mot · G702937 · 1984-01-23 00:00:00 — 1983/84 937-944 m. fl. Datatekniken skall i ett liberalt samhälle användas till att sprida makt och till att ge medborgarna bättre service och förbättrad information. Den skall öka allmänhetens insyn och kontroll över myndigheterna och den politiska beslutsprocessen. Den skall inte användas för att öka kontrollen och regleringen av enskilda människor. Det innebär att offentliga datasystem skall användas så att medborgarna får information om sina rättigheter, och inte bara för att kontrollera att de fullgör sina skyldigheter. Informationstekniken har först långsamt, efter hand i allt snabbare takt trängt in på snart sagt alla områden för mänsklig verksamhet. Informationstekniken i vid mening har sådan styrka och intensitet att den på avgörande sätt förändrar betingelserna för vår verksamhet och våra relationer till varandra som individer, företag, organisationer eller myndigheter. Genom att den ändrar fördelningen av tillgång till information, kan denna nya teknologi på avsett eller oavsett sätt rubba maktbalanser i vårt samhälle. Vi måste därför politiskt värdera och påverka den tekniska revolutionen. En liberal datapolitik måste bli ett led i en allmän liberal politik. De frågor som hänger samman med datorer och deras roll skiljer sig ofta bara på ytan från andra grundläggande politiska frågor. De liberala kraven handlar här som eljest om att stärka mångfalden och att hävda den svagares möjligheter och rätt. Rimliga kunskaper hos envar är en avgörande förutsättning för att vi skall kunna fungera i informationssamhället. Det är därför fundamentalt att utbildningsmöjligheterna i data- och informationsteknik och dess konsekvenser vidgas på alla nivåer. Samhället bör medverka till att personer som ej förstår sig på den nya tekniken, eller ej har kunskaper och förmåga att ställa de rätta frågorna, har möjlighet att få hjälp. Denna hjälp kan bestå bl. a. i assistans att ta reda på vilka uppgifter som finns om en individ i olika register, att få eventuella felaktigheter rättade eller att leta fram nyttiga uppgifter i visst ämne. Genomförandet av sådan service, t. ex. i allmänt tillgängliga informationscentraler belägna inom post och bibliotek m. m., kan ske i samverkan med privata företag. På flera sätt kan ett vidgat deltagande i den demokratiska beslutsprocessen främjas med ny informationsteknik. Terminaler och persondatorer har blivit så billiga att de inte bara återfinns på många arbetsplatser utan också kan nå nära nog varje bostad. 1 1983/84. mängder människor möjlighet att delta i ett rikare utbyte av åsikter och synpunkter såväl från jobbet som hemifrån. Massmedierna behöver inte förbli enkelriktade, i och med att lokala opinioner med datatekniska hjälpmedel enkelt kan bildas och höras av. Tekniken möjliggör lokala rådgivande elektroniska omröstningar från allmänt tillgängliga terminaler. En mängd praktiska och organisatoriska problem behöver emellertid penetreras innan sådana omröstningar kan bli meningsfulla inslag i närdemokratin. Ett system med elektronisk replikrätt bör prövas. Nackdelarna med tvångsmässig publicering av privata angelägenheter beror inte på att för mycket utan för litet offentliggörs. De uppgifter som sprids ger genom godtycklig eller illvillig avskärmning ett falskt intryck (nyckelhålseffekten). Det bör stadgas obetingad rätt för den om vilken uppgift införs i av myndighet eller informationsföretag (kreditupplysare eller motsvarande) fört register oavsett om detta anses sekretesskyddat eller ej att få i registret införa rättelser, kompletterande uppgifter eller andra kommentarer, replik till uppgiften. Detta bör ske utan kostnad för den enskilde. Om myndigheten till repliken fogar egen kommentar, skall även denna senare anses vara uppgift som medför replikrätt. Personer som lämnar uppgifter till myndigheter har ett osäkert sekretesskydd för lämnade uppgifter. Detta gäller särskilt när den lämnade uppgiften förs vidare till andra instanser. Detta har bl. a. samband med offentlighetsprincipen och tryckfrihetsprincipens meddelarfrihet. Dessa rättsliga förhållanden behöver ses över, inte minst i ljuset av de förändringar som informationstekniken leder till. Även efter det att så skett är den liberala utgångspunkten att misstro skydd mot utelämnande, dvs. varje till myndighet utelämnad uppgift innebär oavsett betingelserna för uppgiftslämnandet ett hot mot den enskildes integritet. Uppgiftsinsamling bör därför begränsas så att restriktiva regler tillämpas för vilka uppgifter som kommun eller lokal myndighet får infordra och vilka de får lämna vidare till högre instans (t. ex. länsstyrelse eller riksmyndighet). En sådan restriktiv informationspolitik skulle förbättra, inte försämra, samhällsplaneringen. Bra stickprovsundersökningar ger ofta bättre totalbild än en totalundersökning med visst ofrånkomligt men svårbedömt bortfall. Den skulle också öka informationens pålitlighet och minska riskerna för felbedömning. Samköming mellan register med personuppgifter, som vart och ett för sig är mindre känsligt, kan skapa kunskap om de berörda individerna som är utomordentligt detaljerad, och som kan vara starkt integritetshotande. Samkörningar bör därför tillämpas med största försiktighet. tar i detta sammanhang avstånd från det s. k. Fobalt och liknande integritetshotande register. Samköming mellan register bör förutsätta att det är klarlagt: när, hur, var och av vem uppgifterna ursprungligen samlats in, vilka felrättningsrutiner som finns, hur man avser meddela de berörda varifrån uppgifterna om dem har hämtats, och på vilket sätt beslut kan överklagas. Resultat av samkörningar bör inte användas som underlag för beslut förrän den som det angår har blivit informerad och haft möjlighet att svara eller ge andra synpunkter. I stället för att avskaffa personnumren bör man överväga att ge varje person rätt att använda flera namn med tillhörande personnummer. Varje svensk medborgare skulle således ha rätt att hos en registreringsmyndighet låta bokföra ett eller flera ytterligare namn med tillhörande personnummer pseudonymer. skulle då införa pseudonymen i sin pseudonymförteckning, som skulle vara offentlig, samt skulle i förseglat konvolut deponera en handskriven uppgift om vem som begärt pseudonymen (innehavaren). Konvolutet skulle av myndigheten få brytas endast om pseudonymen gått i konkurs eller av domstol dömts till brott som inte kan sonas med böter eller själv begär det. 1 de fall innehavaren sålunda skulle röjas, skulle denne automatiskt inträda som pseudonymens borgensman. Anonymiteten skulle alltså skyddas så länge pseudonymen sköter sig. De som får tillgång till ny informationsteknologi får ett övertag över dem som inte är lika informationsstarka. Vinnare blir i regel myndigheter och storföretag, förlorare enskilda och småföretagare. Företagen vinner över sina anställda, facket över sina medlemmar. Den nya tekniken kommer om inget görs att förvärra sådana existerande obalanser. En liberal datapolitik bör därför inriktas på åtgärder som syftar till att svagare grupper inte missgynnas. Handikappade bör kunna ges möjlighet att utnyttja särskilda datakommunikationsmöjligheter. I s. k. grannskapscentraler kan olika företags och organisationers databehandling och datakommunikation samlas under ett gemensamt tak. Sådana grannskapscentraler kan med fördel förläggas till geografiskt avlägsna delar av vårt land. Kvinnor missgynnas ofta när automation införs på kontor och andra arbetsplatser där råder en kvinnlig dominans. Åtgärder för att stärka kvinnornas möjligheter i informationssamhället omfattar: Särskilda resurser för datautbildning bör avdelas för sådana utbildningsvägar i skolan dit många flickor söker sig, t. ex. rörande vård och undervisning. Fjärrutbildning kan ordnas i samverkan mellan och t. ex. olika mikrodatorföretag. Utbildningen bör ges en sådan utformning att kvinnor lockas att delta aktivt. En förebild för denna verksamhet kan vara de omfattande utbildningsaktiviteter som engelska BBC har rörande datalära. Tillfällig könskvotering kan övervägas vid inträde till datautbildning på olika nivåer för att öka möjligheterna för kvinnor att få datautbildning. Kvinnor bör uppmuntras att söka till datautbildning t. ex. genom riktade stipendier och särskilda introduktionskurser och informationsmöten. Konsumentupplysning kring varor och tjänster kan med fördel spridas via dataterminaler. Ansvaret för de databaser som därvid tillhandahåller uppgifter om priser och prestanda, bör ligga hos branschföreningar eller enskilda företag. Hittillsvarande konsumentinformation direkt till konsumenterna är ofta otillräcklig, kvantitativt och kvalitativt. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om a) principerna för datateknikens användning, b) behovet av vidgade utbildningsinsatser i data- och informationsteknik på alla nivåer, c) kravet på tillämpning av restriktiva regler vid uppgiftsinsamling, d) restriktiva förutsättningar för samköming av dataregister, e) möjligheten att införa pseudonymer, 0 utvecklingen av s. k. grannskapscentraler i glesbygd, g) metoder för att stärka kvinnornas möjligheter i informationssamhället, h) möjligheterna att förbättra konsumentinformationen, 2. att hos regeringen begär förslag till utformning av allmänt tillgängliga informationscentraler, t. ex. inom post och bibliotek, 3. att hos regeringen begär förslag till ett system med elektronisk replikrätt. () () () ()