mot · G7022054 · 1984-01-24 00:00:00 — m. fl. Alla barn, alldeles oavsett om föräldrarna förvärvsarbetar eller inte, skall ha rätt till förskola eller fritidshem av en bra kvalitet. Kostnaderna för barnomsorgen skall till övervägande del betalas av staten. Förskola och fritidshem är främst till för barnens skull. Men samhällsekonomiskt har verksamheten också en positiv effekt både . Att satsa på en bra pedagogisk verksamhet för förskolebarn och yngre skolbarn är en ekonomisk satsning lika värdefull som den som samhället gör på skolområdet. Det finns bara ca 150000 platser i daghem och 55 000 platser i fritidshem och 100 000 platser i familjedaghem. 850000 barn i åldrarna har förvärvsarbetande mödrar (enligt -83). Hundratusentals barn står således utanför den kommunala barnomsorgen. Detta skapar stor otrygghet ur social synpunkt. Många kvinnor med små barn skulle dessutom vilja förvärvsarbeta om det fanns ordnad barnomsorg. Det innebär att det finns ett stort dolt behov av barnomsorg som aldrig kommer till synes i statistik och undersökningar. som barnomsorgen behöver byggas ut med hundratusentals platser går mer än 2000 förskollärare och fritidspedagoger arbetslösa. Många barn behöver omsorg på obekväm arbetstid. Barnomsorgsundersökningen /83 har kartlagt denna efterfrågan och kommit fram till att inte av de förskolebarn som efterfrågade barnomsorg behövde omsorgen . Barnomsorgen behöver således inte bara byggas ut för normaltidsarbetande barns föräldrar, utan man måste också tillgodose andra typer av omsorgsbehov. Statsbidragen skall stimulera till utbyggnad Löftet i den s. k. femårsplanen om 100000 nya daghemsplatser och 50000 fritidshemsplatser infriades bara till två tredjedelar. Det är visserligen bra att en ny utbyggnadsplan skall tas fram, men det räcker inte med stolta målformuleringar, det har den tidigare planens misslyckande visat, det behövs resurser för att uppnå resultat. Det är kommunerna som har ansvaret för barnomsorgen. Kommunernas vilja och möjlighet att bygga ut förskola- och fritidshemsverksamheten är i mycket beroende på de statsbidrag som utgår. Med de statsbidrag som just börjat gälla kommer ingen nämnvärd utbyggnad att ske. Antalet platser kommer främst att öka genom överinskrivning och förtätning i barngrupperna. Detta innebär i de flesta fall kvalitetsförsämring för barnomsorgen. Enligt vpk:s mening måste statsbidragen utformas så att de blir en verklig stimulans för kommunernas utbyggnad av verksamheten. Bidragen bör också vara sådana att de gynnar en kvalitativt bra barnomsorg. Därför måste statsbidragen kopplas ihop med bindande miniminormer för personaltäthet, ytnormer och barngruppsstorlekar. För att säkra både den kvantitativa och den kvalitativa utbyggnaden av barnomsorgen föreslår vpk dels ett driftsbidrag, dels ett temporärt anordningsbidrag. Driftsbidraget föreslås utgå av de faktiska driftkostnaderna och täcker på så sätt personalkostnaderna. För att åtminstone infria utbyggnadslöftet från femårsplanen föreslår vpk ett anordningsbidrag för de ca 60 000 platser i daghem och fritidshem som fattas. Anordningsbidraget bör täcka av kommunernas investeringskostnader för dessa platser. Statsbidragen till förskola och fritidshem finansieras genom en speciell avgift, barnomsorgsavgiften. Denna barnomsorgsavgift, som tas ut av alla arbetsgivare och egenföretagare, uppgår till 2,av löneunderlaget. F. n. så används inte hela summan i denna avgift till finansiering av barnomsorg. Vpk menar att varenda krona som kommer in via denna avgift också skall användas för att bygga ut barnomsorgen och göra den bättre. Dessutom föreslår vpk att barnomsorgsavgiften höjs till 2,för att finansiera driftsbidraget. För barn med särskilda behov utgår ett statsbidrag med . för varje tiotal barn som är inskrivna i daghem eller fritidshem. Vpk anser inte att detta stöd är tillräckligt. Ett ekonomiskt stöd bör i stället ovillkorligen utgå till barn med särskilda behov. Statsbidrag för detta skall kunna begäras i efterhand för den faktiska kostnad varje kommun haft. All barnomsorgsverksamhet bör vara avgiftsfri för föräldrarna och i stället finansieras över skatten. Frågan om föräldraavgiften bör, enligt vpk:s mening, bli föremål för överläggningar mellan staten och kommunerna. Målsättningen med dessa överläggningar bör vara att barnomsorgstaxorna successivt trappas ned. Gör barnomsorgen bättre! För att uppnå en bra och likvärdig kvalitet inom barnomsorgen över hela landet måste bindande normer för personaltäthet, barngruppsstorlek och ytnormer fastställas. Regering och riksdag har genom att inte fastställa sådana normer bidragit till en ojämlik och en försämrad barnomsorg. För åldersgrupperna i förskolan och på fritidshem bör barngrupperna inte vara större än 15 barn. bör antalet inte överstiga 10. När det gäller s. k. utvidgad syskongrupp, dvs. för barn 0,, bör barnantalet inte överstiga 12-15 barn, beroende på åldersfördelningen i barngruppen. Det är viktigt att antalet barn i grupperna inte är för stort, men det är också viktigt att barngrupperna i största möjliga utsträckning hålls ihop under hela förskoleperioden. Att barnen har en fast grupptillhörighet är väsentligt för kontinuitet och sammanhang i deras tillvaro. När det gäller personaltätheten menar vpk att rekommendationer bör gälla som miniminormer. Detta innebär 0-40 personal per barn i åldrarna 0,, 0,20 i åldrarna och 0,17 i åldrarna . Förutom bindande normer för den ordinarie personalen behövs normer för fasta vikarier. Dimensioneringen av dessa bör vara 1 vikarie på 5 anställda. Det är viktigt att barnen har tillräckligt med yta att röra sig på. Därför anser vpk att ytnormen bör återinföras och fastställas till 9,0-9,5 m2per plats, med vissa möjligheter till dispens, så att kravet kan sänkas till 7,0-7,om det i övrigt finns goda planlösningar som kompenserar den minskade ytan. Vpk anser att utbyggnaden av barnomsorgen skall ske i form av daghem och fritidshem och inte genom en utbyggnad av de redan alltför många familjedaghemmen. Familjedaghemmen bör avvecklas och ersättas av en kollektiv barnomsorg, som är den bästa formen för barnomsorg för de flesta barn. De kvinnor som arbetar som dagmammor bör erbjudas utbildning för att sedan arbeta i den kollektiva barnomsorgen. har det talats om vikten av en aktiv föräldramedverkan inom barnomsorgen. Mycket litet har kommit ut av dessa diskussioner. För att åstadkomma en verklig föräldramedverkan måste denna organiseras och lagstadgas. Vpk föreslår därför att frågan om hur föräldramedverkan praktiskt skall kunna förverkligas, både ekonomiskt och organisatoriskt, utreds. Frågan om sex timmars arbetsdag hör nära ihop med barnomsorgens kvalitet och med frågan om föräldramedverkan på daghem och fritidshem. Om sex timmars arbetsdag genomfördes skulle förutsättningarna för barnomsorgen förändras på ett genomgripande och positivt sätt. Många barn är efter 10-11 timmars vistelse på daghemmen alltför trötta för att verksamheten skall kunna bli meningsfull och riktig. Med sex timmars arbetsdag för deras föräldrar skulle barnen kunna få en lagom lång daghemsvistelse. Genom mer fritid och mindre trötthet hos föräldrarna skulle de mer aktivt kunna och orka ta del av sina barns vardag i daghem, fritidshem och skola. Både barnomsorgens kvantitet och kvalitet är beroende på tillgången av tillräckligt antal välutbildad personal. Vpk har länge krävt en enhetlig utbildning för personalen inom barnomsorgen. Denna utbildning bör göras fyraårig med ett praktikår inlagt i studietiden. Utbildningen bör heta förskollärarutbildning och ge behörighet för arbete inom barnomsorgen. Antingen kan utbildningen göras så bred att även fritidspedagogerna ryms inom den eller också kan viss specialisering ske för fritidspedagogerna under det sista studieåret. Vpk anser att det endast skall finnas en personalkategori i arbetet med barn inom barnomsorgen. Också anser det vara angeläget med en enhetlig yrkeskår och menar att alla anställda bör ha en likvärdig utbildning. Vpk anser att de barnskötare och obehörig personal som arbetar inom barnomsorgen bör erbjudas påbyggnadsutbildning till förskollärare med lön . Vpk menar också att allmän behörighet måste börja gälla för arbete inom barnomsorgen. Bättre styrning med pedagogiskt program har gett ut Förslag till pedagogiskt program för förskolan. Programförslaget är just nu ute på remiss och därför är det nödvändigt att avvakta remissinstansernas överväganden. Men några kommentarer måste ändå göras. Detta pedagogiska program är tänkt som ett svar på den diskussion som varit om att det saknas en målsättning för barnomsorgen och som utmynnat i kravet på någon form av läroplan för förskolan. Som sådant svar är pedagogiska program av alltför allmänt innehåll - mest består det av självklarheter, eller som en facklig företrädare uttryckte sitt missnöje vid presentation av programmet: det är en pedagogisk grundkurs för kommunalpolitiker. Förväntningarna har varit höga inför programmet, och därför är det en besvikelse att programmet inte innehåller en genomgång av mer bestämda moment, sociala och pedagogiska, kring vilken förskolans verksamhet skall byggas upp. Vpk vill varna för att ett pedagogiskt program används som ett redskap att skyla över uppenbara kvalitativa brister inom barnomsorgen. Utan personella resurser, utan lagom stora barngrupper och utan sex timmars arbetsdag kan det bli svårt att genomföra ett pedagogiskt program så som det var tänkt - nämligen att åstadkomma en bra och jämlik barnomsorg. Barnomsorgen är en samhällelig angelägenhet har man från borgerligt håll försökt - och också delvis lyckats - att föra barnomsorgen bort från den kollektiva, gemensamma barnomsorgen, som bygger på barngrupper och pedagogiskt skolad personal till den mer privata, inom familjeramen, hållna barnomsorgen. Att barnomsorgen i vissa kommuner består av kommunala familjedagmammor vittnar just om att det borgerliga tänkandet vunnit insteg - också i socialdemokratiskt styrda kommuner. Vpk har bestämt gått emot en sådan privatisering av barnomsorgen då vi mer tror på en kollektiv barngruppsinriktad barnomsorg. Just nu handlar debatten om huruvida det finns möjlighet att privatisera också den kollektiva delen av barnomsorgen och låta den bli föremål för privata vinstintressen. En sådan debatt hade knappast varit möjlig för bara . Men de massiva angreppen på den offentliga sektorn, tjatet om hur dyr den kommunala barnomsorgen är, har bäddat för denna debatt - hur absurd den än är. Några kommuner vill lägga ut barnomsorgen på entreprenad och företag förväntas lägga in anbud. Svenska Managementgruppen och har visat sig intresserade. I vissa fall vill man ha en offentlig finansiering, dvs. via skattemedel, men i privat produktion, i andra all vill man ha både privat finansiering och privat produktion. De privata alternativen ger variation, förändring och valfrihet, heter det. Vi måste få konkurrens inom barnomsorgen och vi måste bryta det kommunala monopolet, heter det vidare. Ett av problemen inom barnomsorgen är att olika barnstugor verkar under så olika ekonomiska villkor. Stora resurser måste till för att göra barnomsorgen mer jämlik så att t. ex. barnen i får en lika bra barnomsorg som barnen som bor i en rik kommun. Med en ökad privatisering kommer skillnaderna mellan olika kommuners olika barnstugor att öka ännu mer. Något kommunalt monopol finns inte. Det går alldeles utmärkt att starta t. ex. ett eget daghem. Men det utgår inga statsbidrag till det - såvida inte daghemmet finns med i kommunens barnomsorgsplan. Beträffande önskemålet om konkurrens inom barnomsorgen så verkar förespråkarna för detta att tro att man kan handla med barn som man handlar med TV-apparater eller bilar. Men så är det inte. Barnomsorgen måste vara en samhällelig angelägenhet. Barnomsorgen kan göras mycket bättre än den är . En förbättrad barnomsorg åstadkommer man inte genom att lägga ut den på entreprenad, utan den åstadkommer man genom kraftiga satsningar på i första hand en ökad personaltäthet och mindre barngruppsstorlekar. Med stöd av ovanstående hemställs* 1. att uttalar att målsättningen bör vara att alla barn skall kunna beredas plats i samhällets barnomsorg, vilket också bör vara riktmärke för den nya plan som är under utarbetande, 2. att uttalar att utbyggnaden av barnomsorgen bör ske i regi i form av daghem och fritidshem och att familjedaghemmen därvid endast bör utgöra ett komplement för barn i speciella situationer, 3. att uttalar att för kommunerna bindande kvalitetsnormer för barnomsorgen bör utarbetas och fastställas innebärande a) att ytnormen återinförs och fastställs till 9-9,per plats, men att dispens skall kunna ges till 7-7,per plats vid särskilt goda planlösningar, b) att gruppstorleken fastställs till högst 10 barn i åldern 0,, till 15 barn i åldrarna och 12-15 barn i s. k. utvidgad syskongrupp, c) att personaltätheten fastställs till 0,40 i åldersgruppen 0,, 0,20 i och 0,17 i åldersgruppen och uppåt, 4. att uttalar att fasta vikarier bör anställas inom barnomsorgen, motsvarande en vikarie per fem anställda, 5. att uttalar att nuvarande statsbidragssystem för barnomsorgen skall ersättas av ett driftsbidrag motsvarande av kommunens nettokostnader för driften, 6. att uttalar att t. v. inrätta ett anordningsbidrag för heltidsförskola och fritidshem motsvarande av kommunernas investeringskostnader per plats i syfte att förverkliga beslut om en utbyggnad av barnomsorgen, 7. att uttalar sig för en höjning av barnomsorgsavgiften till 2,, 8. att uttalar att uppdelningen i barnskötar- och förskollärartjänster bör avskaffas och ersättas av en tjänsteform benämnd förskollärare, * Se även motion 1983/84:2055. 9. att uttalar att kommunerna bör ges rätt att anlita den stödpersonal för barn med särskilda behov som befinns erforderlig och att i efterhand, sedan särskild redovisning skett, erhålla full kostnadstäckning från staten för denna stödpersonal. (vpk) (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk)