mot · G7021689 · 1984-01-25 00:00:00 — Motion 1983/84:1689 Gymnasieskolans linjer m. m. Den nuvarande gymnasieskolan har ett stort antal linjer med de mest skiftande innehåll. I det följande uppehåller jag mig endast vid de linjer som har ett övervägande teoretiskt innehåll och som ger kompetens för fortsatta studier vid högskola. Men även inom denna grupp är olikheterna mellan linjerna stora vad gäller uppläggning, tidsåtgång och svårighetsgrad. Några är tvååriga (sociala och ekonomiska linjer), andra treåriga (de humanistiska, samhällsvetenskapliga och naturvetenskapliga), en är fyraårig (den tekniska linjen). En sammanvägning av de många olika omständigheter som gäller vad beträffar svårighetsgrad, tidsåtgång, särskilda kvotgrupper och allmänna behörighetsregler för tillträde till högre studier ger ett intrikat mönster av fördelar och nackdelar för de ungdomar som skall välja linje. Detta inbjuder i hög grad till taktiskt betingade utbildningsval. Detta är olyckligt. Det ger allmänna skevheter i tillströmningen till gymnasieskolans olika linjer, och det medför att många utestängs från den högre utbildning de i första hand är intresserade av och lämpade för. Attraktivt har således t. ex. varit att gå den korta sociala linjen. Därmed kan man skaffa sig höga betyg och med hjälp av allmän behörighet och särskilda kvotgrupper direkt gå vidare till högskoleutbildning, t. ex. lärarutbildning. En annan väg är att efter genomgången tvåårig utbildning med hjälp av komplettering i de ämnen som krävs skaffa sig den särskilda behörighet som är fastlagd för eftertraktade utbildningar på högskolan. Detta är naturligtvis en onödigt krånglig utbildningsgång och den skapar också orättvisor gentemot de studerande som från början valt svårare och längre utbildningslinjer i gymnasieskolan. Dessutom förfuskas det grundläggande syftet med linjeindelningen på gymnasiet. Vad man nu kan se är en begynnande utarmning av de längre utbildningslinjerna på gymnasiet, särskilt den naturvetenskapliga linjen. Antalet sökande minskar och antagningspoängen har sjunkit kraftigt. Därmed riskerar man ännu flera misslyckanden och övergångar till andra och lättare utbildningslinjer. Utvecklingen får naturligtvis också återverkningar på de naturvetenskapliga och tekniska ämnena och sektorerna inom högskolan. Rekryteringsunderlaget direkt från den naturvetenskapliga linjen i gymnasiet försämras. Det kan ifrågasättas om det är meningsfullt att ha utbildningar inom den teoretiska delen av gymnasieskolan som är kortare än . De syften man har med de tvååriga utbildningarna borde bättre kunna tillgodoses inom de treåriga linjerna. Även de tvååriga linjerna är tänkta att ge ämneskunskaper som kan vara en grund för vidare studier och yrkesutbildning. Ur den synpunkten är det svårt att motivera att gymnasieutbildningen skall vara tvåårig. Goda skäl talar för att utbildningen inom den teoretiska delen av gymnasiet bör vara minst treårig. Om man finner att de tvååriga teoretiska utbildningslinjerna skall bibehållas måste behörighets- och kvoteringsregler för antagning till högre utbildning ändras. Det är inte rimligt ur de studerandes synpunkt eller med hänsyn till hur utbildningsstrukturen i övrigt bör fungera, att tvåårig utbildning i en del sammanhang ges samma värde vid tillträde till högskoleutbildning som treårig. Vad gäller antagning till högskolan bör man dessutom överväga en viktning av betygen i de ämnen som är av central betydelse för ämnesstudierna i högskolan. Med åtgärder av det slag som ovan nämnts skulle man åtminstone i viss mån komma till rätta med de problem som särskilt gäller den naturvetenskapliga linjen i gymnasiet. Den skulle automatiskt bli mer attraktiv än vad den nu är. Men man bör härvidlag överväga ytterligare åtgärder. Det är tveklöst så att den naturvetenskapliga linjen är mycket krävande för de studerande som vill uppnå goda resultat. Ett sätt att ur arbetssynpunkt göra den mera likvärdig med andra linjer skulle vara att minska antalet ämnen och därmed ge mera tid åt de rent naturvetenskapliga delarna. Det har i debatten framhållits att svenska gymnasister har ett mycket vidare spektrum av ämnen än vad som är vanligt utomlands. Det är dock tveksamt om en sådan lösning skulle vara lycklig. Reduceringen skulle gå ut över bl.a. historia, litteraturkunskap och språk. Betydelsen av att även naturvetare och tekniker har en bred bas av kunskaper i traditionellt allmänbildande ämnen brukar ofta framhållas. Den väg som i stället bör prövas är enligt min mening att inom den naturvetenskapliga linjens ram göra en uppdelning av en matematiskfysisk och en kemisk-biologisk gren. Detta skulle stimulera rekryteringen till linjen från olika naturvetenskapliga intresseriktningar och göra studiegången något mindre arbetstyngd. Därmed skulle också många avhopp som är så vanligt förekommande säkert också motverkas. Med hänvisning till vad som ovan sagts hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om bl. a. linjeindelning och linjestruktur inom gymnasieskolan.