mot · G7022741 · 1984-04-02 00:00:00 — Erfarenheter i form av arbetslöshet, påtvingad flyttning, skiftarbete, torftiga bostadsområden osv. Historiskt har arbetarrörelsens organisationer gått till storms mot ett undermåligt kulturutbud och mot en kommersiell utplundring av barnen. Dagens torftiga kulturutbud för barn och ungdom och det faktum att de blivit en av de mest utsatta grupperna för kapitalets intressen gör att denna kamp har blivit alltmer angelägen. Det gäller att finna former för den organiserade kampen, som gör det möjligt för barnen att aktivt delta i klasskampen och för de vuxna att ge dem det stöd de behöver. Vi har redan konstaterat att det samhälleliga ansvaret för barn och ungdom inte kan inskränkas till den tid då skolbarnet vistas i skolan. Men samhället ger små möjligheter för barn och ungdom att få utveckla intressen, färdigheter och anlag. Fritiden styrs av profitintressen. Tillfällen att uppöva och utveckla intressen för dans, musik, konst m. m. ges inte på ett systematiskt sätt i förskolan, fritidshem etc. Idrotten blir alltmer kommersialiserad där endast de bästa ges möjlighet att fortsätta. Naturvetenskapliga eller humanistiska intressen kan endast med svårighet odlas . Uppräkningen kan göras längre. syn och fritidsverksamheten för ungdom är inte så utformad att den bildar en motvikt mot den inverkan kapitalets förstörande vinstintressen har över barns och ungdomars liv. Åter är det i första hand arbetarklassen och den närstående skikt som i första hand drabbas. De förvägras rätten till en fostrande och utvecklande fritid. De skall i stället betala för en kulturellt torftig och kommersiellt styrd tillvaro. Utbildningens bildningsmål som innefattar allas rätt till bildning och fostran till gagn för såväl individ som samhälle förutsätter samhällets socialistiska omvandling. Därigenom blir det möjligt att skapa en enhet mellan bildning och fostran, och människans allsidiga utveckling kan förverkligas. Under socialistiska samhällsförhållanden är det möjligt och nödvändigt att ställa målen för utbildningen betydligt högre än . Det mänskliga vetandet kan vidgas och fördjupas. Då finns inga sociala, vetenskapliga eller ekonomiska skäl som talar mot tanken att det är fullt möjligt att avsevärt höja kunskaps-, färdighets- och bildningsnivån för alla människor. Det uppnås genom att enhet skapas mellan arbete, fostran och bildning. Arbetsformer, arbetssätt och metoder i skolans verksamhet kommer att präglas av att det produktiva arbetet står i centrum. Olika hinder kan brytas ner som gör det möjligt för skolan att arbeta i nära samverkan med produktionslivet, fackliga och politiska organisationer. Lärare och elever skall ha nära kontakt med olika samhälleliga verksamheter som serviceanläggningar, pensionärshem, kulturcentra, bibliotek, fritids- och sportanläggningar. Socialismen medger friare former och ökat inflytande för barns och ungdomars organisationer, som kan vara verksamma i och utanför skolan och utgöra ett stöd för skolans fostran och bildningsarbete. Hela skolans verksamhet kommer att stå under demokratisk insyn och kontroll. En optimal användning av samhällets resurser gör det möjligt att genomföra en radikalt förkortad arbetsdag, liksom en anpassning av skolans arbetstider till de arbetstider som gäller i samhället i övrigt, varigenom föräldrar och fostrare mer aktivt kan medverka i barnens utveckling. Barnens fostran kan på ett bättre sätt än nu främjas genom lek och arbete i gemenskap och individen utvecklas genom kollektivet. Föreningen av teori och praktik utgör en grundläggande tanke i den socialistiska uppfattningen om hur kunskaper inhämtas och vetande vidgas. Praktiken måste utgöras av ändamålsenligt arbete, där samhällsnyttan utgör ett kriterium på ändamålsenligheten. Arbetet utgör både ett medel och ett mål. Alla skall ha rätt och skyldighet att delta i arbetet efter förmåga. Ett avgörande led i fostran är att den materiella produktionens fundamentala roll för allt samhälleligt och mänskligt liv görs förståelig. Socialismen gör det möjligt att avskaffa privilegier och gruppegoistiska intressen i utbildning och fostran. Därigenom kan utbildningen stå på vetenskaplig grund och ge alla en världsbild och en ideologi som gagnar fred, internationell solidaritet och framåtskridande. Historiska och sociala förklaringar kommer att kunna ge en sammanhängande bild av verkligheten och samhällets utveckling. För att fullt ut uppnå de mål som vi har skisserat här för samhällets insatser på bildningens och fostrans område fordras som vi redan sagt en socialistisk samhällsomvandling. Vi menar emellertid också att socialistiska bildningsmål kan vara vägledande för riktning och innehåll i den aktuella utbildningspolitiken. Regeringsförslaget om gymnasieskolans ökade flexibilitet hotar enhetligheten i utbildningen. En omfattande försöksverksamhet riskerar studiernas likvärdighet runt om i landet och att det politiska inflytandet över utbildningen försvagas ytterligare. Experimenten med gymnasieskolan överlåter regeringen helt på tjänstemän. Trots den omfattande kritiken mot gymnasieutredningen är det förvånansvärt många förslag från den som tas upp. Man påstår sig på detta sätt finjustera skolan och ser inte till det faktum att skolan så som den fungerar förstärker de sociala skillnader som finns i samhället i övrigt. En ur demokratisk och social synpunkt sett viktig fråga som rätten till arbete för icke skolpliktiga går man förbi. Ungdomarnas möjligheter att få ett arbete har ständigt försämrats . Trendmässigt har ungdomsarbetslösheten ökat . Det är mot den bakgrunden förslaget om förändrad gymnasieskola måste ses. Den starkaste drivkraften i förslaget är alltså inte behovet av en reformerad undervisning utan som regeringen ser det nödvändigheten att ungdomarna fortsätter studera även efter det att de fullgjort sin skolplikt för att förhindra att arbetslösheten ökar. Av nödvändigheten har man gjort en dygd. Enligt förslaget skall gymnasieskolan stå öppen för alla ungdomar eller samtliga som det heter på byråkratspråket. Men det är skillnad på en öppen skola och en som man tvingas in i även i år. Det manipulatoriska framgår också av att man påstår att åtgärder för att underlätta övergång till gymnasiet gör det meningsfullt för ungdomarna att söka till gymnasiet. Visserligen är sådana åtgärder bra, men det viktigaste för ungdomarnas val och vilja att studera är säkert de framtidsmöjligheter de kan skönja efter de olika utbildningarna. I realiteten accepterar inte staten att många ungdomar hellre vill arbeta eftersom man är oförmögen att ordna arbeten åt dem. I denna centrala fråga, som gäller både ungdomarnas önskemål och det för arbetarrörelsen principiellt viktiga att man skall kunna välja mellan arbete, och utbildning, är förslaget entydigt: Bara utbildning kan komma i fråga. Sedan kan denna utbildning ha hur många skepnader som helst. De facto har redan en obligatorisk 11 -årig skolgång införts dock utan någon diskussion med väljarna om vi skall ha en sådan och hur den i så fall skall se ut. Regeringen verkar att helst vilja glömma de krav på den större frihet att välja mellan arbete och utbildning och möjligheter till återkommande utbildning som hela arbetarrörelsen förde fram så starkt under 1960- och början . Vpk däremot anser att dessa krav är lika giltiga . Vi menar att de erfarenheter man skaffar sig i ett arbete är nyttiga i alla utbildningar och de jobb man får . Att ha erfarenhet från olika arbeten är ett bra sätt att skaffa sig kunskaper om olika yrken och bli motiverad för utbildning. Just inom arbetarrörelsen finns många goda exempel på att man gått till väga på det sättet. Att helt anpassa gymnasieskolan till ungdomarnas behov är helt enkelt inte möjligt, eftersom åtminstone av en årskull 16-åringar hellre skulle vilja ha ett arbete. Den siffran är i och för sig måttlig med tanke på att arbetskraften omfattar 4 miljoner. Det borde inte vara omöjligt att skaffa ytterligare 10 000 15 000 ett arbete. Det finns förslag i propositionen som vi anser är bra. Men det mesta är oklart och skjuts för regeringens ställningstagande. Innehållet i de föreslagna åtgärderna är för det mesta bara antytt och därför omöjligt att ta ställning till. Det gäller temastudier, tilläggskurser, fördjupningsstudier och specialämnen. En del av dessa åtgärder verkar dessutom vara svåra att klart avgränsa från varandra. Exempelvis tilläggskurser och fördjupningsstudier blir kanske bara olika namn på samma sak. Även skolfolk torde få svårt att förstå vari skillnaderna ligger. Riktigt hur detta med grundkurser och tilläggskurser skall se ut får alltså inte veta. Inte heller vilken betydelse de skall tillmätas vid betygssättning. Detta blir en regeringsfråga . Klart är emellertid att det kommer att ha inverkan på ett nytt betygssystem; därför borde det vara en riksdagsfråga som dessutom borde ha förberetts bättre. Undervisningen skall bli mera individuell. Vissa elever skall kunna gå längre och djupare i vissa ämnen, medan andra däremot skall få något som kallas koncentrera mer tid på grundläggande avsnitt. Detta med koncentrerad tid innebär inte att blir i stället , utan tvärtom att vissa elever skall få använda mer av lektionstiden till vissa avsnitt av elementär karaktär. Regeringen borde klarlägga vad som menas med att koncentrera tid. Flera förslag som gäller påbyggnadsutbildning är bra. Det gäller både möjligheterna att komplettera utbildningar och att skaffa sig en för arbets marknaden färdig utbildning. Här kommer dock de ofullständiga förslagen beträffande samordning mellan gymnasiet Komvux och AMU . Man måste överväga om en del av dessa utbildningar bör ligga inom t. ex. AMU och att åldersgränsen för denna utbildning i konsekvens härmed sänks till . Inriktningen på AMU måste ju som alla inser som följer utvecklingen på arbetsmarknaden ses över. En mängd grundläggande yrkesutbildningar som anordnas inom AMU kan ha sin plats inom gymnasieskolan. Vi anser att man vid en översyn av skolsystemet bör se på hur gränsdragningen mellan grundutbildning och påbyggnadsutbildning bör göras och fördelningen av dessa utbildningar mellan gymnasieskolan, Komvux resp. AMU. Ingenstans i förslaget framkommer att man tagit hänsyn till elevorganisationens mening. Det är symtomatiskt för skolreformer i vårt land att man låter deras mening betyda så litet. Den som har egna och aktuella erfarenheter av undervisningen bör man tycker vi lyssna på. På åtminstone två punkter delar vi elevorganisationens betänkligheter, nämligen beträffande tilläggskursernas effekter på skolarbetet och för elevernas situation samt för betygssättningen. Vidare beträffande att ersätta klassföreståndareskapet med gruppindelning. Sådana förändringar bör inte införas utan att man först gjort omfattande prov och sett effekterna och utan en stark förankring hos elever och lärare. Alltför många reformer på skolans område har varit dåligt förankrade och inte följts upp tillräckligt. Vad gäller den viktiga frågan om ökat inflytande och ansvar för eleverna är förslaget som vanligt när det gäller den frågan torftigt. Förutom nämnda förslag om gruppindelning nämns bara vissa möjligheter att bedriva gemensamma aktiviteter, såsom cafeteria och inköpsförening. Det kanske hade varit skonsammare att helt utelämna frågan. Vi anser att ett mycket större intresse borde ägnats frågan om elevernas inflytande och ansvar. Inte minst med tanke på förslagen om individuell undervisning som kan få stor effekt på elevernas skolarbete. Vilket inflytande kommer eleverna att få när det gäller t. ex. tilläggskurser och fördjupningsstudier? Oroväckande är att elevernas engagemang i skolfrågor och skoldemokratin faktiskt minskat . Också detta borde ha manat regeringen till konkreta förslag i enlighet med de förslag om ökat elevinflytande som står för. Regeringen föreslår att praktik skall vara ett viktigt inslag i gymnasieskolan. Vi biträder denna uppfattning, men erfarenheten visar att det kommer att bli svårt att utan politiska beslut få fram erforderligt antal Därför bör regeringen återkomma till med lagförslag som garanterar eleverna praktikplatser. Vi har i det föregående pekat på flera oklarheter i regeringsförslaget och menar att inför den utveckling av ny teknik, nya medier m. m. som samhället står inför är det viktigt att ha en klar viljeinriktning och beredskap inom utbildningsväsendet. Ett sätt att ange detta är att ange fasta former för utbildningskvaliteten i hela landet. Regeringsförslaget, med sin försöksverksamhet, biträder tyvärr inte denna väg. Framtiden måste mötas med solidaritet mellan människorna. Man kan understödja solidaritetstanken genom att verka för en sammanhållen skola och inte verka för en uppdelning av eleverna genom olika former av nivågrupperingar. Vi anser att det är viktigt att eleverna tillsammans får möjlighet att ta till vara sina gåvor. Man kan underlätta detta mål genom att göra gymnasieskolan bredare i sektorsform. Det borde räcka med tre sektorer: social, ekonomisk och teknisk sektor. Tyvärr måste man än en gång konstatera den socialdemokratiska handfallenheten inför behovet av genomgripande reformer. Återigen tvingas vi påpeka det nödvändiga i att ha ett samlat perspektiv över hela skolsystemet, från förskola till högskola. Hela skoltiden för de unga är nu snitslad av övergångsproblem. Från förskola till lågstadium, från lågstadium till mellanstadium, från mellanstadium till högstadium, från högstadium till gymnasium och från gymnasium till högskola. Härtill kommer en mängd varianter på övergångsproblem som sammanhänger med olika linjeval och byten mellan linjer. Hela problemet emanerar ur det faktum, att så länge en helhetssyn på utbildningssystemet saknas, så tillskrivs eleverna när de kommer till närmast högre stadium egenskaper som inte tillgodosetts i det tidigare stadiet. En annan grundläggande diskussion som saknas i den här propositionen liksom i alla tidigare förslag från regeringar om åtgärder på skolans område, är den som är ägnad att klargöra de klassmässiga förhållandenas betydelse. Detta kunde förklaras då man på socialdemokratiskt håll fortfarande faktiskt trodde att man bl. a. just genom skolväsendet höll på att utjämna klassklyftorna. kan man inte längre tro det. Rader av statistiska rapporter och vetenskapliga undersökningar har gett ovedersägliga bevis för att klassklyftorna inom skolan består, och det kan t. o. m. med fog påstås att skolan bidrar till att öka klasskillnaderna. Den borgerliga hegemonin över skolans värderingar och kunskapsuppfattningar består, och det är beklagligt att man från socialdemokratisk sida inte ens vill diskutera detta faktum och ta till vara den klass intressen som genom sina röster har gett regeringen dess taburetter. saknas förslag som är särskilt ägnade att tillgodose arbetarbarnens bildningsbehov! saknas förslag om en i verklig mening sammanhållen gymnasieskola! saknas förslag som på ett radikalt sätt bryter åtskillnaden mellan manuellt och intellektuellt arbete! saknas förslag om en omfördelning av skolsystemets resurser till arbetarbarnens förmån! Under hänvisning till det anförda föreslås att med hänvisning till vad som anförs i motionen beslutar avslå proposition 1983/84:116 och hemställer hos regeringen om nytt förslag till reformering av gymnasieskolan. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)