mot · G8022878 · 1984-01-01 00:00:00 — Denna utsläppsnorm för svavel vid förbränning av kol bör lagfästas. En sådan lagstiftning med ovan angiven innebörd är väsentlig om trovärdighet skall kunna skapas i det internationella arbetet i syfte att få andra länder att minska sina utsläpp av luftföroreningar. En låg kolanvändning minskar också kravet på resurser för investeringar i reningsanläggningar. Enligt propositionens förslag skall 120 milj. kr. reserveras för bränslemiljöfondens räkning huvudsakligen avsedda för investeringar i förbättrad reningsteknik i samband med kolanvändning. Med den restriktiva kolanvändning vi förordar torde behovet av ekonomiska resurser bli betydligt mindre och vi föreslår att 20 milj. kr. reserveras för detta ändamål. Det är nödvändigt att pågående nedgång i användning av olja och oljeprodukter fortsätter. Nedgången har varit mycket betydande som en följd av bl. a. de åtgärder som vidtogs i regeringsställning och den internationella prisutvecklingen. har valutakursförändringar och dollarns uppgång ytterligare fördyrat oljan och oljeprodukterna med den belastning detta innebär för såväl samhällsekonomi som den enskildes ekonomi. Det finns därför inga möjligheter att ytterligare öka skatteuttaget på vare sig bensin eller eldningsolja. Oljeanvändningen har huvudsakligen skett genom en minskning av lätta och tunga eldningsoljor. Bensinförbrukningen har varit relativt . Det är därför på drivmedelssidan som de största insatserna nu måste göras och möjligheterna att snabbt introducera alternativa drivmedel utnyttjas. I avsnitt VII kommer vi att redovisa våra förslag i detta hänseende. I det föregående har vi krävt beslut om en avvecklingsplan för kärnkraften i enlighet med folkomröstningens utslag och beslut. Enligt vår mening är riskerna vid såväl drift som hantering av det utbrända kärnbränslet så stora att de krav som ställs i lagstiftningen på kärnenergiområdet måste vara synnerligen hårda. Lag om kärnteknisk verksamhet Med denna utgångspunkt har den gällande lagen om kärnteknisk verksamhet klara brister och är dessutom ofullständig. Enligt vår uppfattning måste en lagstiftning på kärnenergiområdet innehålla stränga krav och regler för alla led i kärnbränslecykeln. Lagstiftningen måste också reglera verksamheter som inte är ett direkt led i denna utan mer en konsekvens av att kärnkraft utnyttjas för energiproduktion. Utformningen av lagstiftningen måste stå i överensstämmelse med innebörden av folkomröstningens resultat. Lagstiftningen måste vidare utgå från sambandet mellan civil och militär användning av kärnenergi och de särskilda risker för miljö och människor som hanteringen av kärnkraften och dess avfall innebär. Enligt folkomröstningens utslag och beslut skall i den nya lagstiftningen uttryckligen anges att högst tolv reaktorer får byggas och användas. Detta innebär bl. a. förbud mot att bygga kärnvärme t. ex. Secure och bridreaktorer. Det alltmer uppenbara sambandet mellan civilt och militärt utnyttjande av kärnkraft kräver enligt vår mening att någon inhemsk uranbrytning inte skall tillåtas och att slutförvaring av det utbrända kärnbränslet sker utan föregående upparbetning. Vidare bör export av kärnreaktorer och reaktorkomponenter, kärnteknisk utrustning och kärnkraftsteknologi förbjudas. Vi förutsätter att regeringen med beaktande av redan ingångna upparbetningsavtal utarbetar övergångsbestämmelser och upprättar en plan för återtagande av redan utskeppat, ej upparbetat avfall. Vi kan heller inte acceptera att blir en förvaringsplats för andra länders atomsopor och förutsätter att upphävande av redan ingångna upparbetningsavtal inte leder till sådana överenskommelser. Lagstiftningen måste vidare innehålla mycket starka krav på reaktorinnehavarna att bedriva forskningsverksamhet i syfte att presentera en helt säker metod för slutförvaring av det utbrända kärnbränslet. Reaktorinnehavarna måste vidare åläggas att visa att föreslagna lösningar faktiskt fungerar. En förutsättning för att driftstillstånd inte skall återkallas är att reaktorinnehavaren bedriver nödvändig forsknings- och utvecklingsverksamhet och avsätter tillräckliga medel för kärnkraftens avveckling. 15 § 2-3 mom. bör därför utformas enligt atomlagstiftningskommitténs förslag. Forskningsprogrammen skall vara rullande och omprövas av regeringen med täta intervaller. De lokala säkerhetsnämnderna måste ges en stark ställning och omfatta samtliga kärntekniska anläggningar. Detta innebär att nämnder även bör inrättas i och . Vi vill även i detta sammanhang understryka att den kommunala vetorätten enligt 136 a § byggnadslagen vid lokalisering av anläggningar avsedda för verksamheter i kärnbränslecykeln måste omfatta alla led i kärnbränslecykeln. bör därför enligt vår mening hos regeringen begära förslag om en reviderad lag om kärnteknisk verksamhet i enlighet med de riktlinjer som ovan redovisats. Vi vill också i detta sammanhang notera att uranpriset sannolikt kommer att stiga kraftigt och ytterligare försämra det ekonomiska utbytet av kärnkraften. Det praktiska ansvaret för kärnsäkerheten ligger dels på staten, dels på kärnkraftsföretagen. Med hänsyn till de speciella risker för människor och miljö som utnyttjande av kärnenergi har, kan det inte nog understrykas vikten av att såväl nödvändiga resurser som en fungerande myndighetsorganisation finns för kontroll och bevakning av kärnbränslecykelns alla led. har ansvaret för att det forsknings- och utvecklingsarbete bedrivs som är nödvändigt för att trygga säkerheten i beslutade kärnkraftsanläggningar. Verksamheten finansieras med avgifter från kraftföretagen. SKI beräknar kostnaderna för /86 till 46,6milj. kr., vilket innebär en uppräkning med 2,2 milj. kr. Föredraganden medger endast en uppräkning med drygt 0,4 milj. kr. Anslaget tas upp i budgeten med ett formellt belopp på . Det finns enligt vår mening ingen anledning att frångå de bedömningar som SKI gjort angående kostnaderna för att trygga en nödvändig kärnsäkerhetsforskning och en uppräkning med 2,2 milj. kr. bör därför medges. Slutförvaring av det utbrända högaktiva avfallet I de riktlinjer som lades fast understryks bl. a. att andra lösningar för slutförvaringen av det utbrända kärnbränslet än de s. k. KBS-metoderna seriöst måste studeras. Detta för att bl. a. vidga den kunskap som erfordras för att göra det möjligt att fatta ett definitivt beslut om val av hanterings- och förvaringsmetoder. använt kärnbränsle (NAK) - vilken i propositionen föreslås namnändrad till kärnbränslenämnden och få ett mer renodlat ekonomiskt ansvar (se nedan) har bl. a. till uppgift att följa utvecklingen på kärnenergiområdet, särskilt vad gäller använt kärnbränsle, avveckling och rivning av reaktoranläggningar m. m. Nämnden har vidare till uppgift att lämna förslag till de avgifter som reaktorinnehavarna skall betala för att finansiera den framtida avvecklingen och rivningen av kärnkraftsreaktorerna. Nämnden har föreslagit att avgiften sätts till /kWh. Regeringen har utan särskild motivering beslutat att avgiften sätts till /kWh. Enligt vår mening bör nämndens förslag följas och avgiften sättas till /kWh för att inte de ekonomiska resurserna för hantering av det utbrända kärnbränslet och rivning av kärnkraftverken skall urholkas. i anslutning till hanteringen av det utbrända kärnbränslet I den föreliggande propositionen föreslås vissa förändringar i ansvarsfördelningen mellan de skilda myndigheterna på kärnsäkerhetsområdet med hänvisning till de förändringar som genomförts i den gällande lagstiftningen på kärnenergiområdet. Statens befogenheter i de långsiktiga finansierings- och utvecklingsfrågorna har utövats av en särskild myndighet, NAK, vilken nu föreslås få ett mer renodlat ekonomiskt ansvar. Vi kan dela uppfattningen att en samordning bör eftersträvas vad avser den från kraftindustrin fristående kompetensuppbyggnaden på det tekniskt-vetenskapliga området. Det kan dock ifrågasättas om ytterligare ett samrådsorgan bör inrättas för detta ändamål. Det bör i stället vara rimligare att ge SSI huvudansvaret för denna uppgift att i samverkan med övriga myndigheter svara för bevakningen av de långsiktiga forskningsfrågorna. Övervakningen av att kraftföretagen genomför ålagda redovisningar över den pågående forskningen om hanteringen av det utbrända kärnbränslet bör kunna ske genom att ett större ansvar läggs på regering och riksdag i detta sammanhang. Befintliga myndigheter skall ansvara för den teknisktvetenskapliga granskningen medan kraftföretagens program för forskningen och pågående insatser bör undergå en mer politisk prövning. Ersättning för försenad idrifttagning av kärnreaktorer I propositionen föreslås att det skall utgå ersättning med 685 milj. kr. för försenad idrifttagning av kärnreaktorer. Ersättningen avser i huvudsak , men omfattar dels ersättning för ökade byggkostnader, dels ersättning för ökade kostnader avseende alternativ elproduktion. har tidigare i flera motioner visat hur bristfälliga motiven är för att utge ersättning för ökade elproduktionskostnader och yrkar med samma skäl som tidigare avslag på propositionen i denna del. Vi vill dock särskilt fästa uppmärksamhet på hur inkonsekvent det är att dels med skattefrihet (400-500 milj. på avkopplingsbar el kraftigt öka kraftbolagens försäljningsmöjligheter, dels utge ersättning för ökade elproduktionskostnader. Detta är uppenbart en dubbel förmån som på detta sätt kommer kärnkraftsproducenterna till del. Då det gäller krav på ersättning för ökade byggkostnader vill vi notera följande. När CDL yttrade sig till så angav CDL att lämplig driftsstart för reaktorerna 11 och 12 var . sker alltså i god överensstämmelse med kraftföretagens egna bedömningar om lämplig tidpunkt. Vi kan också konstatera att det inte finns något som helst utrymme på den elspecifika marknaden för den produktion som kommer att svara för. Hela produktionen måste avsättas för uppvärmning och till priser långt under verkliga produktionskostnaden. En objektiv bedömning måste bli att innebär en överkapacitet vad gäller basproduktion av el och därmed skall betraktas som en förtida investering. När SJ åtog sig att tidigarelägga en färjebeställning av sysselsättningsskäl, så betraktades det av som en förtida investering och SJ fick en betydande ersättning för den överkapacitet som då uppstod . I detta fall skall kraftföretagen ha ersättning för att de inte fått tidigarelägga överkapaciteten. Det är svårt att se logiken i sådant handlande. Det är något av ett konststycke att i varje läge hitta skäl för att med skattebetalarnas pengar betala ersättningar till olika statliga verk och kraftföretag. finner inget skäl att utge föreslagen ersättning, utan yrkar avslag även på denna del av propositionen. Vi vill inledningsvis framhålla att möjligheterna att beskatta drivmedel är starkt begränsade beroende på att lämpliga substitut saknas. Energibeskattningen måste därför bl. a. stimulera introduktion och användning av alternativa drivmedel. I annat sammanhang har vi till innevarande bl. a. krävt att införande av blyfri bensin skall stimuleras genom ett lägre pris eller rabattering av fordonsskatten. Införande av blyfri bensin är nödvändigt för att en katalytisk rening av bilavgaserna skall kunna införas. De substitut för bensin som närmast är aktuella är motoralkoholer och då främst etanol. Introduktion av etanol förbättrar möjligheterna att ta bort blyet ur bensinen eftersom även etanol har en oktanhöjande effekt. Motiven för en låginblandning av etanol i all motorbensin är emellertid flera, vilket vi redovisat i vår partimotion 1984/85:556 till innevarande . Argumenten kan sammanfattas enligt följande: - svensk etanol kan helt baseras på inhemska råvaror och en sådan produktion stämmer helt med vår målsättning att ersätta olja, - en förbättrad miljö i tätorterna genom att införande av blyfri bensin underlättas och därmed möjliggör införande av katalytisk rening eller annan bättre teknik för rening av bilavgaserna, - en ökad försörjningstrygghet och en förbättrad livsmedelsberedskap, - ökad sysselsättning med 2 000-3 000 nya arbetstillfällen vid en produktion av ca etanol enbart inom etanolindustrin, - bättre bytesbalans, - ökade exportmöjligheter av teknologi och kompletta anläggningar för Etanolintroduktionen bör i första hand stimuleras genom att etanol producerad på inhemska råvaror befrias från skatt i likhet med andra inhemska bränslen. En sådan skattefrihet är ingen subvention. Exempelvis innebär insatserna för ett sparande minskade skatteintäkter för staten eftersom den som sparar eller ersätter olja med inhemska bränslen inte behöver betala skatt. Insatserna för att spara och ersätta olja innebär minskade skatteintäkter för staten i storleksordningen men förbättrade bytesbalansen i storleksordningen . Ur denna synpunkt är det mycket svårförståeligt varför inte etanol, vilken kan ersätta oljebaserade drivmedel, skall medges skattefrihet. Svensk etanolproduktion ger arbete inom landet och därmed beskattade arbetsinkomster. I den föreliggande propositionen föreslås att möjligheterna att använda etanol som drivmedel ytterligare utreds. Från sida kan vi inte acceptera den försening som en parlamentarisk utredning innebär. Det finns enligt vår mening tillräckligt underlag för principbeslut . Målsättningen är att en låginblandning av etanol i all motorbensin skall vara genomförd och med denna genomförandetid finns möjligheter att efter hand göra erforderliga anpassningar för att introduktionen skall gå så smidigt som möjligt. Försenas principbeslutet, vilket regeringen uppenbarligen eftersträvar, så är risken mycket stor att oljeindustrin binder upp sig i alternativa investeringar med en försämrad konkurrenskraft för etanolen som följd. Från sida vidhåller vi därför de krav som vi ställt i motion 1984/85:556 angående introduktion av svensk etanol m. m. Hur värmeförsörjningen utformas är av väsentlig betydelse för möjligheterna att nå de långsiktiga målen för landets energiförsörjning. Den totala värmeproduktionen mätt i terawattimmar är på väg att minska, och med en målmedveten satsning på introduktion och användning av inhemska fasta bränslen, solvärme, värmepumpsteknik, energihushållning etc. så bör värmebehovet kunna minska från ca 1979 till ca . Vid en satsning på kol och el för uppvärmning kommer marknaden för inhemska fasta bränslen, spillvärme, solenergi etc. att helt ryckas undan som de storskaliga värmesystemen innebär större förluster med krav på en större produktionskapacitet än det egentliga värmebehovet och därmed ökade ekonomiska och miljömässiga påfrestningar. En effektivare energianvändning och lägre total energiförbrukning däremot ger en bättre ekonomi för både samhället och den enskilde konsumenten. Vi har från sida understrukit att utbyggnad av flexibla fjärrvärmenät, anpassade till låga driftstemperaturer, i därför lämpade tätortsområden är en riktig framtidsinvestering och ger möjligheter till en effektiv användning av tillgänglig energi. Tillkommande fjärrvärmeanläggningar måste därför redan från början ges en utformning så att de passar för utnyttjande av alternativa energikällor. Målsättningen med fjärrvärmeutbyggnaden måste vara att öka handlingsfriheten och möjligheterna att använda billig miljövänlig energi. Fjärrvärmenät som inte fyller kraven på anpassbarhet till nya energiformer kommer sannolikt inte att kunna konkurrera med fastighetsanknutna uppvärmningsalternativ och kommer därför av den enskilde fastighetsägaren att upplevas som en låsning till ett alltför dyrt uppvärmningsalternativ med åtföljande konflikter och besvärande dubbelinvesteringar som följd. Det är därför synnerligen väsentligt att den injustering av värmesystem till små vattenflöden och med höga framledningstemperaturer (den s. k. Kirunametoden) som sker upphör. Målsättningen måste vara att även befintliga värmesystem skall anpassas till låga driftstemperaturer. Ingen form av statligt bidrag bör utgå till injusteringsarbete som inte uppfyller ovan angiven målsättning. I den mån stöd till fjärrvärmeutbyggnad över huvud taget skall utgå måste det enligt vår mening ges en sådan utformning att möjligheterna att välja mellan olika energislag och produktionssätt förbättras. Uppfylls inte dessa villkor bör inget stöd till fjärrvärmeutbyggnad utgå. Detta bör ge regeringen till känna. En omfattande användning av el för uppvärmning kommer att kräva byggande av kolkondenskraftverk. När kärnkraften skall avvecklas måste möjligheten att producera värme på de mest fördelaktiga sätten finnas kvar och inte vara låst till det både dyra och miljökrävande systemet att göra detta via el från kolkondenskraft. Det borde t. ex. vara en självklarhet att inte bygga en elproduktionskapacitet för toppeffekter, vilket ger en mycket liten oljeersättning. För att utnyttja elkapaciteten optimalt och ersätta så mycket olja som möjligt måste ett jämnare utnyttjande av elströmmen ske. En användning av el för att tillgodose stora kortvariga effektbehov måste undvikas. Av denna anledning är det av största vikt att den nu rabatterade elströmmen inte får ta den del av värmemarknaden som är mest lämpad för skogsbränsle. Urdriftstagningen av kan ses som ett led i arbetet att ge värmemarknaden än bättre struktur. Den elspecifika användningen av el kan beräknas uppgå till ca inkl. normala överföringsförluster. Övrig tillgänglig elenergi måste således som ovan påtalats avsättas på annat sätt. De möjligheter som står till buds är i huvudsak export, elvärme och processenergi. I det längre perspektivet kan den el som behövs för den elspecifika användningen mycket väl produceras med vattenkraft, vindkraft och kraftvärme/mottryckskraft. Vi vill i detta sammanhang understryka vikten av att nuvarande överskottssituation inte leder till att befintliga mottrycksanläggningar läggs ned och tänkbara projekt skjuts på en oviss framtid. bedöms mottrycksproduktionen kunna svara för ca . I den kommande avvecklingsplaneringen för kärnkraften bör därför klart pekas ut vilken omfattning som mottrycksproduktionen kan bedömas få. måste konkreta årgärder vidtas för att detta mål skall kunna nås med tanke på den tidsutdräkt som råder mellan beslut om byggande av en anläggning och tills den är färdigställd. Det finns dock ingen anledning som föredraganden gör att bygga ut elproduktionskapaciteten utöver , vilket är långt över det elspecifika behovet. Enligt de mest sannolika bedömningarna kommer den specifika elanvändningen att klart understig . EK 81 beräknar denna elanvändning till ca . Detta innebär att av elproduktionen måste placeras på värmemarknaden där i stället värmebehovet bör fyllas med annan värmeproduktion eller effektivare energianvändning. Föredraganden förefaller här vara ett offer för kraftindustrins strävan att skapa låsningar som försvårar eller förhindrar en avveckling av kärnkraften. Ett viktigt skäl för att undvika en hög andel elvärme är den ökade sårbarhet och de krav på investeringar i effektutbyggnader som detta innebär eftersom elsystemet måste dimensioneras efter den högsta belastningen. Detta gäller såväl produktion som distribution. hade vi en ganska jämn belastning av vårt elsystem sett som månadsmedeltal. Detta har drastiskt förändrats genom att alltmer elström används för uppvärmning. Vårt elsystem har blivit mycket köldkänsligt. Bifogade diagram visar utvecklingen och den speciellt höga energianvändningen (se bilaga). Det är självklart så att såväl produktions- som distributionsanläggningar får ett sämre utnyttjande genom denna ojämna belastning, som riskerna för att någon svag länk skall brista ökar dramatiskt. Lika självklart är det den ökade elvärmen som är orsaken till detta. Det kan då synas ologiskt att den elström som säljs för uppvärmningsändamål har i genomsnitt ett lägre pris än vanlig hushållsström som visar en betydligt jämnare användning över året. Först har kraftbolagen börjat tillämpa en i någon mån kostnadsanpassad taxa. subventioneras dock värmeabonnenterna under höglasttid. Kraftbolagens intresse att öka elanvändningen och den konkurrens som finns på värmemarknaden är orsaken till denna omfördelning av kostnader mellan olika elabonnenter. Detta ger en icke önskvärd styreffekt och kommer att ytterligare öka de totala kostnaderna för elanvändningen och göra vårt elsystem än mer köldkänsligt. Avkopplingsbara eller avbrytbara elleveranser har ur belastningssynpunkt fördelar och är egentligen enda sättet att finna en rimlig avsättning för vår överdimensionerade basproduktion av el. Resultatet blir dock att t. ex. biobränslen har att konkurrera med elproduktionens rörliga kostnader, som leverantörerna av biobränslen utöver behovet att täcka hela produktionskostnaden ofta har utvecklingskostnader som måste täckas. Detta innebär konkurrens på mycket olika villkor och det kommer att försvåra och försena övergången till ett energisystem i huvudsak baserat på inhemska och fönybara energislag som enhälligt beslutat om. Det är knappast rimligt att staten med skattefrihet stimulerar en försening av det energisystem som helt enigt beslutat skall införas så snabbt som möjligt. Det är mot denna bakgrund som föreslå att skattefrihet endast skall beviljas för avkopplingsbara elleveranser där biobränsle inte är ett realistiskt alternativ och för elpannor med en effekt på minst 3 MW. Detta förslag stämmer helt med de uttalanden som energiministern gjort gång efter annan att el inte skall tillåtas att konkurrera ut inhemska bränslen. För att stimulera elvärmeabonnenterna att i högre grad ha egen reserveffekt för uppvärmning vid kall väderlek bör eltaxan i högre grad gynna detta. På så sätt kan vi undvika en ökad sårbarhet i vårt elsystem och få ett mer flexibelt energisystem som inte lika hårt binder oss till en hög elanvändning. Av samma skäl måste hushållningskraven för installation av enbart elvärme omgående skärpas väsentligt, vilket vi ovan krävt. Investeringar i de storskaliga elproduktionsanläggningarna som exempelvis kärnkraftverken har också inneburit krav på en omfattande ombyggnad av distributionsnätet. Under kommande budgetår kommer investeringar i storkraftnätet att minska beroende på att de stora ledningsarbetena för att ansluta 3 och färdigställs . Investeringarna i storskaliga elproduktionsanläggningar tvingar således fram elvärme, en kraftig utbyggnad av distributionsnätet och därmed en större konsumtion. När sedan investeringarna i distributions- och konsumtionsled är genomförda används detta ofta för krav på nya stora elproduktionsanläggningar. Felaktiga investeringar föder i sin tur onödiga och felaktiga investeringar. Den ökade sårbarheten i detta system belyses av den driftsstörning som ägde rum den s. k. svarta . Med en omfattande elvärmeanvändning kommer stora krav att ställas på distributionsnätets överföringskapacitet om den ökande belastningen skall kunna med en tillfredsställande överföringsekonomi och för att klara uppkommande störningar utan alltför många avbrott för de enskilda abonnenterna. Enligt vår uppfattning strider denna utveckling helt mot nödvändigheten av en effektiv energianvändning. Det leder till energislöseri som resulterar i en kraftig belastning på vår miljö och ekonomi, dessutom försvåras en avveckling av kärnkraften. Enligt vår mening krävs därför en förutsättningslös parlamentarisk utredning om hur det framtida eldistributionssystemet skall utformas. Eldistributionssystemet måste utvecklas med utgångspunkt i kraven på försörjningstrygghet och minskad sårbarhet, mindre användning av el för uppvärmningsändamål , förnyelsebara energikällor med mer lokal elproduktion, ny teknik för reglering av distributionen etc. Det är belysande att som utbyggandet av storkraftnäten tillåts kosta miljarder dras de ekonomiska resurserna för landsbygdens elektrifiering ned. Enligt vår mening bör anslaget för kommande budgetår vara oförändrat och utgå med . Ökningen bör främst användas till upprustning av befintliga men olönsamma nät.