mot · G7022910 · 1984-04-27 00:00:00 — Motion 1983/84:2910 m. fl. Vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen, m. m. 1983/ 84:190) Hälso- och sjukvårdspolitikens mål är en god hälsa för alla. Sjukvårdsresurserna har närapå oavkortat gått till att bota redan uppkommen ohälsa. Att bota och lindra är en naturlig uppgift för sjukvårdspersonalen. Den nya hälso- och sjukvårdslagen betonar vikten av en kraftig satsning på förebyggande verksamhet och öppenvård. Förebyggande av ohälsa måste genomsyra all hälso- och sjukvårdsverksamhet. Var och en innevånares ansvar för sin egen hälsa måste kraftigt klargöras. Överenskommelsens bakgrund och syfte Den av med stor parlamentarisk enighet antagna Hälso- och sjukvårdslagen stadgar att vård skall tillhandahållas på lika villkor oavsett geografiska, sociala eller olika kulturella förhållanden. Lagen ålägger sjukvårdshuvudmännen ett planeringsansvar för sjukvårdsverksamheten. I förarbetena redogörs på ett positivt sätt för samverkan mellan offentliga och privata vårdgivare. Det är det gemensamma utbudet som skall ge en lika rätt till hälso- och sjukvård. Överenskommelsen mellan och regeringen om ändrade regler för vissa statsbidrag och ersättningar från sjukförsäkringen har ett klart uttalat syfte att fördela de samlade sjukvårdsresurserna på ett rättvisare sätt över landet. De ekonomiska förutsättningarna och tillgången på läkare är i hög grad styrande ifall befolkningen skall få vård på lika villkor, som HSL anger. Överenskommelsen anger däremot inte vem som skall utföra verksamheten. Bakgrunden till förslaget om schablonisering och jämnare fördelning av budget och sjukförsäkringsmedel är den överenskommelse som accepterats av i proposition 1982/83: 174. Där påtalades behovet av ett utredningsarbete som skulle leda till en byråkratisk förenkling av de statsbidrags- och sjukdomsförsäkringsersättningar som utgår till sjukvårdshuvudmännen. anser , liksom övriga riksdagspartier gjorde i beslutet , att behovet av enhetliga och obyråkratiska regler är angeläget och riktigt. anser att överenskommelsen uppfyller kravet på en minimerad byråkrati samt är ett steg mot en rättvisare resursfördelning. Uppgörelsen medför en ekonomisk utjämning mellan olika sjukvårdshuvudmän. De åtta sjukvårdshuvudmän som erhåller de högsta ersättningarna får behålla oförändrat belopp. Övriga huvudmän får ett utökat belopp för sin verksamhet. Trots utjämningen kvarstår betydande skillnader. per invånare och år för hälso- och sjukvård medan efter en höjning på . per invånare får . per invånare och år till förfogande för samma ändamål. Olikheter i befolkningssammansättning och sjukdomsfrekvens kan inte försvara så stora skillnader i resurser. Sjukvårdens kostnader är en del av de offentliga utgifterna De samlade kostnaderna för hälso- och sjukvården, där sjukförsäkringsavgifterna utgör en del, är en stor del av de totala offentliga utgifterna. har ett övergripande ansvar för omfattningen av de offentliga åtagandena. Med ett sparandeunderskott på i storleksordningen i den sammantagna offentliga verksamheten är den uppgiften av stor vikt. Ingen del av den offentliga verksamheten kan frikopplas från den ekonomiska prövning som det ekonomiska läget kräver. Sjukvårdskostnaderna utgör därvid inget undantag. HSL ålägger landstingskommuner/landstingsfria kommuner ett planeringsansvar för hälso- och sjukvården. Föreliggande förslag innebär att fördelar resurserna till sjukvårdshuvudmännen i enlighet med HSL:s anda. En utveckling av hälso- och sjukvården, med en bibehållen hög medicinsk kvalitet på slutenvården, och en förstärkning av den förebyggande verksamheten förutsätter en stram hushållning med befintliga medel och en effektivisering av nuvarande verksamhet samt ett gott samarbete mellan olika vårdformer och vårdgivare. Ytterligare resurser till sjukvårdssektorn förutsätter antingen en omfördelning från andra samhällssektorer eller en omfördelning från privat konsumtion till offentlig verksamhet. anser det f. n. inte försvarligt att ytterligare minska utrymmet för privat konsumtion utan att först effektivare utnyttja befintliga resurser. Den av accepterade överenskommelsen förutsätter en samordning och samplanering av sjukvårdsverksamheten inom vart och ett landsting/landstingsfri kommun. Överenskommelsen förutsätter därvid att sjukvårdshuvudmännen utifrån de lokala krav som föreligger på ett effektivt sätt tar till vara utvecklingsmöjligheterna i såväl den offentligt bedrivna vården som i den vård som ges av privata vårdgivare. anser det angeläget att betona kraven på kvalitet och tillgänglighet i vården. Därvid skall det gemensamma utbudet från offentliga och privata vårdgivare räknas som den resurs som tillsammans ger en lika rätt till hälso- och sjukvård. sjukvårdshuvudmännen att ansvara för hälso- och sjukvården. Genom uppgörelsen tas nu ett steg mot en rättvisare fördelning av resurserna till de olika sjukvårdshuvudmännen. Grundtanken i ståndpunktstagande om den privata vården är att den utgör en viktig del av sjukvårdsutbudet. Statsrådet ansluter sig till den utredning om privatvården (Ds S 1982:9), som angivit att privatläkarkåren 1990 bör omfatta ca 700 verksamma läkare. Enligt uppfattning bör ej något övre tal anges. Under förutsättning av ett gott samarbete mellan offentlig och privat vård är det inte av någon avgörande betydelse vem som utför arbetet. vill för sin del betona att det är ett politiskt ansvar av stor vikt att det är det gemensamma utbudet av offentlig och privat vård som skall ge en lika rätt till hälso- och sjukvård över hela vårt land. förutsätter att samtliga sjukvårdshuvudmän är beredda till ett utbyggt samarbete med de privata vårdgivarna i enlighet med HSL:s intentioner. Lika viktigt är att privata vårdgivare är beredda till ett positivt samarbete med den offentliga vården. I propositionen behandlas en grupp läkare som planerat för en heltidsverksamhet som privatpraktiker och med anledning därav investerat för detta. Samma situation kan gälla andra privata vårdgivare. Självklart skall ingen grupp, om än liten, drabbas av en lagstiftning som beskär möjligheterna att fullfölja konkreta planer. Gällande principer om rättssäkerhet kräver detta. finnér det viktigt att i sin behandling av ansökningar om anslutning till sjukförsäkringssystemet från denna grupp är generös i sin bedömning. Avgörande bör vara i vilken utsträckning den enskilde läkaren investerat och planerat för heltidsverksamhet inte om denna påbörjats innevarande år. kommer med stort intresse att följa utvecklingen när det gäller den helt fria privatläkaretableringen inom det område som omfattar mer än halva vårt land. Det är vår förhoppning att den privata vården skall få en jämnare spridning. anser det viktigt att vi har ett bra samtals- och samverkansklimat mellan landstingen och de privata vårdgivarna. Privata vårdgivare måste förstå att landstingen har att leva upp till HSL:s krav på ett rättvist utbud över hela vårt land. Landstingen måste förstå att privata vårdgivare måste få en rimlig trygghet när det gäller patienttillgång, ekonomi och utveckling i övrigt. F rit idsprakt ikerverksamhet Den verksamhet som offentliganställda läkare bedriver på sin fritid är efterfrågad. Hembesöksverksamheten, som framför allt efterfrågas av barnfamiljer och äldre, fyller uppenbart ett stort behov. Med det rättviseansvar sjukvårdshuvudmännen har enligt HSL är det olyckligt att fritidspraktikernas verksamhet på ett markant sätt koncentrerats till centralorterna. Underlaget för en utveckling av verksamheten är betydligt vidare än så. Hembesöksverksamhet t. ex. är lika angelägen överallt. förutsätter att sjukvårdshuvudmännen och fritidspraktikerna möts i positiva diskussioner som leder till en jämnare spridning av fritidspraktikerutbudet inom länen. I ett flexibelt vårdutbud fyller fritidspraktikerverksamhet sin plats. Genom uppgörelsen blir fritidspraktikerverksamheten en fråga för var och en sjukvårdshuvudman. Det finns en klar önskan från enskilda patienter om valmöjlighet mellan olika vårdformer och även mellan olika läkare. Många mindre tätorter ger inte underlag för en heltidspraktikerverksamhet. Fritidspraktikerverksamhet kan i dessa orter bli ett positivt alternativ. Sjukvårdshuvudmännen bör i sin planering ta hänsyn till detta. Vi förutsätter således att den sjukvårdshuvudman som planerar verksamheten efter de riktlinjer som HSL anger kommer att finna att fritidspraktiker är en resurs i en god sjukvårdsservice. föreslås fri etableringsrätt för privatpraktiker inom stödområde A, B och C samt i övrigt etablering i samråd med respektive huvudman. Därutöver råder fri återetableringsrätt i hela landet. Statsrådets skrivning i propositionen kan tolkas så att den fria etableringsrätten skall begränsas efter avtalsperiodens utgång. Avtalet förutsätter en obunden utvärdering . Statsrådet föregriper denna utvärdering och den förhandling som regeringen och skall inleda för perioden . Det ligger i denna fråga nära till hands att jämföra de återetableringsregler som gäller för privattandläkare. Vi finner det inte rimligt att försvåra överlåtelser av privata tandläkarmottagningar. I de kommande förhandlingarna om principer för överlåtelser av privat läkarpraktik bör strävan vara att samma regler skall gälla som gäller för privattandläkarna. Detta förringar på intet sätt värdet av samråd mellan huvudman och privatpraktiker på sätt som anges i propositionen och i överenskommelse. En klar inställning ger en trygghet för privatpraktikerna i denna fråga. Detta lägger grunden till en positiv samverkan mellan praktiker och huvudmän. Enligt mening kan också återetableringsfrågan med fördel diskuteras i de överläggningar som skall tas upp mellan , och med anledning av denna proposition. Ännu återstår frågor att reglera i förhandlingar mellan de privata verksamhetsföreträdarna och sjukvårdshuvudmännen. Tyvärr har dessa överläggningar ännu inte påböijats. , har givit uttryck åt en önskan om ett snabbt igångsättande av överläggningarna. konstaterar att ett förhandlingsresultat skulle ha förbättrat och fördjupat beslutsunderlag. Det är att beklaga att ett sådant förfarande inte varit möjligt. träffat avtal innebär att var och en region betalar såväl sin offentliga som privata sjukvård. Avtalet är ett led i en rättvisare fördelning av budget- och försäkringsmedel till de olika huvudmännen. Uppgörelsen är också ett klart ställningstagande för ett rättvisare läkarutbud. anser att dessa principer måste vara vägledande för kommande avtal. I de kommande förhandlingarna om privatläkarnas ersättning från försäkringen bör en mera differentierad taxa övervägas som ett led i en jämnare fördelning av privatläkarnas etableringar. Avslutningsvis vill vi framhålla det positiva med en överenskommelse som innebär en avbyråkratisering, en decentralisering av beslutanderätt och en rättvisare geografisk fördelning av sjukvårdsresurser. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om sjukvårdsverksamhetens framtida planering och struktur. () () () () () () i () () () ()