala barnomsorgen, men det går inte att tillämpa samma kriterier för rationalisering av varuproduktion och sophantering som för tjänsteproduktion inom omsorgs- och vårdområdet. Marknadskrafterna bör därför hållas utanför barnomsorgen, därför att de har fler principiellt oacceptabla effekter, bl. a. ur fördelnings- och rättvisesynpunkt, än positiva konsekvenser. Införs en marknadsstyrd barnomsorg blir medborgarna snabbt svårt ojämlika, eftersom vi alla har olika ekonomiska resurser på många sätt. Om lönsamhet blir en stark drivkraft i barnomsorgen styrs resurserna inte efter behov utan efter helt andra kriterier. Om ekonomisk effektivitet blir ett självändamål talar mycket för att man ger avkall på andra funktioner som till sin karaktär inte är effektiva, t. ex. funktioner som tar tid, som barn med särskilda behov av omsorg och tillsyn. När det gäller barnomsorgen finns det således alla skäl att som grundprincip behålla kopplingen mellan finansiering, kontroll och faktiskt produktionsansvar. Det finns ändå skäl att förnya, förenkla och utveckla barnomsorgen inom ramen för det kommunala ansvaret. De som utnyttjar tjänsterna bör t. ex. få ett större inflytande över sina egna angelägenheter. Mångfald kan säkert åstadkommas genom ett sådant ökat inflytande, gärna med visst kostnadsansvar för personal och föräldrar vid de olika barnstugorna. Föräldrakooperativ kan sannolikt under vissa förutsättningar vara värdefulla komplement till kommunens egen barnomsorg. Däremot finns det mot ovanstående bakgrund inga skäl att bibehålla statligt stöd till privata företag som i rent vinstsyfte ämnar bedriva barnomsorgsverksamhet. De nuvarande statsbidragsbestämmelserna måste därför utan dröjsmål ändras så att statsbidrag som kan utnyttjas av sådana privata företag upphör. Med hänvisning til ovanstående hemställs 1.att hos regeringen begär en ändring av gällande bestämmelser i fråga om statsbidrag till barnomsorgen innebärande att statsbidrag inte i någon form skall utgå till privata daghem som bedrivs i rent vinstsyfte, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i moitonen i övrigt anförs om principerna för barnomsorgen.