mot · G802131 · 1984-11-09 00:00:00 — m. fl. Riktlinjer för den ekonomiska politiken på medellång sikt (prop. 1984/85:40) 1 Den internationella utvecklingen 1 1 Den svenska ekonomin 2 2.1 Utvecklingen 1982-1984 2 3 Inriktning av den ekonomiska politiken 5 3.1 Stärk marknadsekonomin 5 3.2 Avskaffa löntagarfonderna 5 3.3 Inflationsbekämpning kräver konkreta åtgärder 6 3.4 Utveckla landets alla delar 6 3.5 måste privata sektorn öka 7 3.6 Offentliga sektorn måste förändras 7 3.7 Minska statens utgifter 8 3.8 Nej till ytterligare skattehöjningar 9 6 Arbetslinjen måste bli offensiv 12 1 Den internationella utvecklingen Efter den andra oljechocken 1979 drabbades världsekonomin åren 19801982 av den värsta lågkonjunkturen . Arbetslösheten steg kraftigt i så gott som alla länder. har den långa och djupa nedgången vänts i en klar internationell uppgång. Detta har särskilt gällt i . Även i har en uppgång skett även om den här varit mer dämpad. Det amerikanska konjunkturuppsvinget har varit överraskande kraftigt. beräknas BNP öka med 6,. Drivkraften har framför allt varit en kraftigt ökad privat konsumtion, vilken initierats av stora skattesänkningar. 1 1984/85. Inflationen har trots högkonjunkturen kunnat hållas på en låg nivå (). Eftersom Federal Reserve () fört en stram penningpolitik har den amerikanska realräntan kommit att ligga på en mycket hög nivå. Den starka inhemska efterfrågan i har tillsammans med den höga dollarkursen lett till ett mycket stort underskott i den amerikanska bytesbalansen . Underskottet avspeglar en kraftig importökning med , som självfallet inneburit stora exportökningar för andra länder, främst för men även för länderna i , t. ex. . Konjunkturuppgången har inte varit lika stark i som i . BNP-ökningen är i , i och i . De ekonomiskt viktigaste länderna i har fört en stram finanspolitik för att få ned inflationen och minska budgetunderskotten. Inflationen är i 3,, i 5,och i . Detta har lett till en svag utveckling av den inhemska efterfrågan. Det kraftigaste bidraget till BNP-tillväxten har kommit från exportsektorn, främst från exporten till . Låg inflation och förbättrade vinstmarginaler i industrin har givit en relativt god uppgång i investeringarna, vilket är fördelaktigt ur svensk exportsynvinkel. Efter det amerikanska valet finns anledning anta att den amerikanska ekonomin stramas åt för att minska underskotten i bytesbalans och budget. Detta förstärker de tidigare allmänna förväntningarna om en avmattning av den amerikanska konjunkturen . Man kan knappast förvänta sig att kommer att ta över roll som motor i världsekonomin. Sammantaget måste man därför räkna med en svagare ökningstakt av världshandeln än . Slutsatsen för del blir alltså att vi kan räkna med lika god internationell draghjälp som vi fått 1983 och 1984. Det blir därför desto viktigare att anpassa vår kostnadsutveckling till omvärlden. 2 Den svenska ekonomin Den internationella högkonjunkturen har tillsammans med de två devalveringarna 1981 och 1982 gett den svenska exporten ett klart uppsving. ökade exporten och pekar prognoserna mot . Exportuppgången har fört med sig en markant förbättring av bytesbalansen, som troligen kommer att visa ett visst överskott. För främst de stora exportföretagen har uppgången också medfört ökad produktion, förbättrad lönsamhet och ökade investeringar. Devalveringspolitiken har tyvärr haft negativ inverkan på kostnadsutvecklingen. sjönk den internationella inflationen kraftigt. Fram till regeringsskiftet minskade den svenska inflationen i samma takt som i våra konkurrentländer. Därefter delade sig emellertid inflationskurvorna. som inflationen fortsatte att sjunka ner mot i de ekonomiskt viktigaste länderna, steg den svenska upp mot . Vid ungefär 9-procentsnivån bet sig sedan den svenska inflationen fast under nästan två . Först sjönk den , främst beroende på priskriget på bensin. hotar inflationen emellertid att åter stiga på grund av skattehöjningar, hyreshöjningar, avgiftshöjningar och ytterligare lönepåslag. I den reviderade finansplanen 1983 lade regeringen fast ett inflationsmål på för och uttalade att lönekostnadernas utveckling var det som skulle få utslagsgivande betydelse. För att försöka påverka LO att gå ut med måttliga lönekrav avtalsrörelse föreslog regeringen dels en ytterligare urgröpning av marginalskattereformen, dels införande av kollektiva löntagarfonder. Regeringens uttalade huvudargument för löntagarfonderna var just att löntagarorganisationerna, trots vinstökningarna i näringslivet, skulle begära låga löneökningar mot att de fick ökad makt över företagen. Löntagarfonderna avsågs därför bli den hävstång varmed den socialdemokratiska regeringen skulle bryta upp den traditionella devalverings-inflations-spiralen. Årets avtalsrörelse blev dock ett samhällsekonomiskt misslyckande. Och det värsta av allt är att vi ännu ej sett dess slut. På den offentliga sektorn där avtalen slöts först, hamnade dessa nämligen inte bara på för hög nivå. De innehöll också olika följsamhets- och löneglidningsklausuler, trots att regeringen mindre än i kraftiga ordalag förklarat att staten i rollen som arbetsgivare måste se till att avtalen befrias från just sådana klausuler. Det är dessa s. k. ventiler som utlöst omförhandlingar på den offentliga sektorn och som i sin tur gjort att fackförbunden på den privata arbetsmarknaden hotar att kräva lönehöjningar långt över vad ekonomin tål. Både och tycks de totala lönekostnaderna inom industrin stiga . Detta är mer än genomsnittet för våra konkurrentländer och mer än för vårt viktigaste konkurrentland . Enligt beräkningar av var ökningen av de svenska lönekostnaderna, om man bortser från valutakursjusteringar och produktivitetsförändringar, ungefär lika stor 1982-1984 som under kostnadskrisen . beror det snabbt försämrade relativa löneläget dock inte på att lönerna i stigit snabbare än vanligt utan på den ovanligt låga lönestegringen i konkurrentländerna. Före valet framställde sig socialdemokraterna som garant för en snabb förbättring av sysselsättningen. Man kritiserade hårt mittenregeringens sysselsättningspolitik trots att när den långa och djupa lågkonjunkturen 1980-1982 dramatiskt ökade arbetslösheten i andra länder där blev vanliga arbetslöshetstal, så lyckades hålla nere arbetslösheten på . Under hela med uppåtgående konjunktur låg arbetslösheten högre än under . ökade omfattningen av olika former av beredskapsarbeten. Först , högkonjunkturens toppår, har sysselsättningen ökat något och den öppna arbetslösheten sjunkit ner mot de nivåer som gällde . Årets minskning av arbetslösheten beror emellertid till den dominerande delen på att nu nästan 40 000 ungdomar fått en form av kommunala beredskapsarbeten i s. k. ungdomslag. Antalet människor som antingen är arbetslösa eller i någon form av AMS-sysselsättning har utvecklats betydligt ogynnsammare än i den närmast föregående högkonjunkturen 1978-1979. Socialdemokraterna drev under sitt första budgetår 1982/83 upp de statliga utgifterna med och ökade statens budgetunderskott med nästan till rekordsiffran . Genom att öka underskottet så drastiskt under sitt första regeringsår skapade man möjligheter att därefter minska underskottet något. Till detta har bidragit att högkonjunkturen krävt mindre industristöd. De för höga löneökningarna har inneburit ökade skatteinkomster. Alla tänkbara skatter har höjts. Nya skatter har tillkommit. Totala skattehöjningar 1983 och 1984 är . Däremot har så gott som inga reella, varaktiga besparingar föreslagits. Sammantaget beräknas underskottet innevarande budgetår hamna på ca . Det allvarligaste hotet mot den svenska ekonomin är att regeringen inte lyckats bryta inflations-lönekostnads-spiralen. bedömer i sin höstrapport att devalveringarna under loppet av 1985 kommer att ha urholkats så mycket att den svenska exporten åter börjat tappa marknadsandelar. Exportökningen väntas sjunka ner mot . Å andra sidan tror på en ökad import. Detta beror på att den privata konsumtionen beräknas stiga relativt kraftigt, som de privata investeringarna fortsätter att öka. Båda dessa komponenter i den inhemska efterfrågan har stort importinnehåll. Med en klart långsammare uppgång för exporten och en snabbare ökningstakt för importen förutspår att bytesbalansen åter visar minussaldo på ca . Som en följd av den svagare exportefterfrågan väntar också att BNP skall minska från till samt att en viss ökning kan komma att ske av arbetslösheten. tror att konsumentprisökningen 1985 stannar vid , vilket klart överstiger regeringens mål på . Risken är enligt vår mening stor att inflationen kommer att ligga betydligt högre än antagande. Detta är f. ö. gjort innan institutet kunde beakta de följdeffekter på prisstegringarna, som regeringens nu föreslagna skattehöjningar sannolikt kommer att få. Den utveckling som framstår som sannolik påminner i stor utsträckning om långtidsutredningens s.k. referensalternativ. Det är det alternativ som baseras på en fortsättning av 1970-talets pris- och lönebildning. Referensalternativet innebär att export och produktion börjar försvagas 1985 samt att arbetslösheten som en följd därav ökar. Försämringen av statens finanser kommer inte förrän men sker sedan desto snabbare. Även regeringens senaste långtidsbudget varnade för ett s. k. högalternativ vilket visade att oförändrad hög löneöknings- och inflationstakt fr. o. m. /87 leder till kraftigt undergrävda statsfinanser. 3 Inriktning av den ekonomiska politiken Regeringen har lagt två propositioner om den ekonomiska politiken, en om inriktningen på medellång sikt, en om förslag till åtgärder inom det närmaste halvåret. Vi anser att inriktningen av den ekonomiska politiken bör vara sådan att förslagen till omedelbara åtgärder är så utformade att de passar in och harmonierar med den långsiktiga ekonomisk-politiska strategin. Vi har därför valt att behandla båda propositionernas inriktningsavsnitt i ett sammanhang. har en grundläggande tro på den enskilda människans initiativförmåga, möjlighet att ta ansvar och frihet att göra egna val. Därför företräder ett marknadsekonomiskt system, präglat av socialt ansvar och god resurshushållning. En väl fungerande marknadsekonomi måste till sin karaktär vara decentralistisk. Den mångfald marknadsekonomin bygger på är i sig också en förutsättning för pluralism på andra samhällsområden. Den ekonomiska politiken bör därför inriktas på att bevara och stärka marknadsekonomin. Erfarenheterna visar att det nu behövs åtgärder av mer näringspolitisk natur för att kunna återfå den fulla sysselsättningen. De traditionella arbetsmarknadspolitiska insatserna har visat sig otillräckliga. Det mest akuta hotet mot marknadsekonomin är de kollektiva löntagarfonderna. De syftar till att koncentrera makten över näringslivet till de fackliga topporganen, vilket medför socialisering. har tillsammans med och moderata samlingspartiet förbundit sig att avveckla löntagarfonderna så snart det finns parlamentariska förutsättningar för detta. 3.3 Inflationsbekämpning kräver konkreta åtgärder Huvudförutsättningen för att skall kunna behålla sitt välstånd är att vi kan bevara en hög internationell konkurrenskraft. En förutsättning är en fortsatt strukturomvandling och utveckling av näringslivet. Nyinvesteringstakten måste vara hög. Avgörande är att näringslivet har en tillfredsställande lönsamhet samt att den allmänna räntenivån hålls låg. Räntan måste ligga klart lägre än vinstnivån. Annars styrs riskkapital till penningmarknadsplaceringar i stället för till industriinvesteringar. En annan förutsättning är att vår pris- och lönebildning radikalt förändras. Detta är huvudbudskapet i långtidsutredningen (LU-84). Utredningen har i ett balansalternativ visat vad som krävs för att vi skall lyckas med att minska arbetslösheten och få balans i utrikesaffärerna och i den offentliga sektorns finanser. Det viktigaste är att vi får ner inflationen till samma nivå som i våra konkurrentländer. Regeringen har i proposition 1984/85:40 anslutit sig till detta. Det allvarliga är emellertid att utvecklingen väl följt långtidsutredningens andra alternativ, det s. k. referensalternativet. Det visar att med fortsatt hög inflationstakt sker kraftiga försämringar först av sysselsättningsläget och därefter med något års eftersläpning av statens finanser. Om skall kunna komma ner till samma låga inflationsnivåer som våra viktigaste konkurrentländer krävs en medveten inflationsbekämpning på flera områden: Budgetunderskottet måste minskas genom utgiftsnedskämingar. Ingen ökning får ske av det totala skattetrycket. Staten måste visa ett fast arbetsgivaransvar i lönepolitiken. Punkterna 1 och 2 behandlas i avsnitt 3.7 och 3.8. Här kommenteras därför bara punkt 3. Den svenska arbetsmarknaden är i klart behov av fastare ansvarsgränser. Statens ansvar bör dels vara att för arbetsmarknadens parter ange de allmänekonomiska förutsättningarna, dels att agera med fasthet i sin roll som arbetsgivare. Staten är ju en viktig part i den offentliga arbetsgivarkartellen . Ett första steg måste bli att få bort allehanda följsamhetsklausuler ur de offentliga avtalen. Vådan av sådana åskådliggörs tydligt just då fackförbunden på den offentliga sidan begärt omförhandlingar. 3.4 Utveckla landets alla delar Den övergripande ekonomiska politiken bör kombineras med en näringspolitik särskilt inriktad på de mindre och medelstora företagen, en regionalpolitik som ger alla delar av landet möjlighet att utvecklas och en arbetsmarknadspolitik som bl. a. underlättar för ungdomar att komma in på arbetsmarknaden. Att de små och medelstora företagen arbetar under goda förutsättningar är viktigt eftersom ny sysselsättning inom den privata sektorn främst uppkommer i dessa företag. Detta kräver emellertid en politik som karakteriseras av generositet och inte misstänksamhet gentemot företagsamheten. kan aldrig acceptera en politik som syftar till att lösa de ekonomiska problemen genom en ny flyttlasspolitik. I stället bör en aktiv regionalpolitik kombinerad med ökad yrkesmässig rörlighet och medveten satsning på ny teknik kunna främja ett mer decentraliserat näringsliv. Målsättningen bör vara att skapa ett rundare . Enligt mening behövs därför ett antal konkreta åtgärder. För det första differentierade arbetsgivaravgifter. För det andra en jordbrukspolitik som syftar till att bruka all . Och för det tredje mer rättvisa kostnader för olika slag av kommunikationer. Det senare gäller inte bara godstransporter utan även t. ex. avgifterna för teletrafik. Om datautvecklingen skall kunna bidra till en decentralisering av näringslivet, vilket är tekniskt möjligt, får inte taxesättning vara sådan att denna målsättning motverkas. På dataområdet är det också oerhört viktigt att utbildningsmöjligheter finns på många olika orter i landet, eftersom utbildningsorten ofta styr mycket var nya dataföretag placerar sig. 3.5 måste privata sektorn öka har skisserat två olika huvudalternativ, ett med inriktning på privat konsumtion och näringslivet och ett med inriktning på offentlig konsumtion och offentlig sektor. De båda huvudalternativen har ett antal finansiella delalternativ som skiljer sig åt genom att de representerar ökade skatter alternativt minskade offentliga utgifter. anser att för som har en offentlig sektor på och världens högsta skattetryck måste inriktningen bli att öka den privata sektorn och minska de offentliga utgifterna. Detta innebär att vi förespråkar långtidsutredningens alternativ IB. 3.6 Offentliga sektorn måste förändras Utgångspunkten för den offentliga sektorns kraftiga utbyggnad har varit högt ställda krav på solidaritet och rättvisa. I har vi i stor politisk enighet byggt ut offentliga transfereringssystem för att ge goda livsvillkor även för gamla, sjuka, arbetslösa, handikappade och socialt utslagna. Vi har byggt ut skolväsendet, sjukvården och äldreomsorgen så att människor kan få utbildning och vård oavsett ekonomisk ställning eller bostadsort. Förändringar i det moderna samhället - kvinnornas inträde på arbetsmarknaden har också ökat kraven på en av samhället tillhandahållen barnomsorg. Det finns därför ingen anledning att ifrågasätta den offentliga sektorn som sådan. Men det krävs att vissa viktiga förändringar nu genomförs vad gäller sektoms inriktning och verksamhet. Staten, kommunerna och landstingen beslutar om fördelningen av av landets totala resurser. Av dessa går tillbaka till hushållen i form av transfereringar. Utgifterna är så stora att den totala offentliga sektorn uppvisar ett enormt underskott. Detta trots att har världens högsta skattetryck. Det är inte längre möjligt att ytterligare höja skattetrycket. En sådan politik skulle få allvarliga sidoeffekter i form av skatteflykt, minskad arbetsvilja m. m. Det framstår därför som en tvingande nödvändighet att minska de offentliga kostnaderna. Den offentliga sektorns omfång har på många områden lett till att ansvariga beslutsinstanser har svårt att få överblick. Besluten styrs därför långtifrån alltid av den helhetssyn som borde finnas. I stället resulterar en långt driven sektorisering ofta i beslut som kan vara fördelaktiga för en avgränsad del men till nackdel för helheten. Därför är det angeläget att dels öka effektiviteten inom den offentliga sektorn, dels också ifrågasätta inriktningen på vissa delar av den offentliga verksamheten. För att möta dessa nya krav behövs en betydande anpassningsförmåga. En ökad avgiftsfinansiering av offentliga tjänster kan leda till både högre effektivitet och större rättvisa. Det förutsätter emellertid i sin tur att ekonomiskt svaga grupper är tillförsäkrade en grundtrygghet, som gör det möjligt för alla att utnyttja samhällets tjänster. En ökad avgiftsfinansiering har betydelse både för efterfrågestyrning och som finansieringskälla. Helt klart är att den dominerande delen av de offentliga utgifterna även framgent måste finansieras skattevägen. Ökad effektivitet skulle sannolikt kunna uppnås om ett visst mått av konkurrens tillåts inom den offentliga sektorns verksamhetsområde. Detta kan ske genom att privata företag får möjlighet att erbjuda alternativ till de offentliga lösningarna. Större inslag av anbudsförfarande och entreprenadverksamhet bör därför införas. Privata inslag skulle också kunna öka valfriheten och förbättra den personliga servicen. En självklar förutsättning är att servicens kvalitet inte får försämras. Det finns således anledning att positivt pröva t. ex. daghem, vårdhem och läkarcentraler i privat regi. Kooperativa alternativ kan i de här sammanhangen visa sig särskilt intressanta. Ett ytterligare medel för att öka valfriheten och servicen måste vara att satsa på småskaliga lösningar. De stora institutionerna har inte visat den effektivitet som teoretiska beräkningar förutskickat. Även rätten att fatta beslut bör decentraliseras så att de hamnar så nära som möjligt de människor som berörs av besluten. 3.7 Minska statens utgifter Det stora budgetunderskottet är ett allvarligt hot mot den svenska ekonomin. Ett centralt mål för den ekonomiska politiken måste därför bli att få balans i den offentliga sektorns finanser. skattehöjningar inte är någon framkomlig väg är en minskning av de offentliga utgifterna nödvändig. har angivit att statens budgetunderskott behöver reduceras till 1990. För det krävs genomsnittliga besparingar med enligt utredningens beräkningar. Under högkonjunkturår bör följaktligen besparingarna vara betydligt större. har i sitt budgetalternativ /85 anvisat nettobesparingar på . Regeringen har å sin sida i proposition 1984/85:40 visserligen vitsordat långtidsutredningens analys, men avstått från att precisera några besparingsambitioner. Det stämmer väl med att man i sin budgetpolitik i stort sett inte vågar presentera några utgiftsminskningar. Besparingar i de offentliga utgifterna har ofta i den politiska debatten satts i motsatsställning till en rättvis fördelningspolitik. Man har då jämfört effekterna av utgiftsnedskärningar med ett läge där ingenting alls görs åt budgetproblemen. Detta är självfallet en helt orealistisk jämförelse om man förenar ett kort- och ett långsiktigt perspektiv. På skulle en politik utan begränsningar av de offentliga utgifterna fördjupa de ekonomiska problemen och därför innebära ett direkt hot mot välfärden. Självfallet måste fördelningspolitiska synpunkter tillmätas stor vikt vid valet mellan olika besparingsåtgärder, men besparingspolitiken i sig står inte i strid med en rättvis fördelningspolitik utan är i stället en förutsättning för att en sådan uthålligt skall kunna bedrivas. utarbetades i de dåvarande regeringarna en strategi för hur samhällsekonomiskt ansvar kan förenas med en rättvis fördelningspolitik. Sparåtgärder som riktade sig mot mer generellt utgående bidrag kombinerades därför med särskilda insatser för utsatta grupper. 3.8 Nej till ytterligare skattehöjningar Skattepolitiken måste utformas så att den stimulerar till arbete och investeringar. Detta innebär, med det skattetryck vi har i , ingen ytterligare höjning av skattetrycket utan tvärtom vissa skattesänkningar främst vad gäller marginalskatterna. Även regeringen medger i sin kommentar till långtidsutredningen att det knappast finns något utrymme för ökat skattetryck. man fastslår detta lägger emellertid regeringen förslag om skattehöjningar med . Regeringen driver sin skattehöjarpolitik med stor frenesi. Sedan regeringsskiftet har man höjt skatterna med . Man har höjt momsen, förmögenhetsskatten, arvs- och gåvoskatten, skärpt realisationsvinstskatten på aktier och bostadsrätter, höjt fordonsskatten och bilaccisen och infört nya skatter som vinstdelningsskatten, särskild gödselskatt och avgift på bekämpningsmedel. Dessutom har skattereformen urholkats genom förändringar i indexuppräkningen av skatteskalan. samlades fick den ta emot förslag om en särskild statlig fastighetsskatt samt förslag om att ingen indexuppräkning skall ske av skatteskalorna vid beskattningen av inkomster och tiden därefter. Och så kom förslaget att höja bl. a. bensin- och elskatterna. Bara genom fastighetsskatten och de senaste pålagorna på bl. a. bensin och el höjs skatterna med ytterligare vid fullt genomslag. Det går inte att återvinna balans i landets ekonomi om man fortsätter på den här vägen. Skattehöjningarna pressar inflationen uppåt, minskar arbetsviljan och försämrar marknadsekonomins funktion. F. ö. tyder mycket på att vårt höga skattetryck leder till att skattehöjningar på ett område krymper basen för andra skatter i sådan utsträckning att det sammanlagda statsfinansiella tillskottet av en skattehöjning ofta blir mycket litet. har utifrån vissa antaganden om lönestegringstakt (), inflation (4,) och sparande kommit fram till att den privata konsumtionen kommer att öka kraftigt. Regeringens förslag till skattehöjningar har delvis motiverats med att man vill hindra att en sådan konsumtionsökning ökar importen och spär på inflationen. budgetförslag, som innebär sänkta statliga utgifter, skulle ha minskat import- och inflationstrycket. En utveckling mot samhällsekonomisk balans kräver att löneökningstakten blir lägre än antagande om . har angett som ett maximum. På vissa avtalsområden är faktiskt en stor del av löneutrymmet redan intecknat genom överhäng års avtal. I enlighet med de övergripande riktlinjer för den ekonomiska politiken inkl. skattepolitiken, som redogjorts för i avsnitt 3, avvisar regeringens förslag till skattehöjningar. Undantag görs för anpassningen av skatterna på alkoholdrycker och tobak, så att priserna på dessa varor följer den allmänna prisutvecklingen. Energibeskattningen inkl. förslagen till höjningar av bensin- och elskatterna behandlas närmare i avsnitt 5. Propositionens förslag innebär dels att skatten på bensin skall höjas med /l till /l, dels att skatten på el höjs med /kWh för samtliga användare. Detta innebär att skatten för enskilda hushåll med vissa undantag blir och /kWh för stora förbrukare i industriell verksamhet. De angivna motiven för energiskattehöjningarna är enbart det statsfinansiella behovet.