mot · G702613 · 1984-01-18 00:00:00 — m. fl. Det internationella politiska klimatet har blivit kyligare . Främst gäller det kontakterna mellan supermakterna, men genom deras stora inflytande påverkas det internationella klimatet i stort och möjligheterna att nå framgång i nedrustningsarbetet. 1983 blev ännu utan framgång i nedrustningssträvandena. Det blev i stället som innebar en ny fas i vapenutvecklingens historia, med påbörjad utplacering av medeldistansrobotar i väst och hot om ny vapenspridning i öst. Nya områden har militariserats och vapenteknologin har blivit alltmer avancerad. kostade världens militära satsningar enligt internationella fredsforskningsinstitut () ca räknat penningvärde. Och ökningen av militärutgifterna bara fortsätter. Supermakterna dominerar och svarar för av världens militärutgifter, för av den internationella vapenexporten, för av världens utgifter för militärforskning och för av alla kärnvapen. Man vet att fem nationer har kärnvapen och man räknar med att flera andra håller på att utveckla sådana vapen eller har förutsättningar för det. Totalt rör det sig om över 60 000 stridsspetsar med en explosiv kraft som sammantaget är mer än en miljon gånger större än kraften i den atombomb som fälldes över . Kärnvapenlagren motsvarar i sprängverkan drygt trotyl (TNT) för varje människa på jorden. Frysning och icke första användning En världsomfattande kärnvapenaweckling måste vara målet. Det kan inte nås från till ett annat. Därför måste man jämsides med nedrustningsansträngningarna sätta in åtgärder som kan minska riskerna för att ett kärnvapenkrig bryter ut. Ömsesidiga åtgärder för en fredlig samlevnad kräver respekt även för andra länders säkerhet och existerande gränser. måste arbeta för att få till stånd överenskommelser om att frysa kärnvapenarsenalerna och antalet vapenbärare. Ett sådant stopp kan vara utgångspunkt för förhandlingar och för balanserade och kontrollerbara reduktioner av olika slags kärnvapen. En frysning är också en bra utgångspunkt för begränsning av utvecklandet och produktionen av nya typer av kärnvapen och kärnvapenbärare. Vid FN:s speciella möte om nedrustning 1982 förde statsminister fram tanken på frysning och icke första användning. har mött ökad uppslutning kring dessa förslag. En frysning skulle föra med sig många fördelar. Supermakterna kan, om viljan finns, besluta om ett s.k. moratorium utan långdragna förhandlingar. Frysningen är enkel att förklara, rättvis och praktisk och bör därför ha bra förutsättningar att vinna stöd hos den allmänna opinionen. Den vapenteknologiska utvecklingen dämpas och sätter därmed stopp för ännu en ny generation av kärnvapen som skulle kunna ge upphov till nya strategier för ett s. k. begränsat kärnvapenkrig. Med en frysning förhindrar man en ytterligare försämring av situationen i när det gäller kärnvapen. Det innebär att osäkerheten i inte ytterligare ökar som en följd av en kärnvapenupptrappning. Slutligen skulle en frysning innebära enorma besparingar. Pengar skulle kunna slussas till nyttiga civila ändamål. bör därför ta nya initiativ för att få till stånd en frysning av vapenframställning och utveckling och forskning. Om var och en av kärnvapenstaterna förbinder sig att inte vara den som startar ett kärnvapenkrig så skulle framtiden te sig lugnare och en aning tryggare. Löfte om icke-första användning kan leda till att kärnvapenstaterna minskar sitt beroende av kärnvapen. Därmed skulle antagligen kärnvapentröskeln höjas avsevärt. Frågan om stopp för kärnvapenprov har stått på den internationella dagordningen . Det har rått ett dödläge i provstoppsfrågan. lade den dåvarande fram ett utkast till avtal om fullständigt provstopp. Förnyade initiativ togs av den . har kärnvapenmakterna äntligen, i nedrustningskommittén i , förmåtts inleda konkreta förhandlingar om ett provstoppsavtal. Ett allmänt accepterat förbud mot alla kärnexplosioner skulle på ett avgörande sätt bidra till att bromsa kärnvapenutvecklingen och förhindra ytterligare spridning. Kärnvapenmakternas oförmåga att åstadkomma begränsningar av sina kärnvapen är också en avvikelse från syftet med icke-spridningsavtalet, NPT. Detta är ett viktigt skäl till att NPT inte blivit en total framgång. bör det framhållas att kärnvapenmaktema strikt iakttagit sina åtaganden att inte överföra kärnvapen till andra, vilket är mycket väsentligt. Emellertid inger det oro att många viktiga icke-kärnvapenmakter saknas bland anslutna. Den ständigt pågående tekniska utvecklingen, inkl. självfallet utvecklingen av kärnkraftsindustrin, minskar ständigt den tekniska och ekonomiska tröskel en stat måste överträda för att göra egna kärnvapen. Detta kommer att bli särskilt akut om nya och billigare metoder att framställa klyvbart material av vapenkvalitet skulle utvecklas, t. ex. om det skulle bli möjligt att enklare extrahera vapen-uran ur naturligt uran, som är ett väl spritt ämne i naturen, eller att tvätta reaktorplutonium, så att det uppnår vapenkvalitet. Den väsentliga barriären mot spridning av kärnvapen till flera nya stater är den politiska tröskeln, viljan att inte skaffa kärnvapen och känslan av att inte behöva kärnvapen. Om kärnvapenmakterna inte snart visar en betydande återhållsamhet och påbörjar nedrustning finns risk att denna tröskel i flera fall kan försvinna. Sambandet mellan kärnkraftens civila användning och möjligheterna att utveckla kärnvapen ställer krav på . Vi får inte på något sätt bidra till att öka kärnvapenspridningen. Därför måste ta sitt ansvar och förbjuda uranbrytning, export av kärnkraftsteknologi, reaktorer och kärnkraftskomponenter samt utförsel av svenskt kärnbränsle. Svensk trovärdighet kräver förbud mot utförsel. Förslag om detta föreläggs i i annat sammanhang. En särskild fara utgör möjligheten att kärnkraftverk skadas i krig och att stora mängder radioaktivt material sprids ut i omgivningen. Utredningar publicerade visar att om en sådan anläggning träffas av ett kärnvapen uppstår en oerhörd förstärkning av strålningsverkan. Men även ett angrepp på sådana kraftverk med konventionella vapen kan utlösa spridning av stora mängder radioaktivitet. Angrepp på kärnkraftverk skall därför jämställas med massförstörelse. måste fortsätta att verka för att sådana angrepp förbjuds inom ramen för ett avtal mot radiologisk krigföring. Vetenskap och teknik utnyttjas alltmer ohämmat för militära syften. Denna utveckling måste bromsas. Ett sätt är att förbjuda införande av nya vapen och krigföring i olika miljöer, på sätt som i vart fall delvis skett i fråga om , havsbottnen och rymden. De avtal som vi har på dessa områden måste emellertid bli mer heltäckande. Kapprustningen i yttre rymden utgör ett slående exempel på hur militärt utnyttjande av vetenskap och teknik leder till militarisering av nya områden. De flesta av de satelliter som har placerats i yttre rymden är avsedda för militär användning. Ofta utgör de integrerade delar av stormakternas krigsmaskiner i luften, till lands och sjöss. I samma mån som stater blir beroende av sådana rymdinstallationer uppstår risken för krig även i yttre rymden. Kan inte den utvecklingen hejdas, kommer det att föra med sig en ny fas av kostsam och destabiliserande upprustning. Tidsfaktorn är av avgörande betydelse, därför är det nödvändigt att utan dröjsmål få till stånd internationella förhandlingar i denna viktiga fråga. 1 * 1983/84.3 sami. Det är viktigt att ytterligare stärka FN:s roll på nedrustningsområdet. Kraven på FN kommer att öka kraftigt när det gäller såväl förhandlingsarbetet som tillämpningen och kontrollen av ingångna avtal och informationen. Stormakterna har det avgörande ansvaret för att nedrustningsförhandlingarna leder till resultat. Men även små stater kan göra en insats. FN är det organ där små stater kan göra sin röst hörd. Alla länder påverkas på olika sätt av det spända läget i världen. Det borde därför vara naturligt att FN, som är världssamfundets gemensamma organ, får en starkare ställning. Därför är det nödvändigt med åtgärder, som syftar till att förbättra generalsekreterarens och säkerhetsrådets möjligheter att ingripa för att förhindra att väpnade konflikter utbryter. Det gäller inte minst i tredje världen där de flesta krig och konflikter ägt rum . Också på det direkta nedrustningsområdet måste FN:s roll stärkas. Det är angeläget att fortsätter att ge starkt stöd. Det är bara genom ett kraftfullt agerande inom FN:s ram som förhandlingsarbetet på ett fruktbart sätt kan gå vidare. Den bör därför ta fram ett handlingsprogram för att stärka FN:s säkerhetsbevarande roll. En grundläggande förutsättning för möjligheter att göra sig gällande i de internationella nedrustningssträvandena är vår neutralitetspolitik. Det faktum att det i råder bred politisk enighet om huvudlinjerna i denna politik och om önskvärdheten av att främja internationell nedrustning ger kontinuitet och bidrar till att stärka förtroendet för i dessa strävanden. Det är viktigt att ha en klart uttalad politisk vilja att aktivt främja internationella nedrustningsförhandlingar och påverka dessa i syfte att finna konstruktiva lösningar, bl. a. i form av förslag till kompromisser mellan maktblocken. Det faktum att kan framlägga förslag i dessa sammanhang utan att behöva misstänkas för att försöka främja egna strategiska intressen är också ägnat att stärka förslagens genomslagskraft. kan dessutom på grund av sin oberoende ställning ta på sig särskilda uppgifter, t. ex. när det gäller kontrollfunktioner i nedrustningssammanhang. kommer att stå i blickpunkten för det europeiska nedrustningsarbetet. Den europeiska säkerhetskonferens, ESK, som hölls i Flelsingfors har fått uppföljningar i och senast i . Det är bara genom en politik som är inriktad på avspänning och samarbete mellan öst och väst som vi kan få en verklig säkerhet. skall ägna sig åt åtgärder för att skapa förtroende och säkerhet och därigenom minska risken för militär konfrontation i . utnyttja sin speciella ställning som neutral stat och värdland till kontakter och utbyte såväl inom konferensens ram som utanför det officiella programmet. Även om kärnvapnen är det största hotet medför det inte att man får glömma de s. k. konventionella vapnen. Det är konventionella vapen som används i de många krig vi hör om i nyheterna. Den tekniska utvecklingen har gjort deras verkan utomordentligt förödande. har det skett en kraftig satsning på konventionell upprustning. Den pågående konventionella kapprustningen medför en ökad roll för militära maktmedel i internationell politik och en minskad roll för folkrätten. För mindre stater är detta starkt negativt. Risken för att bli angripen med konventionella vapen framstår för dem som det främsta hotet mot deras säkerhet. Det är angeläget att nya initiativ tas för att förhandlingarna om truppbegränsningar i , MBFR, skall kunna leda till verkliga resultat. Det nordiska området har kommit mera i blickpunkten för stormakternas strategiska intressen. Exempel på detta är placeringen av strategiska kärnvapenubåtar och oceangående flotta vid , förhandslagringen av NATO-materiel i och övervakningsaktiviteterna i det nordiska området. Kryssningsrobotarna utgör en stor fara och stormakternas transportresurser i luften ökar förmågan till luftlandsättningar. Denna situation gör att behovet av en konsekvent säkerhetspolitik är angelägnare än någonsin liksom att få till stånd en nedrustning i vår värld. Läget i norra har karakteriserats av lugn och stabilitet. Det är i internationell jämförelse unikt att grannländer, som valt skilda säkerhetspolitiska åtgärder, kunnat utveckla ett så långtgående samarbete på en lång rad områden. Det är något att vara mycket rädd om. Det går emellertid inte att bortse från att har blivit mer och mer indraget i det globala spänningsfältet. Orsaken till detta ligger i vårt strategiska läge och i spänningen mellan stormakterna. Det är i det sammanhanget man skall se förslaget om en kärnvapenfri zon i . Det grundläggande syftet med en kärnvapenfri zon i , som uttalar sig för, är att förbättra de nordiska staternas säkerhet. Vi vill minska kärnvapenhotet mot det nordiska området. Vi har ett klart intresse av att kärnvapen inte finns i havsområdena i vår närhet. Ett zonarrangemang i måste därför också innefatta förpliktelser rörande kärnvapenfrihet i liksom i de nordiska ländernas närområden. Kärnvapen i är mera vanligt förekommande än vad man har förutsatt. Stormakternas kärnvapen har förts närmare de nordiska ländernas gränser, vilket redan i sig kan bidra till ökad spänning och ökad konfrontation i det nordiska området. Ubåtarnas betydelse som kärnvapenbärare ökar mer och mer. Centerrörelsen i har spelat en framträdande roll när det gäller frågan om kärnvapenfri zon i norra . Utgångspunkten för förslaget kom från president . De centerpartistiska ledarna i uttalade sig 1980 för zontanken. Frågan aktualiserades kort därefter i en motion från bl. a. centerhåll. har uttalat sig för att regeringen skall hålla fortsatt nära kontakt med de övriga nordiska länderna i syfte att skapa en kärnvapenfri zon i som ett led i arbetet för ett kärnvapenfritt . Vi ser det som mycket värdefullt att en enig riksdag har slutit upp kring zontanken. Det är angeläget att arbetet för att få till stånd en kärnvapenfri zon drivs vidare och att enigheten mellan parterna bibehålls. rådde dock en viss oklarhet om den svenska officiella hållningen på grund av regeringsföreträdares olika uttalanden. föreslår att en referensgrupp tillsätts med representanter för riksdagspartierna att delta i det fortsatta utrednings- och analysarbetet för att få till stånd en kärnvapenfri zon i . Det gångna året har präglats av utplaceringen av medeldistansvapen i . som man måste konstatera att 1983 var fyllt av motgångar i fredsarbetet måste vi komma ihåg att klimatet mellan maktblocken har präglats av växlingar mellan perioder av ökade motsättningar och avspänningsförsök. Om medeldistansvapnen inte hade placerats ut kunde i stället 1983 varit det år då nya nedrustningsinitiativ togs och då stormakterna åter satte sig kring förhandlingsbordet. Det kalla klimatet har lett till ett kraftigt ökat folkligt engagemang för fredsarbete. Fredsrörelsen har fått en bredd och samlar nu människor från alla grupper. De yrkesgrupper mot kärnvapen som bildats bidrar med sin kunskap till att stärka argumenten för fred. Inom fredsrörelsen börjar man formulera nya säkerhetsbegrepp och nya lösningar på dagens konflikter och framtida konfliktorsaker. Detta kunskapsuppbyggande är nödvändigt och bör stimuleras. Vi måste utnyttja det breda engagemanget och sammanföra detta med den kunskap som fredsforskare och nedrustningsförhandlare besitter. Den nu pågående kommer att innebära ett ökat intresse för aktiviteter om nedrustning. Vi anser därför att ytterligare medel bör anslås för att stödja denna verksamhet under och föreslår att anslaget för information om freds- och nedrustningsfrågor ökas till 2 milj. kr. för /85. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att hos regeringen begär förnyade initiativ för att få till stånd frysning av utveckling, produktion och utplacering av kärnvapen, 2. att hos regeringen begär förnyade initiativ för att få till stånd garantier från kärnvapenmakterna att icke vara det land som först använder kärnvapen, 3. att hos regeringen begär förnyade initiativ för att få till stånd ett fullständigt förbud mot kärnvapenprov, 4. att hos regeringen begär ett handlingsprogram för hur FN:s freds- och säkerhetsskapande roll kan stärkas, 5. att begär att regeringen tillsätter en parlamentarisk referensgrupp att delta i det fortsatta utrednings- och analysarbetet för att få till stånd en kärnvapenfri zon i , 6. att för informationsinsatser om freds- och nedrustningssträvanden anslår . för /85 under anslaget Information om mellanfolkligt samarbete, nedrustningssträv anden och andra utrikespolitiska frågor. () () . ÅSLING (c) () () () () () ()