mot · G802172 · 1984-11-20 00:00:00 — Motion 1984/85:172 m. fl. Ny arbets- och tjänsteorganisation för lärare i den statliga högskolan (prop. 1984/85:57) föreslog 1980 att arbets- och tjänsteorganisationen för lärare i högskolan skulle förändras i grunden. Utredningsförslaget hade ett brett politiskt stöd. Också representanter för berörda fackliga organisationer ställde upp på utredningens huvudlinje. En utgångspunkt för utredningen var att få en internationell anpassning av högskolans lärartjänster. Det var inte rimligt, menade utredningen, att låsa vissa tjänster till enbart grundutbildning och andra tjänster till enbart forskning/forskarutbildning. Utredningens huvudtankar lick ett starkt stöd också i remissbehandlingen. Det är mot denna bakgrund bra att regeringen , tyvärr efter åtskillig försening, lägger förslag på basis av lärartjänstutredningens betänkande. 1 många viktiga delar stöder vi därför förslagen i propositionen. På några centrala punkter har vi dock andra uppfattningar än vad som redovisats i propositionen. Delvis är också propositionen oklart skriven. Målet för reformen måste vara att åstadkomma en systemförändring så att de svenska högskolelärarna blir internationaliserade och får samma arbetsuppgifter forskning och undervisning - som sina kolleger i andra länder. Detta borde i klartext ha fastslagits i propositionen. En hörnsten i utredningens förslag var att i lärartjänsterna bygga in mekanismer, som stimulerar den enskilde att förkovra sig i sin yrkesverksamhet. Innehavaren av tjänst som högskolelektor borde enligt utredningen kunna befordras till bitr. professor på grund av framstående verksamhet av antingen vetenskaplig eller pedagogisk art. Prövningen av den vetenskapliga meriteringen borde ske i enlighet med vad som sker vid prövning av antagning av oavlönad docent. För att befordras till bitr. professor på vetenskaplig grund borde, enligt utredningen, krävas en vetenskaplig kompetens som överstiger vad som f. n. krävs för antagning till oavlönad docent. Utredningen slår fast att en sådan ändrad benämning ansluter till förhållandena i andra länder. Motsvarande incitament borde, enligt utredningen, också byggas in för tjänstekategorien högskoleadjunkter. Den högskoleadjunkt som avlägger doktorsexamen bör befordras till högskolelektor. Sådan befordran bör bli möjlig också genom att väsentliga pedagogiska eller andra insatser görs. En befordran till bitr. professor eller högskolelektor bör också leda till löneförhöjningar. Det är självfallet mycket viktigt att höga kvalitetskrav uppehålls vid bedömningen av befordran. En omsorgsfull prövning måste göras av den vetenskapliga och den pedagogiska skickligheten. Enligt utredningen borde därför tjänsteförslagsnämnderna vara den lämpliga beredningsinstansen. De formella incitamenten till förkovran för högskollärare är få. Det finns en grupp universitetslektorer och docenter, som är mycket meriterade såväl vetenskapligt som pedagogiskt men som ändå inte har en chans att få professorstjänster, eftersom befintliga professorstjänster är besatta . Det är värdefullt för verksamheten att dessa personer stannar inom högskolan. Utbyggda befordringsmöjligheter kan medverka till att så sker. Införs befordringsmöjligheter kommer självfallet benägenheten för kvalificerade personer att söka sig till högskolan också att öka. Detta är betydelsefullt för universiteten och också för de medelstora och små högskolornas möjligheter att rekrytera kvalificerade lärare. Mot denna bakgrund vill vi föreslå att uttalar att befordringsmöjligheter för högskolans lärare bör byggas in på det sätt som har föreslagit. Detta bör ges regeringen till känna. På denna punkt fick lärartjänstutredningens förslag ett mycket starkt stöd av remissinstanserna. föreslog en förändrad sammansättning av tjänsteförslagsnämnden i syfte att få en allsidig bedömning av de sökandes lämplighet bl.a. Förslaget innebär att alla de fasta ledamöterna blir desamma vid tillsättning av professorstjänster och tjänster som högskolelektor/bitr. professor samt i befordringsärenden. Enligt förslaget skulle antalet ledamöter, som utses vid varje ärende, bli oförändrat tre ifråga om professorstjänst. Vid tillsättning av tjänst som högskolelektor/bitr. professor får högskolestyrelsen möjlighet att utse 13 ledamöter för varje ärende. Vi delar lärartjänstutredningens bedömning och instämmer i dess förslag. Föredragande statsråd avvisar utan argumentering förslagen till förändringar i tjänsteförslagsnämnderna. Vi delar dessutom UHÄ:s och flera högskolemyndigheters uppfattning, att minst en av de särskilt utsedda ledamöterna alltid hämtas utanför den institution till vilken berörd lärartjänst hör. Behörighetskrav för tjänst sorn högskolelektor/bitr. Enligt propositionen bör behörighetsföreskrifterna för tjänst som högskolelektor formuleras i två alternativ. Enligt det ena alternativet bör doktorsexamen eller motsvarande kompetens vara behörighetsgivande. Enligt det andra alternativet bör "kompetens av annat slag vara behörighetsgrund. Det är alltså enligt propositionen möjligt för högskolestyrelse att avstå från att hävda det vetenskapliga behörighetskravet för tjänst som högskolelektor. 1 samband med behandlingen av proposition 1978/79: 114 om forskning och forskarutbildning gjorde utbildningsutskott ett uttalande, som syftade till att stärka forskarutbildningens meritvärde. Man borde pröva, sade utskottet, om inte forskarutbildning i ökad utsträckning "bör krävas för behörighet" till tjänster inom statlig och sektor. Det går då inte att försvara att man just på högskoleområdet tar ett steg i motsatt riktning. Det krävs ju f. n. för tjänst som universitetslektor avlagd doktorsexamen eller motsvarande kompetens. Avstår man från att hävda ett vetenskapligt behörighetskrav för tjänsten som högskolelektor innebär detta en mycket dålig stimulans för enskilda personer att genomgå forskarutbildning. För samtliga tjänster som högskolelektor bör enligt vår uppfattning hävdas det vetenskapliga behörighetskravet. Vi är övertygade om att detta bäst främjar kvaliteten på utbildning och forskning. har tidigare vid upprepade tillfällen föreslagit att regionstyrelserna skall avvecklas. Regeringen har en motsatt uppfattning och försitter inga tillfällen att i stället föreslå att regionstyrelserna skall förstärkas. I propositionen föreslås att skall fördela medel ur den rörliga resursen för forskningsändamål till högskoleenheterna utan fast forskningsorganisation. En enhällig lärartjänstutredning föreslog att medlen i den rörliga resursen för forskning avseende högskoleenheter utan fast forskningsorganisation bör fördelas av fakultetsnämnd. Vi delar denna uppfattning. Det är viktigt att bedömningen utifrån vetenskapliga kriterier görs av vetenskapligt kompetenta personer. På s. 26 i propositionen heter det: "Befintliga tjänster som studierektor och bitr. utbildningsledare bör successivt dras in i samband med att de blir vakanta. På s. 27 däremot säger man: "Under institutionsstyrelsen skall institutionen ledas av en prefekt, som till sin hjälp kan ha en eller liera studierektorer. Enligt vår mening bör förordnanden som studierektor kunna ges också . Troligen avser den första markeringen i propositionen enbart undervisnings/yrkessektorn. Detta framgår dock inte klart av propositionens skrivning. Det är angeläget att denna fråga ut under utskottsbehandlingen. Regeringen föreslår att studievägledartjänsterna på institutionsnivå antingen skall föras över till den nya lärarkategorien högskoleadjunkt eller omvandlas till rent administrativa tjänster. föreslog att det skulle vara möjligt att också i den framtida organisationen bevara eller nyinriitta studievägledartjänster också på institutionsnivå. Tjänsterna som studievägledare bör dock värderas så att vissa undervisningsuppgifter kan ingå i dem. Vi delar utredningens uppfattning. Lärare bör fullfölja studievägledande uppgifter i större utsträckning än . Något förbud mot inrättande av studievägledartjänster bör dock inte införas. Det finns anledning att behålla benämningen universitetslektor för innehavare av mellantjänster inom högskolan. Universitetslektorer finns också vid de mindre högskolorna, och titeln är vedertagen och välkänd. Vi anser inte att de skäl som föredraganden anger för att införa benämningen högskolelektorer är tillräckligt övertygande. Starka skäl talar dessutom för att ordinarie docentkompetenta universitetslektorer skall få titeln biträdande professor. I propositionen föreslås att befintliga ordinarie tjänster som universitetslektor och övriga ordinarie berörda tjänster som lektor, bör dras in om de är vakanta eller föras på övergångsstat, varvid innehavarna bör få förordnande som e. o. högskolelektor. Det finns ingen anledning att föra dessa tjänster på övergångsstat. Den enklaste lösningen är att de som har ordinarie tjänst får behålla sin fullmaktsanställning så länge de står kvar i tjänst. Med anledning av vad ovan anförts hemställs I. att beslutar att högskoleadjunkt som avlägger doktorsexamen eller meriterar sig genom väsentliga pedagogiska eller andra insatser efter prövning på sin tjänst skall kunna befordras till högskolelektor i enlighet med lärartjänstutredningens förslag. 2. att beslutar att högskolelektor på grund av framstående vetenskaplig eller pedagogisk verksamhet efter prövning på sin tjänst skall kunna befordras till bitr. professor i enlighet med lärartjänstutredningens förslag, 3. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad vi ovan anfört angående en förändrad sammansättning av tjänsteförslagsnämnderna, 4. att beslutar att avlagd doktorsexamen eller motsvarande kompetens skall vara behörighetskrav för tjänst som högskolelektor, 5. att beslutar att den rörliga resursen för forskning avseende högskoleenheter utan fast forskningsorganisation bör fördelas av fakultetsnämnd, 6. att beslutar att något förbud mot att inrätta studievägledartjänst inte skall införas, 7. att beslutar att innehavare av mellantjänster vid högskolan skall benämnas universitetslektor, 8. att beslutar att innehavare av ordinarie tjänst får behålla sin fullmaktsanställning så länge de kvarstår i tjänst. () ()