mot · G7022881 · 1984-04-24 00:00:00 — Motion 1983/84: 2881 m. fl. och statlig utbildning för vuxna (prop. 1983/84:169) Den utbildning som erbjuds genom grundutbildning för vuxna (grundvux), vuxenutbildning (komvux) och utbildningen vid statens skolor för vuxna (SSV) har kommit att få ökad betydelse allteftersom arbetsmarknadens krav på utbildad arbetskraft blir högre. För många människor är dessa utbildningsformer dessutom den första chansen att tillgodogöra sig kunskaper som samhället betraktar som elementära. Vuxenutbildningen vänder sig till en heterogen grupp människor. Där finns ungdomar med god skolunderbyggnad från som vill ha behörighetskompletterande utbildning på gymnasienivå. Där finns vidare den alltför stora grupp som i stället lämnat utan tillräckliga kunskaper i basämnena för att ha en chans på arbetsmarknaden. Inom vuxenutbildningen finns också en stor grupp av invandrare med skilda behov av utbildning. De olika elevkategorier som finns inom vuxenutbildningen ställer höga krav på en flexibel utbildningsorganisation. Det skall finnas möjligheter att tillgodose olika utbildningsbehov från såväl presumtiva studerande som hos avnämarna. Även lokala utbildningsbehov måste tillgodoses. Detta kräver bl. a. en decentraliserad beslutsstruktur och ett organiserat samarbete med arbetsmarknadsmyndigheterna. Flexibiliteten inom vuxenutbildningen innebär att resurser måste kunna flyttas mellan de skilda utbildningsformerna, framförallt mellan komvux och grundvux. Det är inte rimligt att de mycket stora resurser som byggdes upp inom komvux skall vara oförändrade oberoende av att utbildningsbehoven förändras. I detta sammanhang måste också utbildningssektorn ses i sin helhet och omfördelningar kunna göras inte bara inom vuxenutbildningen utan också mellan denna och andra sektorer inom utbildningsväsendet. En viss prioritering av de resurser som står till vuxenutbildningens förfogande måste göras för att samhället på bästa sätt skall kunna tillgodose de utbildningsbehov som redan finns och de som kan förväntas . Prioriteringen måste göras utifrån önskemålet att i första hand ge de allra sämst utbildade en kunskapsbas som gör det möjligt för dem att fungera i samhället. Enligt beräkningar lämnar 5000 elever utan att ha tillfredsställande kunskaper i svenska och matematik. Dessa elever måste i praktiken börja om men med en fördem mer anpassad pedagogik inom ramen förgrundvux. Det är oacceptabelt att en så pass betydande grupp som det dess värre handlar om skall lämna utbildningsväsendet utan att få adekvat utbildning. Grundvux är också av stor betydelse för de invandrare som kommer hit som analfabeter. Inom vuxenutbildningen tillhör grundvux den utbildningsform vilken bör få särskilt hög prioritet. Prioritet bör också ges gymnasieutbildningar inom komvux. Gymnasiekompetensen är av mycket stor betydelse såväl för dem som önskar fortbilda sig som för dem som behöver behörighet för vidare högskolestudier. Utan en väl utbyggd gymnasieorganisation inom komvux riskerar många att aldrig få chans att läsa vid högskolan. Detta vore inte bara orätt mot enskilda individer utan också ett dåligt tillvaratagande av samhällsresurser. SSV är för många den enda tänkbara undervisningsformen, eftersom den bedrivs som distansundervisning. Därigenom finns det inga geografiska hinder och möjligheten att studera i hemmet är också tilltalande för många. SSV har kommit att ersätta korrespondensinstituten och därmed den uppgift som exempelvis och tidigare fyllde. Det är angeläget att man inom vuxenutbildningen behåller och i mån av behov vidareutvecklar möjligheten till distansundervisning. SSV måste därför ses som ett viktigt komplement till vuxenutbildningen inom framför allt komvux. Vi avvisar föredragandens förslag att avskaffa den nuvarande femgradiga betygsskalan. Föredraganden anför att det faktum att eleverna får betyg inom komvux och SSV utgör ett hinder för rekryteringen. Vi är inte övertygade om att detta resonemang är korrekt. Det är inte rädslan för betygen som i första hand hindrar någon från att börja läsa utan snarare en allmän ängslan inför studier. Vi tycker det är ett rättvisekrav mot såväl eleverna inom komvux som inom den ordinarie att de har samma betygssystem för att därmed bli bedömda på likvärdig grund. Komvux kan skilja sig från genom en annan uppläggning av studierna och en annan pedagogik men inte genom skilda betygssystem. En ordning som innebär att bara betygen godkänd och icke godkänd används tenderar att leda till att kraven för godkänd sätts mycket lågt. Informationen till den studerande och eventuella avnämare blir därigenom mycket trubbig och inte sällan direkt missvisande. Föredragandens förslag innebär också att särskilda kvotgrupper måste införas för de elever som önskar läsa vidare. Detta förblir onödigt om nuvarande betygssystem bibehålls. Om fattar beslut om ett nytt betygssystem för grundskola och gymnasium är det självklart att detta också bör omfatta komvux och SSV. Innan sådana förslag föreligger bör inga förändringar göras. Inledningsvis behandlade vi den betydelse som grundvux enligt vår mening har inom vuxenutbildningen. Grundvux vänder sig till analfabeter och studieovana personer vilka har skiftande förutsättningar att lyckas i studierna. De sociala förhållandena är också mycket olika för eleverna. För en del måste studierna bedrivas parallellt med arbete och familj, andra har möjlighet att ägna sin mesta tid åt inlärningen. Elevernas skiftande förutsättningar kräver att utbildningsorganisationen är mycket flexibel. En sådan flexibilitet tillämpas de facto genom att vissa kommuner har gått in för deltids- i stället för heltidsundervisning. Föredraganden drar utifrån hittillsvarande erfarenheter slutsatsen att undervisningen i normalfallet skall bedrivas på deltid. Vi är inte beredda att tillstyrka detta utan förordar i stället en mer flexibel ordning där den enskilde elevens förutsättningar får avgöra studietakten. De elever som är målinriktade i sina studier kommer att uppleva att deltidsstudier är ett alltför långsamt sätt för dem att skaffa sig nödvändiga kunskaper. Den långsamma studietakten kan leda till att de tröttnar på studierna och avbryter dem. För andra däremot är deltidsstudier en bra studieform. Kommunerna måste därför få valfrihet att efter en bedömning i de enskilda fallen organisera undervisningen på hel- eller deltid under hela eller delar av studietiden. Vi är övertygade om att en ökad flexibilitet leder till att elevernas förutsättningar kan utnyttjas på bästa sätt. Vårt förslag i denna del får konsekvenser för timersättningen och studiefinansieringen. Timersättning bör därvid utgå i enlighet med de beslut som fattas i de enskilda fallen beträffande heltids- eller halvtidsstudier. För att kunna ge studiemotiverade elever möjlighet att inom rimlig studietid nå sitt studiemål bör större flexibilitet ges åt studiefinansieringen. Föredraganden föreslår att varje kommun skall få utnyttja per läsår för kurser med färre deltagare än normalt. Dessa kurser riktar sig ofta till elever med sociala handikapp. För dessa är små grupper en förutsättning för att de skall kunna ha en chans att tillgodogöra sig undervisningen. Behovet av sådana kurser är av naturliga skäl större i stora kommuner än i mindre. Det är därför orimligt att alla kommuner skall tilldelas lika många timmar för kurser med lägre deltagarantal. Tilldelningen måste i stället ske utifrån den volym som vuxenutbildningen i sin helhet har i kommunen samt de särskilda behov som lokalt kan föreligga. Föredraganden konstaterar att förslaget i denna del innebär att nuvarande detaljregler beträffande gruppstorleken kan upphävas. Detta kommer enligt vår uppfattning att drabba den tekniska vuxenutbildningen mycket hårt. 1 vuxenutbildningsförordningen 22 § c och 22 S d stadgas att kurser i tekniska ämnen får startas med åtta deltagare samt med fem deltagare om tre är kvinnor. Med föredragandens förslag till begränsning av timantalet skulle utrymmet för teknisk vuxenutbildning bli i det närmaste obefintligt. Detta skulle bl. a. komma att drabba kvinnorna mycket hårt. Förutsättningarna för att starta kurser i tekniska ämnen bör därför bibehållas oförändrade vilket bäst tillgodoses genom att bibehålla vuxenutbildningsförordningens 22 S c och 22 § d oförändrade. Föredraganden föreslår att antalet elever i en kurs får omfatta högst 30 elever. Detta innebär en minskning av antalet elever i en grupp. Ur pedagogisk synpunkt är detta självfallet välkommet. I de fall man har haft fulla grupper om 35 elever kommer dock sänkningen att medföra en kostnadsökning som kan bli betydande för både stat och kommuner. Efter det att föredragandens förslag genomförts måste därför kostnadsutvecklingen noga följas. Föredraganden aviserar att hon ämnar föreslå en förändrad sammansättning av intagningsnämnderna för komvux. Vi ifrågasätter behovet av att komvux skall ha en särskild intagningsnämnd. I syfte att nå en bättre samstämmighet mellan gymnasiet och komvux bör intagningsnämnderna för dessa bägge skolfrågor slås samman. Denna gemensamma nämnd skulle lättare kunna skapa sig en uppfattning om vilka elever som inte fortsätter på gymnasiet och därför bör beredas plats inom vuxenutbildningen. Med anledning av vad ovan anförts hemställer vi 1. att med avslag på propositionens hemställan nr 4 beslutar om en gemensam , komvux och SSV, 2. att beslutar avslå propositionens hemställan nr 8 och 9 utom vad gäller betyg i vissa särskilda yrkesinriktade kurser (betygen), 3. att med anledning av propositionens hemställan nr 12 beslutar om en tilldelning av timmar till den särskilda delramen utifrån den volym som vuxenutbildningen har i kommunen samt de särskilda behov som lokalt föreligger, 4. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att vuxenutbildningsförordningens 22 § c och 22 § d bibehålls oförändrade. 5. att beslutar avslå propositionens hemställan nr 13 och i stället ger regeringen till känna vad i motionen anförts om större flexibilitet vad gäller timutnyttjandet med därtill följande konsekvenser för studiefinansieringen. () ()