mot · G702851 · 1984-01-20 00:00:00 — m. fl. Sammanfattning ,.. 1 Näringspolitiska riktlinjer , 3 2.1 Statlig industripolitik 5 3.1 Allmänna principer , 7 4.2 Regionalpolitiska inslag 12 Privatisering av statliga företag ,... 14 5.1 Principiella utgångspunkter 14 5.2 Allmänna överväganden 14 5.4 Efter omstrukturering 17 5.5 Vissa affärsverk 18 6.2 Servicenäringarna , 22 I denna partimotion redovisas, utan anspråk på fullständighet, moderata samlingspartiets syn på näringspolitiken. I motionen ställs endast yrkanden avseende riktlinjerna för den framtida näringspolitiken, Övriga yrkanden framställs i särskilda följdmotioner, i vilka hänvisas bl. a. till vad som anförts i denna motion. näringsliv är av avgörande betydele för det svenska välfärdssamhället. Näringspolitiken måste utformas så att en fortsatt framgångsrik expansion av näringslivet säkerställs och underlättas. Den svenska ekonomin har utvecklats till en av världens rikaste inom ramen för en marknadsekonomisk ordning. Moderata samlingspartiet anser det vara av grundläggande betydelse för all näringspolitik att slå vakt om detta system. Företagande må förekomma under olika ägandeformer. Grundläggande måste emellertid vara att dessa ges lika och rättvisa villkor. beslöt riksdagsmajoriteten om införande av kollektiva löntagarfonder, trots ett starkt motstånd från folkflertalet, näringslivet och de borgerliga partierna. Vår inställning till fonderna är välkänd. Vi ämnar återkomma till hur löntagarfonderna snabbt kan avvecklas. En avveckling är synnerligen väsentlig för att återge näringslivet dess framtidstro. Företagsamhetens mål är att uppnå avkastning på det riskbärande kapitalet och därigenom möjliggöra fortsatt tillväxt. Allt tal om övervinster måste utmönstras ur det politiska språkbruket. Vinstbegreppet är en naturlig del av allt företagande och får inte misstänkliggöras genom värdeladdade uttryck som profit och övervinster. industri är beroende av export. Deltagande i internationellt ekonomiskt samarbete är en självklarhet. En väsentlig del av internationella samarbete är det som bedrivs inom den nordiska gemenskapen. som hemmamarknad för industrier måste vara ett mål som skall eftersträvas, inte bara med ord och paroller utan med verkliga politiska initiativ. Former skall utvecklas för att institutionalisera nordisk samverkan så att denna kan existera vid sidan av åtaganden inom ramen för . Ett exempel är en institutionaliserad nordisk aktiemarknad. Moderata samlingspartiet anser att möjligheter till ett utvidgat samarbete även med övriga västeuropeiska nationer skall tillvaratas. I näringspolitiken måste generella metoder användas. Moderata samlingspartiet kan inte acceptera den socialdemokratiska industripolitiken, som i hög grad präglas av selektiva insatser. Bidrags- och subventionspolitiken måste avvecklas. Moderat näringspolitik syftar till att med generella och rättvisa metoder stärka och vidmakthålla det svenska näringslivets konkurrenskraft för att därmed lägga grunden till fortsatt utveckling av det svenska välfärdssamhället. Tendenserna till ökad protektionism både i och i utlandet är oroväckande. Moderata samlingspartiet avvisar begränsningar av frihandeln. I det långa loppet gynnas alltid av ett fritt handelsutbyte, eftersom vi är starkt exportberoende. granskning av olika former av statliga företagsstöd har avslöjat allvarliga brister i handläggningen av ärendena och direkt negativa konsekvenser av vissa av stödformerna. Moderata samlingspartiet anser att hela systemet med statligt företagsstöd skall omprövas. Moderata samlingspartiet anser att staten normalt inte skall driva företag. Många av de företag som ägs av staten bör därför privatiseras. måste ske under planerade former. Företag som är statsägda måste arbeta under likvärdiga villkor i förhållande till företag som ägs av enskilda intressen. De små och medelstora företagen spelar en avgörande roll i det svenska näringslivet. Näringspolitiken skall särskilt inriktas på att främja utvecklingen av dessa företag, där personligt engagemang och risktagande ständigt tillför det svenska samhället nya resurser. Socialdemokraterna har visat, bl. a. genom höjningen av förmögenhetsskatten och de ändrade reglerna för lagernedskrivning, att de inte värnar om den svenska småföretagsamheten. Moderata samlingspartiet vill, bl. a. genom att införa nya former för uppbyggnad av företagskapital och genom att avskaffa begränsningarna i rätten till underskottsavdrag, underlätta nyföretagandet. måste behålla sin ledande plats inom industriell teknisk utveckling. Företagens forsknings- och utvecklingsverksamhet skall understödjas, bl. a. genom att de av socialdemokraterna avskaffade FoU-avdragen återinförs. Skatte- och valutaregler måste förändras så att därmed utländska forskares verksamhet vid svenska företag och läroanstalter underlättas. Energipolitiken skall syfta till att förse med billig och miljöanpassad energi. Marknaden i har på ett föredömligt sätt anpassat sig till de nya förutsättningarna som uppkom efter 1970-talets oljekriser utan att de av statsmakterna introducerade s. k. styrmedlen påverkar utvecklingen i nämnvärd grad. Energipolitiken måste därför inriktas på att tillvarata marknadens förmåga. Byråkratins inflytande över energibesluten måste reduceras. Många av de frågor som handläggs centralt kan också med fördel delegeras till lantbruksnämnder och utvecklingsfonder. I varje ekonomi som växer pågår ständig förändring. Nya produkter, maskiner och företag kommer till och ersätter gamla i en fortgående process, en strukturomvandling. Det finns således både en positiv, nyskapande sida och en negativ avvecklingssida av strukturomvandlingen. Så länge nya enheter kommer till i samma takt som gamla företag, arbetsställen, avdelningar etc. läggs ned utgör detta inget problem för näringslivet och ekonomin som helhet. Det svenska näringslivet besitter en omfattande teknisk och ekonomisk kompetens. Många företag tillhör de främsta på världsmarknaden inom sina resp. områden. Det är emellertid väsentligt att ytterligare utveckla den framåtskridande delen av näringslivet. Här finns stor skicklighet och stort kunnande. Den utvecklingskraftiga delen av näringslivet har emellertid blivit för liten. Förnyelse och avveckling måste bättre motsvara varandra. Socialdemokraternas politik innebär i praktiken ökad statlig styrning samt mer resurser och befogenheter till myndigheter. 1 * 1983184.3 sami. av konkurrenskraft och lönsamhet i näringslivet. Dessutom innebär den en överskattning av politikers förmåga och kunskaper att leda en så komplicerad och mångskiftande process som näringslivets förnyelse utgör. Det visar sig också att omfattande nya statliga anslag ges till förlustbringande företag (framför allt statliga), som vissa neddragningar görs på de områden - t. ex. exportbefrämjande åtgärder - som är framtidsinriktade. Regeringens uttalande att den nya industripolitken skall ge offensiva satsningar är frasmakeri. Det behövs generella insatser som stärker näringslivets långsiktiga konkurrenskraft. Regeringens devalvering är visserligen en generell åtgärd, men eftersom den inte kombinerats med den nödvändiga åtstramningen är det osäkert om den ger några bestående effekter. Besparingar och strukturförändringar skulle ha vidtagits för att åstadkomma förutsättningar för bättre konkurrenskraft. Regeringen motverkar en förbättring av lönsamheten genom att höja flera olika skatter. En orimligt stor offentlig utgiftsandel, ett ökande budgetunderskott, nya regleringar och oklara spelregler samverkar till att minska tron och därmed viljan till långsiktiga satsningar. Beslutet att införa löntagarfonder markerar det definitiva steget bort från marknadsekonomin. Endast de tre borgerliga partiernas löfte att avveckla fonderna efter en valseger val gör att många företagare orkar fortsätta att satsa kraft och resurser i sina resp. företag. Moderata samlingspartiet vill bedriva en generell politik som varaktigt ökar lönsamheten, vitaliteten och omställningsförmågan inom hela ekonomin. I syfte att underlätta för den framåtsträvande delen av näringslivet krävs också särskilda åtgärder för att stimulera teknisk utveckling, främja mindre företags expansion och avveckla onödiga regleringar. bör rekonstrueras, utan politisk inblandning, eller läggas ned. Vid en allmän kostnadskris kommer inte endast företag med dåliga framtidsutsikter att hotas. Även företag med på lång sikt goda utvecklingsmöjligheter kommer i svårigheter. Resultatet blir att livsdugliga företag inom vissa branscher slås ut och att näringslivet inte kan uppvisa expanderande företag i den omfattning som är nödvändig för att engagera friställd arbetskraft. Marknadsekonomin bygger på decentraliserade beslut, på frihet för producenter och konsumenter att träffa avtal och att självständigt besluta vad de önskar tillverka resp. köpa. De har bättre information än politiker och byråkrater. Ett decentraliserat beslutsfattande fungerar därför att prissystemet förmedlar signaler om vad som är ekonomiskt ändamålsenligt. Det reflekterar företagens kostnader och konsumenternas efterfrågan. Därför är det mycket viktigt att prissystemet fungerar väl. Bristande konkurrens är ett hot mot effektiviteten. Ett annat och mer allvarligt hot är emellertid statliga interventioner, höga skatter och långtgående regleringar. Marknaden fungerar till följd av allt vidlyftigare politiska ingrepp allt sämre. Den svenska välfärden har vuxit fram tack vare enskilda initiativ och fri konkurrens. En fortsatt positiv utveckling förutsätter att marknadsekonomin stärks. Fri konkurrens driver fram effektivare produktionsmetoder samt billigare och bättre produkter. Det leder till god hushållning med tillgängliga resurser. Generell politik gör marknadsekonomin funktionsduglig. Ökad lönsamhet gör det möjligt för flera företag att tillhöra den expanderande delen av näringslivet. Man kan då rensa undan ett antal selektiva insatser som utnyttjas och som under alla omständigheter har negativa verkningar. För att ytterligare stimulera de framåtsträvande företagen krävs dock särskilda åtgärder. Sålunda måse bl. a. den tekniska utvecklingen och kompetensen utökas, småföretagsamheten främjas, byråkratiska hinder minskas och exporten gynnas. Den näringspolitik som förts har i hög grad inriktats på förlusttäckningsbidrag till företag i kris. Stödpolitiken motverkar flexibilitet och vitalitet. Själva syftet med denna politik är ju att förhindra en omställning som annars blivit nödvändig. Genom stödpolitiken har resurser undandragits den utvecklingsdugliga delen av näringslivet. Konkurrensen har snedvridits, bidragstänkandet ökat och kapitalmarknaden snedbelastats. (SOU 1981:72) påvisar att flera krisbranscher har bland de högsta lönelägena inom industrin. Detta har gjort det svårare för lönsamma företag att rekrytera kvalificerad arbetskraft. Moderata samlingspartiet beklagar att selektiva stödåtgärder i så hög grad kommit att dominera näringspolitiken . krävs en positiv syn på strukturomvandling och förnyelse. Näringspolitiken måste inriktas på att stimulera till ett mer dynamiskt näringsliv och att undanröja hinder för en vitalisering av svensk ekonomi. Det svenska näringslivet besitter en omfattande teknisk och ekonomisk kompetens. Många företag tillhör de främsta inom sitt område på världsmarknaden. Men det är endast en del av det svenska näringslivet som är utvecklingskraftigt och framåtskridande. Frågan är hur vi totalt skall kunna öka tillväxten inom svenskt näringsliv. Det socialdemokratiska svaret har sedan ett och ett halvt decennium hetat statlig industripolitik och ökad offentlig styrning. Ökade resurser och befogenheter har tillförts olika myndigheter. Det har i praktiken blivit i de statliga verken och i departementen som många beslut om det svenska näringslivets framtid har tagits. En sådan politik bygger i grunden på bristande förståelse för hur en marknad fungerar och är farlig för näringslivets utveckling. Det föreliggande budgetförslaget präglas av passivitet inför de svenska balansproblemen. De näringspolitiska signalerna lyser med sin frånvaro. Man hänvisar till kommande propositioner och lämnar de flesta anslagsförslagen öppna, dvs. preliminära förslag på samma utgiftsnivå som för innevarande budgetår. Som vi påpekar i det följande är risken uppenbar för succesivt höjda anslag genom särpropositioner och på tilläggsbudget . Sannolikt upprepas det förhållandet att det verkliga utfallet, bl. a. i fråga om industristöd, blir avsevärt sämre än vad som sägs i budgetpropositionen. beslut att fr. o. m. införa ett system med s.k. löntagarfonder i innebär ett allvarligt steg bort från den marknadsekonomi och det ekonomiska system som har utgjort grundvalen för välståndsutvecklingen i vårt land. Alltsedan det ursprungliga förslaget presenterades 1975 har de olika förslagen vållat stor oro inom näringslivet, vilket minskat benägenheten att göra framtidssatsningar. De som detta kostat faller helt på förslagsställarnas ansvar. De som drivit kraven på fondsocialismens genomförande kan rimligen inte ha undgått att notera ett entydigt och kompakt motstånd från näringslivets sida. Varje opinionsmätning har också visat att det inte har funnits något majoritetsstöd för att genomföra ett sådant systemskifte. I det fondsocialistiska blir det de framgångsrika och vinstgivande företagen som bestraffas genom vinstskatten. Det är just i de vinstgivande företagen som nya arbetstillfällen kan skapas. Men när en del av vinsten rycks undan minskar möjligheten att expandera och öka antalet arbetstillfällen. Att påstå att löntagarfonder skulle lösa ekonomiska problem och trygga sysselsättningen är att gå förbi de verkliga problemen - bristande lönsamhet och alltför högt kostnadsläge. Om ett företag går bra eller dåligt beror på hur väl det klarar konkurrensen. Svenska fackföreningsfonder kan, lika litet som andra ägare, tvinga utländska konsumenter att köpa dyra svenska varor. Det är inte trovärdigt att hävda att fackföreningsfonder är skickligare på att producera och sälja än nuvarande ägare. Exemplet BPA visar snarare på motsatsen. Det finns inga bärande skäl för dessa fackföreningsfonder - däremot är de förknippade med många faror. Förutom det försämrade näringspolitiska klimatet kommer systemet att leda till en maktkoncentration som är okänd i de demokratiska industriländerna. Enskilt ägda företag har en fristående facklig motpart. Det kan man inte säga om fackligt ägda företäg. Det blir också sämre för konsumenten. Privata företag, som strävar efter vinst, måste producera det som konsumenten vill ha. Om företagen i stället ägs kollektivt och har till syfte att uppfylla fackliga och politiska mål försvagas konsumentens ställning. De näringspolitiska konsekvenserna av socialdemokraternas löntagarfonder kan sammanfattas på följande sätt: o Tillsammans med 4:e får löntagarfondsstyrelserna möjligheter att förvärva betydande andelar av olika företag. Därigenom banas väg för kraftiga förändringar av näringsliv och arbetsmarknad. De centrala fackliga organisationerna får på detta sätt en dubbelroll som kan bli absurd , o Löntagarfonderna innebär betydande kostnadsökningar för näringslivet. Den internationella konkurrenskraften försämras, o Vinstavgiften är utformad på ett sätt som innebär en progressiv beskattning av lönsamma och expansiva företag, vilket försämrar företagens långsiktiga utveckling och leder till färre arbetstillfällen och mindre investeringar, o Vinstskatten innebär en ytterligare försämring av företagens möjligheter till självfinansiering, vilken som följd av företagsbeskattningen redan är kraftigt begränsad, o Regeln om realbeskattning av vinst över ett fribelopp av . eller av lönesumman verkar inte neutralt, vilket kommer att skapa besvärliga följdverkningar för t. ex. byggnads-, fastighets- och skogsföretag, o Systemet för beräkning av vinstskatten är så invecklat och svåröverskådligt att en serie långdragna rättstvister kan befaras, o Löneavgiften på 0,, som införs för att möjliggöra uppbyggandet av löntagarfonderna, innebär en ytterligare börda. Löneavgiften belastar även de offentliga arbetsgivarna, o Det näringspolitiska klimatet försämras. Benägenheten till enskilda initiativ och enskilt risktagande kommer att minska. Det är ansvarslöst av socialdemokraterna att splittra den svenska nationen genom att mot folkviljan driva igenom fondsocialismen i , med främst de följdverkningar för näringsliv och sysselsättning som vi beskrivit i detta avsnitt. Vad som behövs är en nationell samling kring en ekonomisk politik som kan föra vårt land ur den ekonomiska krisen. Dessa synpunkter utvecklas närmare i vår ekonomisk-politiska partimotion, i vilken vi yrkar att löntagarfondssystemet möjligt avskaffas. Liberaliseringen av den internationella handeln hade stor betydelse för den gynnsamma utvecklingen , såväl internatio 1** 1983184.3sami. nellt som för svenskt vidkommande. De nuvarande tendenserna till ökad protektionism, både i och i utlandet, är i det perspektivet mycket oroväckande. Varje slag av protektionism - öppen eller dold - drabbar de små länderna hårdast. Protektionism fördyrar importen och försämrar avsättningsmöjligheterna för våra exportprodukter. Mindre konkurrens från utlandet ger också långsammare utveckling inom landet. Därför måste vi i landets eget intresse följa de internationella spelreglerna. Det går inte att skydda från marknadernas krav på omställning genom att söka kortsiktig trygghet. Därmed riskeras den långsiktiga tryggheten. Den socialdemokratiska industripolitiken som innebär alltmer stöd till olönsamma företag - en form av protektionism - är inte acceptabel. Kortsiktiga fördelar får inte leda till att denna form av protektionism får utvecklas. Subventioner och skatter förvrider prisstrukturerna. Priserna förmedlar inte längre information om vad som är effektivt utan om vad politikerna bestämt. Detta medför allvarliga risker för den fria handeln. Så länge konkurrenskraft återspeglar relativ effektivitet och inte politisk styrning kan frihandelsprincipen upprätthållas. Kravet på fri handel måste även gälla gentemot de nya industriländerna. Framväxten av nya industriländer ger ökade sysselsättningsmöjligheter för den svenska industrin - nya konkurrenter kan ju också vara nya kunder. För att kunna utnyttja dessa nya möjligheter krävs vilja och förmåga till omställningar. Handeln med är mycket betydelsefull för den svenska ekonomin. Den svarade 1982 för av vår export och för av importen. måste utvecklas till att bli en hemmamarknad för företag i alla de nordiska länderna, vilket underlättar en framgångsrik konkurrens med utomnordiska producenter. a. framgår av kommerskollegiums rapport för handeln i - delrapport leder skiljaktiga krav och villkor till problem och hinder för den nordiska handeln. Dessa skiljaktigheter måste undanröjas genom en långtgående samordning inom . bör dessutom medverka till skapandet av mångnationella krav och standarder (t. ex. inom ), eller ansluta oss till i utlandet uppställda krav (t. ex. inom EG eller i ). Den Europeiska gemenskapen befinner sig i ett skede av besvärliga förändringar. Orsaken är dock inte att det skulle vara något fel på den grundläggande idén bakom den europeiska gemenskapen, nämligen att skapa en gemensam marknad där varor, tjänster, kapital och arbetskraft fritt kan röra sig utan hänsyn till nationella gränser mellan medlemsländerna. Det nu gällande frihandelsavtalet mellan och EG har varit gynnsamt. Det är av största vikt att från svensk sida aktivt arbeta på att fördjupa och förbättra vårt förhållande till EG. Exportförsäljning är synnerligen viktig för den svenska ekonomin. Exporten beräknas ha uppgått till ca , vilket motsvarar av den svenska BNP. Det är således mycket väsentligt att vi skapar goda förutsättningar för svenskt näringslivs export. Export får emellertid ej bli till ett självändamål. Export och import bör avspegla olika länders relativa fördelar vid produktion av olika slags varor och tjänster. Exporten möjliggör svensk konsumtion av importerade varor och tjänster. Beklagligtvis har bristande förståelse och respekt för hur en marknadsekonomi bör fungera lett till att ett stort antal länder runt om i världen ensidigt koncentrerat sig på att främja exporten och minska importen. I exportfrämjande syfte har många länder infört olika former av exportkreditstöd. Detta innebär att staten genom olika subventionsformer ger exportföretagen möjlighet till förmånligare kreditvillkor än vad kundens ställning och tillförlitlighet annars skulle kunna föranleda, vilket i sin tur innebär att olika länders regeringar i själva verket transfererar resurser till invånare i andra länder. I flera internationella sammanhang har nationer verkat för en begränsning av exportstödet. Tyvärr kan konstateras att skilda exportstöd är vanligt förekommande. Ett unilateralt avskaffande av exportstödet skulle ge upphov till stora negativa konsekvenser för svenskt näringsliv. Utan de olika exportstöden skulle svenska företag tappa betydande marknadsandelar i utlandet. Intill dess exportstöd allmänt avskaffats finns det anledning att bibehålla svenskt exportstöd, så att svenska företag kan behålla sina utländska marknadsandelar. Kostnaderna för exportstöd är omfattande. I budgetpropostitionen föreslår regeringen för kommande budgetår utgifter på 1460 milj. kr. konstaterade att för /83 uppgick de samlade statliga utgifterna för exportfrämjande åtgärder till ca . Det är angeläget att kritiskt granska hur dessa pengar används. Det torde finnas anledning att samla de statliga exportfrämjande insatserna till färre organ, där främst , AB och exportkreditnämnden bör ingå. Vi anser också att utvecklingsfondernas förlustbringande exportsäljbolag bör avvecklas. Det bör prövas om mera av den exportstödjande verksamheten kan ske genom bankkontakter och genom näringslivets egna organisationer. Den viktigaste insatsen för att främja exporten torde inte i första hand vara ett utökat exportstöd utan att undanröja de problem som uppstått för exportföretagen genom regleringar och bestämmelser. Så bör exempelvis valutaregleringen helt kunna avvecklas. En viktig åtgärd är i detta sammanhang att underlätta för svensk personal att tjänstgöra i utlandet. Ett problem för utlandsarbetande svenskar är den svenska skattelagstiftningen, socialförsäkringslagstiftningen och valutaregleringen. Det är anmärkningsvärt att ännu efter det att justitieombudsmannen påpekade bristen på konsistens i de olika bosättningsbegrepp som används vid tillämpning av olika lagar, har detta ännu inte rättats till. Vi måste få ett enhetligt bosättningsbegrepp, som möjliggör för svenskar att utan orimliga skatte- och/eller förmånseffekter tjänstgöra i utlandet. Svenska privatanställda skall inte på grund av skattelagstiftningen ha sämre traktaments- och löneförhållanden än vad som gäller för statligt anställda. En studie av bidragen till näringslivet visar att det s. k. icke permanenta industristödet har ökat kraftigt efter regeringsskiftet . Detta avslöjar ihåligheten i ledande socialdemokraters löften att trappa ned industristödet. Nästan hela beloppet har gått till statliga företag. I tabellen nedan redovisas det icke permanenta industristödet budgetåren 1979/80-1982/83. Med icke-permanent industristöd avses statliga insatser av tillfälligt slag i enskilda företag eller företagsgrupper. Detta innebär att redovisningen inte innehåller branschstöd (t. ex. tekostöd), FoU-stöd, regionalpolitiska stöd, exportfrämjande stöd och stöd till små eller medelstora företag. Inte heller på dessa områden har det skett några minskningar av det totala stödet. Redovisningen för budgetåren 1979/80-1981/82 avser utbetalt stöd medan redovisningen för /83 avser anslaget belopp. Icke permanenta industristödet budgetåren 1979180-1982/83 (milj. kr. i löpande priser) 1982/83' Icke permanent stöd totalt därav 'Budgetåren 1979/80 till 1981/82 avser industristödets nettokostnad. Uppgifterna /83 avser industristödets bruttokostnad.