mot · G7022556 · 1984-03-05 00:00:00 — Motion 1983/84:2556 m. fl. Förslag till lag om kontrollavgift vid olovlig parkering, m. m. 1983/84:104) Det finns två olika former av parkering, dels gatumarksparkering (s. k. offentlighetsrättslig parkering), dels tomtmarksparkering (s. k. privaträttslig parkering). Med gatumarksparkering avses parkering av fordon i huvudsak på gator och andra allmänna platser. Med tomtmarksparkering avses sådan parkering som i huvudsak sker på tomtmark eller i parkeringshus. I proposition 1983/84:104 föreslår regeringen att skillnaderna i sanktioner för olovlig parkering på tomtmark resp. gatumark skall utjämnas. Propositionen föreslår i en lag om kontrollavgifter att vid olovlig parkering skall avgift tas ut om inte överträdelsen omfattas av förordnande enligt lagen 1976:206 om felparkeringsavgift eller utgör brott mot vägtrafikkungörelsen. Lagförslaget innebär en s. k. anpassning av reglerna för bilparkering på tomtmark eller parkeringshus till de regler som gäller enligt lagen om felparkeringsavgift (1976:206). En granskning av det nu framlagda lagförslaget måste för den skull utgå från överväganden om de bestämmelser som gäller lag. Det skall då genast markeras att lag gäller rätten att nyttja offentlig mark medan det nu framlagda förslaget avser reglering av en upplåtelse av privaträttslig natur, dvs. avtal mellan enskilda. lagstiftning innebar två mycket dramatiska förändringar av rättsprinciper som allmänt godtagits i ; dels att ingen annan än den som genomfört lagöverträdelse kunde straffas, dels att ingen kunde straffas med mindre han befunnits skyldig. lagstiftning gav samhället rätt att utdela straffpåföljd för ägaren till ett fordon och skyldighet för ägaren att betala böter utan att utredning behövde göras. Undantag görs endast beträffande de fall då ägaren kan bevisa att bilen frånhänts honom genom brott. Genom felparkeringsavgiftslagen ålades bilägaren ett strikt ansvar byggt enbart på ägandet. Det är att märka att denna strikta ansvarsrisk ej kan försäkras. lag innebär vidare att samhället har rätt att utkräva påföljd utan att skuld konstaterats hos vare sig gärningsmannen eller ägaren. Trafikövervakare eller polisman kan utfärda parkeringsanmärkning som därefter i visst förfarande direkt kan drivas in. Den som utpekats som ägare och därmed gärningsman för parkeringsöverträdelse erbjuds att till sitt fredande följa visst förfarande som innebär att skyldigheten att betala straffpåföljd kan verkställas långt innan den rättsliga frågan slutligen prövas. Det är slutligen att märka att den som på grund av sen eller underlåten försäljningsanmälan alltjämt är registrerad som ägare till ett fordon lagligen kan hållas ansvarig för parkeringsöverträdelse av ett fordon över vilket han förlorat tillsynen. Det är uppseendeväckande och beklagligt att en lag, som på detta sätt så markerat bryter svensk rättstradition i fråga om ansvar och påföljd, nu tas till intäkt för en ny lag, som enligt föredragande statsråd avser att anpassa parkering på tomtmark eller i parkeringshus till den skildrade lag. I varje fall gäller överförandet av ansvaret strikt till den registrerade ägaren. Olovlig parkering på gatumark strider mot vägtrafikkungörelsen (VTK) och eventuella lokala trafikföreskrifter som kommunerna i enlighet med 37 § får meddela. Överträdelse av vägtrafikförordningens stadgande om stannande resp. parkering beivras antingen genom böter eller felparkeringsavgift. Felparkeringsavgift används också för att beivra brott mot de lokala trafikföreskrifterna i vad gäller stannande och parkering. Vid tomtmarksparkering anses att ett avtal träffats mellan den som parkerar ett fordon och ägaren av marken. Vid parkering anses föraren godta de regler för parkering som vanligen finns uppsatta vid infarten till parkeringen i fråga. I parkeringshus och liknande innehåller anslaget ofta regler om att en extra avgift tas ut för varje påbörjat kalenderdygn om ett fordon är parkerat i strid mot de skyltade villkoren. Den extra avgiften är i princip ett på förhand fastställt skadestånd eller avtalsvite. Även om tomtmarksparkering saknar författningsbestämmelser på samma sätt som gatumarksparkering har en fast praxis för tomtmarksparkering växt fram. Regeringens förslag innebär att den som i vinningssyfte upplåter enskilt ägd mark eller byggnad till parkeringsplats får tillgång till en i lagen anvisad särskild sanktion genom att fordonets ägare åläggs betalningsansvar för kontrollavgiften, oberoende av om han fört fordonet vid tillfället eller ej, och oberoende av om han varit civilrättsligt att anse såsom ägare vid tillfället i fråga. Varje lagreglering av samhällslivet och ingrepp i rättsförhållanden enskilda parter emellan måste, för att kunna accepteras, bygga på ett övertygande behov av reglering och styrning. Den nu föreslagna lagen om kontrollavgift vid olovlig parkering motsvarar inte ett sådant behov. Den markägare som upplåter område eller parkeringshus för parkering bör rimligen påta sig att svara för bevakningen av det upplåtna området så att eventuella överträdelser av erbjudna uppställningsregler kan beivras med tillämpning av gällande regler. För sådan parkering och uppställning av fordon som sker i strid mot föreskrifterna, på tomtmark eller inom byggnad, gäller f. n. regler som tillfredsställande reglerar förhållandet mellan fordonets förare och markägaren. I varje fall synes med fog kunna hävdas att denna situation inte påkallar särskild samhällsreglering. Det faktum att olovlig parkering på gatumark är ett brott mot vägtrafikkungörelsen eller/och lokala trafikföreskrifter, medan olovlig tomtmarksparkering bryter ett civilrättsligt avtal mellan fordonsföraren och markägaren, talar emot likartade sanktionsregler. Olovlig parkering på gatumark innebär ofta ett allvarligt hinder i trafiken som det felparkerade fordonet kan utgöra en allvarlig trafikfara. Vid olovlig parkering på tomtmark torde detta förhållande sällan råda. Denna skillnad talar starkt emot den föreslagna likformigheten och att de mycket stränga restriktioner som gäller vid olovlig parkering på gatumark också skall bli gällande vid olovlig parkering på tomtmark. Snarare kan ifrågasättas om särskild lagstiftning behövs vad beträffar parkering på tomtmark. Den utredning som föregått propositionen, liksom propositionen, utgår från målsättningen att skapa likställighet mellan olovlig gatumarksparkering och tomtmarksparkering. Av skäl som redovisats ovan anser vi detta felaktigt. Vi föreslår därför att propositionen avslås. Vi föreslår att lag om felparkeringsavgift, som har ett direkt samband med propositionens förslag, omarbetas och att regeringen får i uppdrag att förelägga ändringar i den lagstiftning som reglerar felparkering på gatumark med hänsynstagande till svensk rättstradition vad beträffar ansvar och påföljd. Med stöd av ovanstående hemställs 1.att avslår proposition 1983/84:104, 2. att med hänsyn till vad i motionen anförts hos regeringen begär förslag till ändring av lag om felparkering på gatumark. () () () () PER STENMARCK (m) minab/gotab 78020 1984