mot · G702902 · 1984-01-20 00:00:00 — m. fl. Naturvården har svårt att hävda sig. Skogsföretag avverkar oersättliga fjällskogar. Urskogar, hagar och våtmarker försvinner i snabb takt. Hotet mot de outbyggda Norrlandsälvarna är större . De statliga naturvårdsanslagen skärs ned. Detta är en utveckling som är oacceptabel. Den förstör värden som inte kan återskapas. Det är nödvändigt att förbättra naturvårdens position. Det kan ske genom ökade insatser för att säkerställa och skydda särskilt värdefulla naturområden men också olika representativa naturtyper över hela landet. För dessa ändamål kan naturvårdslagen utnyttjas. Det bör också ske genom att bevarandeintressena ges större tyngd i samhällsplaneringen. Härvid bör den fysiska riksplaneringen vara ett viktigt medel. Riktlinjerna i denna bör lagfästas och naturvårdsintresset markeras ytterligare. Men dessutom krävs att hänsyn till naturvårdens krav tas i alla verksamheter. Det måste slås fast att alla samhällssektorer har ett ansvar för naturen. Vi ger i denna motion olika förslag till en förbättrad naturvårdspolitik. Först behandlas några naturtyper som utsätts för speciellt allvarliga exploateringshot och där ytterligare planerings- och skyddsinsatser är nödvändiga - fjällen, älvarna och våtmarkerna. Vi tar därefter upp behovet av ytterligare insatser för att skydda djur och växter. Vidare behandlas behovet av ökad hänsyn till naturvården inom jordbruk, skogsbruk och mineralhantering. Ett centralt krav är lagstiftning om naturvårdshänsyn. Slutligen föreslås vissa skärpningar i naturvårdslagen. 2 Hotad natur - skyddsbehov I fjällvärlden finns landets mest värdefulla naturområden med bl. a. alpina glaciärområden, högproduktiva älvdalar och hedområden med stora botaniska värden. Området är genom sin storlek, sin relativa orördhet och sina naturvärden unikt i . Fjällvärlden erbjuder också utomordentliga rekreations- och turistvärden såväl sommar- som . Fjällområdet är också en bas för rennäringen. På olika sätt har statsmakterna sökt skydda fjällvärlden mot exploatering. Redan i seklets början avsattes nationalparker. Ytterligare parker har tillkommit . Sarek-Padjelanta-Stora Sjöfallet är ett av världens största 1 1983184.3 sami. sammanhängande skyddade områden. Genom riktlinjer i den fysiska riksplaneringen har de viktigaste delarna av fjällen givits ett visst skydd. I dessa s.k. obrutna fjällområden skall tyngre exploatering inte tillåtas. I praktiken är det dock inte lika väl ställt. Inte ens nationalparksskyddet dvs. utfästelsen att till kommande generationer spara särskilt värdefulla naturtyper - har visat sig hållbart. I har flagranta ingrepp och gränsändringar skett vid en rad tillfällen för att möjliggöra vattenkraftsutbyggnad. Omfattande vägbyggen har också ,u t förts. nationalpark genombryts av den s. k. . Riktlinjerna i den fysiska riksplaneringen har visat sig mycket tänjbara så snart de ställts mot mer konkreta företagsekonomiska krav från skogsbruket eller på utbyggnad av fritidshus och vägar. Det finns en rad hot av detta slag även mot de mest skyddsvärda fjällområdena. Skyddet har inte hindrat planer på vattenkraftsutbyggnad. Önskemål finns om ytterligare vägdragningar. Den mineralpolitiska utredningen föreslog omfattande prospektering efter malm och mineraler. Sådan exploatering drabbar också rennäringen. Det är nödvändigt att ge det svenska fjällområdet ett bättre och mer varaktigt skydd mot exploatering. Området innehåller värden som måste bevaras för naturvård och för kommande generationer men också göras tillgängliga för fler människor. Vi vill i det följande peka på några åtgärder i detta syfte. Det starkaste naturskyddet är att inrätta nationalparker. Nationalparker bör inrättas kring och i samt i Rogenområdet i och . Myrområdet saknar motstycke i . Får detta stora område vara i fred är det av oerhörd vikt för många fågelarter, som är beroende av ostörda häckningslokaler. Men har blivit alltmer lättillgängligt. Det räcker med en förhållandevis kort färd på snöskoter för att komma in i de känsliga delarna av området. För en del fåglar börjar den känsliga häckningsperioden medan snön är kvar och risken för störningar är stor. uttalade sig en enhällig riksdag för snara åtgärder för att bevara Sjaunjaområdet, men har inte mycket hänt. Det finns numera ett förslag om ett naturreservat som dock inte genomförts. är inte ett lämpligt område för ett naturreservat. Frånvaron av det starkare skydd som nationalparksinstitutet innebär kommer att medföra fortsatt stora risker för en påverkan som skadar den känsliga miljön i Sjaunjaområdet. Dess naturvärden är unika för och bör skyddas såsom nationalpark. Taavavuoma ligger norr om i höjd med . Där finns en mycket säregen natur, s. k. palsmyrar, som är av stort vetenskapligt intresse. I jorden finns evig tjäle och palsarna har kommit till genom tjälskjutning. Torven har lyfts upp till en mängd kupolformade kullar, som når flera meter över den omgivande myren. Palsarna tycks till stor del ha kommit till i slutet av bronsåldern och i början av järnåldern, då klimatet var mer bistert än . Det handlar alltså om formationer som är tusentals år gamla. Men de kan lätt förstöras av vädrets makter om de utsätts för skada genom eldning eller oförsiktig framfart med snöskoter. Områdets botaniska och ornitologiska värden är utomordentliga. Det har stort värde för många hotade fågelarter och ingår i den s. k. C W-listan som upptar våtmarker av internationellt intresse. Även här är inrättandet av nationalpark befogat. Denna bör också innefatta det närbelägna och likartade Pirtimäsuomaområdet. När det gäller att skydda våra värdefullaste naturområden handlar det inte bara om att inrätta nya nationalparker. Skylten nationalpark är till för att vi skall påminnas om att här finns någonting som är omistligt. De vägar, kraftverk, dammar och kraftledningar som finns att se i representerar inga naturvärden. Den fortsatta existensen av den nuvarande kan inte undgå att luckra upp respekten inför den fridlysning som ett nationalparksbeslut skall innebära. Delar av nuvarande som fortfarande har ett stort skyddsvärde, främst söder om sjön , bör införlivas med intilliggande Sareks nationalpark. Andra områden i de nordöstra delarna av den nuvarande parken bör slås ihop med en ny nationalpark i Sjaunjaområdet. Rogenområdet är ett särpräglat naturområde i den södra delen av fjällvärlden. Det saknar motsvarighet i bortsett från angränsande områden i , som redan gjorts till nationalpark. I området finns glesa urskogsartade barrskogar och blockmarker. Av särskilt intresse är s. k. rogenmorän, drumlinisering och rullstensåsar. Det är också en tillflykt för hotade djurarter. Rogenområdet är f. n. naturreservat. Dock är det angeläget att det, eftersom det hör till det mest unika och storslagna i landet, ges högsta skyddsvärde, dvs. att det avsätts som nationalpark. Det måste slutligen med skärpa understrykas att nationalpark innebär att ingen exploatering får ske, vilket slagit fast. I andra områden bör naturreservat kunna ge tillräckligt skydd. Det gäller bl. a. Norrbottensdelen av Tärna-Graddisområdet och vissa fjäll- och urskogsområden i nordvästra . 1 * 1983184.3 sami. Utmed fjällranden finns barrskogsområden som länge undantagits från intensivt skogsbruk. De är våra sista större sammanhängande barrskogar av ursprunglig karaktär. Många av fjällskogarna är så orörda och naturliga som skog över huvud taget kan vara i vårt land. De är resultatet av tusentals år av naturlig utveckling. Det ursprungliga växt- och djurlivet finns bevarat. Arter som hotas i andra delar av landet har här en . Dessa skogar är nödvändiga för forskningen och som referensområden. Tillsammans med anslutande fjällområden bildar de naturliga ekologiska enheter utan motstycke i . Fjällskogarna är också viktiga för rennäringen. Detta beror främst på att trädlavarna under vissa perioder behövs som föda åt renarna. Fjällskogarna har av biologiska och ekonomiska skäl varit undantagna från skogsbruk i stor utsträckning. är situationen en annan. Vi har fått förbättrade föryngringsmetoder och nya trädslag. Det statliga stödet till skogsbruksåtgärder i dessa områden har ökat kraftigt. s. k. skogsodlingsgräns har avskaffats. Fjällskogarna har börjar exploateras framför allt av domänverket. Denna exploatering innebär vägar, kalavverkningar och andra ingrepp i tidigare orörda områden. Unika naturvärden spolieras. Samerna får sina försörjningsmöjligheter ytterligare beskurna. På vissa håll är det osäkert om ny skog kommer upp - åtminstone tar det mycket . Många är oroade för hotet mot fjällskogen. har tidigare begärt ett tioårigt avverkningsförbud i avvaktan på närmare utredningar om vad som måste skyddas. Naturskyddsorganisationer har instämt i detta krav. har krävt snara åtgärder för att skydda fjällskogarna. revisorer har slagit larm. Motsättningarna mellan samerna och domänverket har ökat sedan domänverket avverkat i områden av stort värde för rennäringen. Vi får inte för marginella virkeskvantiteters skull offra våra värdefullaste fjällskogar. Områden av stort värde för naturvård och rennäring måste bevaras. Skogsbruk i dessa skogar är i allmänhet olönsamt. Sysselsättning och avkastning i skogsbruket kan ökas genom intensifierad skogsvård på övriga skogsmarker. F. n. pågår inventeringar av fjällskogarna. Därefter måste planeringsåtgärder vidtas så att det klargörs vilka områden som skall bevaras. Det finns riksdagsuttalanden om återhållsamhet. Trots detta planeras och genomförs avverkningar. I avvaktan på att ett säkerställandeprogram fastställs bör några avverkningar inte ske om naturvårdens och rennäringens företrädare motsätter sig dessa. Det måste vidare slås fast att skogsavverkning inom s. k. obrutna fjällområden inte skall tillåtas. bör göra ett uttalande härom. Som nämnts finns inom fjällområdet mycket stora förutsättningar för rekreation och olika former av turism. De skyddsåtgärder vi tidigare förordat har även syftet att ge människor möjligheter till naturupplevelser. Rätt utformad kan turismen förenas med kraven på naturskydd. Särskild hänsyn måste tas till rennäringens intressen. Åtgärder på turismens område måste ske i samråd med samerna. För samerna erbjuder turismen också goda möjligheter till sysselsättning. Fjällvärlden erbjuder en rik variation av rekreation, såsom längre turer med övernattning i tält eller i stugor längs leder. Det finns också möjligheter till kortare turer, liksom till dagsturer från en fast förläggning. Pionjär på området är () som gjort oerhört mycket för att väcka intresse för fjällturism och som driver olika fjällanläggningar på ideell grund. En måttlig utbyggnad av leder och övernattningsstugor behövs för att ta emot fler turister. Likaså krävs vid flera av de större fjällanläggningarna renoveringar och utbyggnader. Det är nödvändigt att tillskjuta allmänna medel för att utbyggnader skall komma till stånd och för att verksamheten skall kunna drivas vidare enligt den filosofi om låga priser och relativ avsaknad av lyx som karakteriserat den. Fjällturism i enkla former måste ses som en del i en social rekreations- och turistpolitik som bör ha samhällets stöd. Genom olika beslut av tidigare regeringar har medel kunnat anvisas som bidrag till ombyggnader och upprustningar av en del av STF:s fjällstationer. Bidrag till STF:s fjällanläggningar utgår under anslag 1:2. Budgetförslaget hänvisar till en kommande proposition om turism och rekreation. Omkostnaderna för fjällanläggningar är av naturliga skäl större än för andra turistanläggningar. STF, som i stor utsträckning finansierar sin verksamhet genom medlemsavgifter och frivilliga bidrag från medlemmarna, har stora svårigheter att få fram tillräckliga medel för underhåll. Det är heller inte möjligt att höja logipriser m.m. alltför mycket om verksamhetens rekreationspolitiska och sociala inriktning skall kunna bibehållas. har begärt att anslaget till STF:s fjällverksamhet skall uppgå till . Det är angeläget att anslaget inte underskrider vad begär. Tyngre utbyggnader för fjällturism bör förläggas till platser som redan nu har anläggningar. Det gäller t. ex. , , och för att ta några exempel från norra fjällområdena. I anslutning till dessa behöver också viss basverksamhet byggas ut. Det gäller t. ex. s. k. fjällpatruller, som finns enbart i . Långfärder på skidor innebär risker. Det är nödvändigt att fjällsäkerhetsverksamheten får sådana resurser att olyckor kan undvikas. I anslutning till de större vandringslederna eller till nationalparkerna behövs informationscentraler. Turistsatsningar av detta slag ger åtskilliga arbetstillfällen i glesbygd och ger ett värdefullt komplement till den mer kommersiella turismen. Den absoluta merparten av våra älvar är exploaterade för kraftändamål. återstår bara fyra huvudälvar - älv, älv, älv och - och några s. k. skogsälvar outbyggda. I ytterligare några älvar återstår kortare sträckor som inte exploaterats, liksom en del källområden i fjällvärlden. En utbyggd älv kan aldrig återställas. Kraftutbyggnad innebär i allmänhet att långa sträckor av älven torrläggs medan andra överdäms. Fisket förstörs och rennäringen blir hårt drabbad, och därmed basen för den samiska kulturen. Genom riksdagsbeslut har ett antal älvar och älvsträckor undantagits från utbyggnad. Detta har dock inte hindrat olika kraftbolag att planera för och projektera utbyggnader också i dessa skyddade älvar. Det är också olycksbådande att socialdemokrater i olika sammanhang förordat utbyggnad även av de skyddade älvarna. Detta gäller i synnerhet älv. uppfattning är entydig. Älvutbyggnadsepoken är slut. De undantagna älvarna och älvsträckorna måste nu ges ett lagstadgat skydd mot utbyggnad. Den enda utbyggnad som får medges är ombyggnader och effektiviseringar i redan utbyggda älvar och ett fåtal nya projekt som kan accepteras från naturvårdssynpunkt. har uttalat att vattenkraften bör ge ett bidrag till vår energiförsörjning med och på . Vattenkraftberedningen har gjort bedömningen att det är möjligt att nå denna produktionsnivå utan att ta i anspråk de undantagna älvarna. Av avlämnade tilläggsdirektiv till energikommittén kan man se att socialdemokraterna håller öppet för en utbyggnad väsentligt utöver denna nivå. bör nu uttala att den tidigare beslutade utbyggnadsnivån skall utgöra det slutliga riktvärdet för den svenska vattenkraftsproduktionen och att det skall uppnås huvudsakligen genom ombyggnader och effektiviseringar. Därmed skulle det också slås fast att elbehovet efter kärnkraftsavvecklingen får tillgodoses med hjälp av annan produktion förutom genom effektivare elvanvändning. I landet finns mark, huvudsakligen våtmarker av olika slag, som inte ger någon direkt produktiv avkastning för jord- och Dessa områden är ekologiskt sett av utomordentligt stor betydelse. De spelar stor roll för vattenbalansen. Deras betydelse ökar i takt med den ökande intensiteten i skogs- och jordbruket. De utgör refugier, dvs. ostörda områden för djur och växter. De bidrar också i hög grad till omväxlingen i landskapet. Våtmarkerna kan genom nya tekniska landvinningar numera utnyttjas i betydligt större utsträckning än man kunde tänka sig . De är därför intressanta för ett expanderande skogsbruk. Då förutsätts förutom dikning också omfattande skogsgödsling. Dessa våtmarker är emellertid också av intresse för energiförsörjningen. Många av dem innehåller stora mängder torv, som kan brytas och utnyttjas som bränsle. De är också intressanta för s. k. energiskogsodling. De samlade intressen och anspråk som redovisats eller kan räknas fram är väsentligt större än den totala areal av våtmarker, som finns att tillgå. Och har ändå inte naturvårdsintressena beaktats. I den fysiska planeringen måste dessa områden på alla nivåer ägnas ett avsevärt större intresse än . Beslutsunderlaget måste förbättras genom en planmässig satsning på forskning och på rikstäckande inventeringar. Naturvårdens synpunkter måste komma in redan i planeringsarbetets begynnelseskeden. Inventeringar av olika våtmarkers värde för bl. a. naturvården har utförts och pågår också f. n. i bl. a. regi. En första rapport från SNV redovisades . Den avser några län i . Den visar att nästan alla våtmarker skadats och att det är mycket angeläget med snara skyddsåtgärder för många särskilt skyddsvärda områden, t. ex. reservatsbildning. Rapporten visar också att nuvarande anmälnings- och samrådsförfarande för dikning är otillräckligt. Enligt vår mening bör tillståndsplikt införas. Någon ersättning bör inte utgå vid nekat tillstånd. Detta innebär i praktiken en enklare och mindre byråkratisk handläggning. Det är vidare angeläget att inventeringarna påskyndas och intensifieras. Statligt stöd bör vidare inte utgå för våtmarksexploatering som strider mot starka naturvårdsintressen. Naturvård kan inte enbart med hjälp av naturvårdslag, genom reservatsbildning och planeringsinsatser. Det krävs dessutom ett allmänt hänsynstagande till naturen inom alla verksamheter i samhället. Detta gäller särskilt jordbruket, skogsbruket och mineralhanteringen. Dessa verksamheter måste ges ett eget naturvårdsansvar. Den traditionella naturvårdspolitiken kommer knappast att få tillräckliga ekonomiska eller personella resurser för att klara alla problem. Genom att införa krav på naturvårdshänsyn som en del av politiken för andra sektorer kan den egentliga naturvårdsorganisationen koncentrera sig på de mest angelägna arbetsuppgifterna och därutöver ha ett bevakningsansvar för helheten. Den kan därmed också avlastas en del rutinåtgärder. Därmed tillgodoses också krav på minskad reglering. En viktig uppgift för naturvården är att slå vakt om och faunan. Våra inhemska växt- och djurarter representerar stora värden både i sig och som delar av ekosystem. Att de bevaras i sin naturliga miljö är ett grundläggande naturvårdskrav. Flora- och faunavården utgör dock en starkt försummad del av naturvården. Kunskapen om våra växt- och djurarters status är begränsad särskilt i fråga om det lägre växt- och djurlivet, men man har säkert konstaterat att flera hundra växt- och djurarter hotas av utrotning. I de flesta fall är huvudorsaken miljöförändringar, oftast till följd av det moderna jord- och skogsbruket. Exempelvis bedöms 241 djurarter som är bundna till skogsmiljö vara utrotningshotade. De flesta av dessa är skalbaggar, och praktiskt taget samtliga är knutna till gammal skog eller till gamla, döende och multnande träd. Flora- och faunavårdsarbetet måste ges en ökad tyngd. Arbetet måste bedrivas längs flera linjer. Lämpliga instrument finns till stor del, men de måste användas i större utsträckning och på ett mer målmedvetet sätt. Av grundläggande betydelse är att bibehålla eller återskapa lämpliga miljöer för de aktuella arterna. Särskilt värdefulla miljöer måste avsättas som naturreservat e. d. Detta är dock inte tillräckligt, utan därutöver krävs ökad hänsyn till växt- och djurlivet från jord- och skogsbrukets sida. Tvingande regler om tillräckligt långtgående sådan hänsyn är nödvändiga. Växtarter som hotas av blomplockning måste skyddas genom fridlysning enligt naturvårdslagen. På samma sätt måste djurarter som hotas av förföljelse, insamling e. d. fridlysas enligt jaktlagstiftningen eller naturvårdslagen. Till skydd för djurarter som hotas av störning (främst fåglar och sälar) måste komma till stånd djurskyddsområden enligt naturvårdslagen, reglering av småbåtstrafik med stöd av sjötrafikförordningen e. d. Vidare krävs kontinuerlig inventering och kartläggning av åtskilliga växtoch djurarter liksom i många fall aktiva insatser för djurlivet i form av utfodring, bevakning av bon, uppfödning och återinplantering m. m. En databank för utrotningshotade växt- och djurarter bör byggas upp. På dessa områden görs stora ideella insatser av naturskyddare, ornitologer, jägare m. fl., vilkas betydelse inte kan överskattas. Däremot är samhällets engagemang helt otillräckligt. Arbetet hämmas i hög grad av brist på medel. Från naturvårdshåll har länge efterlysts ett särskilt faunavårdsanslag som kan användas dels för myndigheternas eget faunavårdsarbete, dels för bidrag till de ideella organisationernas arbete på detta område. I motion 1983/84:896 föreslår vi att ett anslag för flora- och faunavård inrättas och att 1 milj. kr. Modernt jordbruk innebär också en rad naturvårdsproblem. Jordbrukslandskapet består av monokulturer. Olika ursprungliga naturinslag söker man bli kvitt. Det sker genom ogräsbekämpning, dikning av smärre återstående våtmarker, borttagande av åkerholmar etc. Syftet är att effektivisera jordbruket. De långsiktiga ekologiska konsekvenserna är dock inte klarlagda. Mycket tyder på att det finns inslag i dagens rationella jordbruksdrift som innebär ett hot också mot jordbrukets långsiktiga effektivitet. Regeringen har föreslagit lagregler om naturvårdshänsyn inom jordbruket. Det är bra, men vi vill understryka vikten av att lagstiftningen ges stringenta former. Erfarenheterna från skogsbruket, där det finns entydiga och ambitiösa bestämmelser i skogsvårdslagen, visar att det inte räcker med portalparagrafer. De måste följas av klara regler också i tillämpningsföreskrifter. Statligt stöd till rationalisering inom jordbruket bör vidare inte utgå till sådana åtgärder som strider mot starka naturvårdsintressen. Skogen är vår viktigaste naturresurs. Den ger sysselsättning och stora exportinkomster. Men skogsbruk är inte den enda nyttan vi kan ha av skogen. Den har livsviktiga ekologiska funktioner, och den ger rekreationsmöjligheter. Den är viktig som producent av vilt, bär och svamp. Skogsbruk måste bedrivas rationellt men med hänsyn till att skogen har olika användningsområden. Det är då nödvändigt att skogsbruket tar tillräcklig hänsyn till bl. a. naturvårdens krav. Sådan hänsyn kan innebära att de mest radikala metoderna inte används i områden med särskilda natur- eller friluftslivsvärden, att hyggenas storlek begränsas, att man låter bli att avverka i vissa känsliga områden, att ursprungliga skogstyper bevaras m. m. I skogsvårdslagen finns bestämmelser om naturvårdshänsyn. Dessa anger att skogsbruket måste bedrivas under vissa restriktioner. De begränsningar man kunnat göra med hänvisning till skogsvårdslagen har dock varit få och av ringa omfattning. Så snart som konflikter uppstått mellan skogsbruket och naturvården har frågan om insatser enligt naturvårdslagen aktualiserats. Sådana insatser borde inte vara nödvändiga om intentionerna bakom skogsvårdslagens bestämmelser fått fullt genomslag. Bristen på pengar har sedan gjort att man inte kunnat skapa naturreservat i tillräcklig omfattning. Detta innebär att de återstående resterna av naturskogar, urskogar och andra värdefulla områden snabbt håller på att försvinna. Det är därför nödvändigt att snabbt få till stånd en utvärdering av bestämmelserna om naturvårdshänsyn och att en skärpning av bestämmelserna kommer till stånd. Det behöver inte nödvändigtvis innebära ändringar i paragraferna i skogsvårdslagen. Snarare gäller det de förordningar och föreskrifter som utfärdas utifrån lagen. Det bör påpekas att de inskränkningar i skogsbruket som här diskuterats är av den karaktären att någon ersättning till markägaren inte skall utgå. Den nu flytande gränsen för när ersättning skall utgå måste preciseras. Om mer omfattande inskränkningar krävs får reservatsbildning ske. Av gammelskogen återstår bara mindre fragment. har redovisat delresultat från den pågående urskogsinventeringen. Det finns bara urskog eller urskogsartad skog kvar i landet; och fjällregionen frånräknade. Det är ungefär 2 %c av den produktiva skogsmarken. Dessa finns på tillsammans drygt 300 platser. En stor del av arealen finns på ett fåtal objekt, bl. a. , Tandövala i och Stenbitshöjden i . Det är högst angeläget att spara dessa gamla skogar. De utgör hela och relativt opåverkade ekosystem. En rad arter återfinns bara i dessa områden. De behövs som referenser vid skoglig forskning och som genbanker. Vi har ett ansvar för kommande generationer att orörda naturtyper bevaras.