mot · G702747 · 1984-01-19 00:00:00 — I denna motion behandlas frågor rörande inkomstbeskattningen. Förslag som innebär fullföljande av vår tidigare redovisade politik vad gäller den övriga skattepolitiken återfinns i särskild partimotion om den ekonomiska politiken. Skattepolitiken är av avgörande betydelse för att vi skall kunna återvinna balans i vår ekonomi. nådde vi smärtgränsen för skatteuttaget. Det höga skattetrycket innebar att ekonomi förlorade sin tillväxtförmåga. Det samlade skatteuttaget måste nu minska. Dessutom måste budgetunderskottet skäras ned genom att de offentliga utgifterna sänks. Genom att en rejäl neddragning av de offentliga utgifterna kombineras med sänkta skatter hindras den totala åtstramningen från att bli alltför stor. Kombinationen av utgiftsminskningar och skattesänkningar måste dock innebära en väsentlig minskning av budgetunderskottet. En stor offentlig sektor finansierad genom ett högt skattetryck leder till minskad samhällsekonomisk effektivitet. Genom att den verkliga kostnaden för olika nyttigheter döljs snedvrids efterfrågan och kostnadskontrollen minskar avsevärt. Ett exempel på dessa effekter är bostadsmarknaden. För regeringen tycks skattepolitiken bestämmas av kortsiktiga fördelningshänsyn. Utlovade marginalskattesänkningar återtas, inflationen tillåts urholka marginalskattesänkningarna och en rad nya skatter har införts med bl. a. fördelningspolitisk motivering. Det är dock väl belagt att skattehöjningar är ett mycket trubbigt instrument för att fördela om inkomster mellan hushållen. Skatte- och bidragssystemen skapar i stället incitament hos människorna att ägna sig åt legala och illegala transaktioner, tjänstebyten och svartjobb, vilket gör att inkomstfördelningen blir en annan än den eftersträvade. Skattehöjningarna driver dessutom på inflationen. En snabb inflation leder i sin tur till godtycklig omfördelning av inkomster och förmögenhet. Moderata samlingspartiet har under en följd av år varnat för konsekvenserna av att inte genomföra en varaktig skattereform. Vi har framhållit att högskattepolitiken driver på inflationen och hämmar den ekonomiska tillväxten. Utvecklingen har givit oss rätt i dessa hänseenden. 1 1983/84.3 sami. kan längre blunda för de problem som skattesystemet skapar. Allt fler människor har kommit till den uppfattningen att det inte lönar sig att arbeta och göra extra arbetsinsatser. Vi har fått en växande dold sektor i den svenska ekonomin med arbetsbyten och transaktioner utan kvitton. Djupt oroande är den uppluckring av skattemoralen som blivit alltmer påtaglig. I stället för den naturliga lösningen på detta problem - sänkta skatter - ställs fler och fler krav på kontroll och övervakning. Det avgörande motivet för en marginalskattesänkning är att stimulera arbete, sparande och företagande. Det är därför en marginalskattereform är en central del i arbetet på att återställa balansen i svensk ekonomi. En varaktig förbättring av den svenska ekonomins produktionsförmåga kan inte åstadkommas utan att marginalskatterna sänks. kommer en marginalskattesänkning att betala sig själv genom positiva effekter på arbete, investeringar och sparande. Det är dock inte realistiskt att räkna med att stimulansen verkar . Marginalskattesänkningar måste därför övergångsvis kompenseras med besparingar på statsbudgetens utgiftssida. Detta är särskilt nödvändigt i vår nuvarande situation med ett mycket stort budgetunderskott. Till följd av att skattetrycket ständigt stegrades ökade den samlade inkomstskattebelastningen kraftigt. Därmed steg marginalskatterna snabbt också i vanliga inkomstlägen. Denna utveckling blev särskilt markerad sedan 1971 års skatteomläggning genomförts. Genom kombinationen av en hög inflationstakt och de stegrade marginalskatterna tvingades regeringen att så gott som genomföra skatteomläggningar. Dessa utformades oftast så att skattesatserna i lägre inkomstlägen sänktes, medan de höjdes för vanliga inkomsttagare och i högre inkomstlägen. Därmed skärptes marginalskatterna ytterligare. Utformningen av inkomstskatten skapar också orättvisor mellan jämförbara inkomsttagare. Den starka progressionen, tillsammans med att skatteuttaget normalt beräknas per kalenderår, leder exempelvis till att deltidsarbete blir lägre beskattat per arbetad timme än samma arbete utfört på heltid. De som enbart arbetar del av år får också betydligt lägre skatt. Det kan gälla nytillträdande på arbetsmarknaden, men också andra. Som skattesystemet är utformat får den som arbetar i sista halvåret och nästkommande år väsentligt lägre skatt än den som har motsvarande inkomst under ett och samma kalenderår. Genom den starka progressionen blir skattebelastningen på en hushållsinkomst högre ju ojämnare den är fördelad inom familjen. Hårdast drabbas de som lever på huvudsakligen en enda inkomst. särskilt flerbarnsfamiljer och familjer i glesbygd. Vid inkomstbeskattningen tas heller inte hänsyn till hur många som skall leva på en familjeinkomst - endast till hur många som tjänar in den. Detta strider mot principen om skatt efter bärkraft. De problem som orsakas av inkomstbeskattningens utformning leder i allt större utsträckning till såväl skatteflykt som skattefusk. Genom skatteplanering utnyttjas de lagliga möjligheterna att undgå eller skjuta upp skatt maximalt. Det leder i sin tur, liksom skattetrycket i sig, till komplicerade skatteregler och en mycket dyr skatteadministration. Förslag om integritetskränkande kontrollåtgärder redovisas också i en accelererande takt. Mål för en varaktig inkomstskattereform Det samlade skattetrycket måste planmässigt sänkas. En viktig åtgärd är därvid att reducera inkomstskatten. Det långsiktiga målet bör vara att den statliga inkomstskatten, som med tiden fått allt mindre statsfinansiell betydelse, avskaffas utom för höga inkomster. bör statsbidragen till kommunerna, som uppgår till betydligt högre belopp än hela den statliga inkomstskatten, successivt avvecklas med undantag för en skatteutjämning mellan kommunerna, som ger dem mer likvärdiga förutsättningar. Det skattepolitiska reformarbetet måste påbörjas och på detta område inriktas på att göra inkomstskatten i stort sett proportionell i låga och vanligt inkomstlägen. Den statliga skatteskalan skall 1985 uppfylla de målsättningar som uppställdes i trepartiregeringens handlingsprogram . Det innebär att gränsen för marginalskatt höjs med 2 basenheter (ca .) och att den maximala marginalskatten detta år blir . Marginalskattesänkningarna måste sedan fortsätta så att de långsiktiga skattepolitiska målen kan uppnås. Ett delmål bör vara att flertalet heltidsarbetande har en marginalskatt på högst och att marginalskattetaket är högst . Vid inkomstbeskattningen måste i fortsättningen hänsyn tas till familjernas försörjningsbörda. Skatt efter bärkraft - grundavdrag för barn 1971 ersattes sambeskattningen av makars förvärvsinkomster med individuell beskattning. Som den kommit att utformas har denna emellertid lett till betydande orättvisor i fördelningen av skattebördan och till alltmer svårbemästrade problem. Syftet med den individuella beskattningen var bl. a. att underlätta kvinnors förvärvsarbete. spelade det i verkligheten ingen roll om en genomsnittlig industriarbetarlön fördelades lika mellan makarna eller om endast en av dem tjänade in den. Den statliga inkomstskatten var nämligen proportionell nästan ända upp till dessa vanliga inkomstlägen. är situationen en helt annan, eftersom den statliga skatteskalan blivit alltmer progressiv redan i låga och vanliga inkomstlägen. Skattesystemet blir därigenom förmånligast för de hushåll där makarna tjänar exakt lika mycket. Ju ojämnare familjeinkomsten är fördelad desto hårdare slår skatten. Hårdast drabbas de som lever på en enda inkomst. Skatten på en familjeinkomst blir normalt högre om endast en av föräldrarna tjänar in den, jämfört med om den delas lika dem emellan. Det är dessutom klart belagt att inkomstfördelningen mellan föräldrarna blir snedare (och skatten dämed högre) ju fler barn det finns i en familj. Hemarbete på heltid eller kort deltid blir nämligen allt vanligare när barnantalet ökar. Tvåföräldersfamiljer med tre eller flera barn, som mer än andra är hänvisade till att leva på en enda inkomst, behöver således alltjämt inkomster betydligt över genomsnittet för att ens kunna nå den låga standard som existensminimum utgör. Detta beror främst på att ingen hänsyn vid beskattningen tas till ekonomisk bärkraft. För ensamföräldrar är situationen annorlunda, bl. a. beroende på att de erhåller särskilda skattelättnader samt att underhållsbidrag/bidragsförskott är skattefria. Redan tvåföräldersfamiljer vid eller under existensminimum betalar betydligt mer i skatt än de får i barn- och bostadsbidrag. En tvåbarnsfamilj med en månadsinkomst på . i inkomstskatt och bortåt . Därmed betalar familjen mer i skatt än vad den uppbär i form av barnbidrag och bostadsbidrag. Ändå lever familjen under existensminiminivån om hyran är högre än ca . (Barn- och bostadsbidragen för de två barnen uppgår till ca . vid denna inkomst och hyra.) En fembarnsfamilj med en hyra på . når nätt och jämt existensminimum vid en inkomst på . De erhåller då nära . i barn-, flerbarns- och bostadsbidrag, vilket bör jämföras med att de betalar ca . En utförligare redogörelse för barnfamiljernas ekonomiska situation, marginaleffekter m. m. återfinns i vår partimotion om familjepolitik. Exemplen visar att den s. k. rundgången inte fungerar. Inte ens betydande barn- eller bostadsbidrag förmår ändra detta faktum. Utformas inte familjebeskattningen efter bärkraft kommer allt fler barnfamiljer tvingas att söka socialbidrag för att ha något att leva av efter det att skatten är betald. Genom att ingen hänsyn tas till ekonomisk bärkraft drabbas hushållen ojämförligt hårdast de år försörjningsbördan är som störst och barnomsorgskostnaderna höga. Först när barnen vuxit upp får föräldrarna den ekonomiska rörelsefrihet som de så väl behövt . De sammantagna marginaleffekterna av skatten på inkomstökningar och bortfallande inkomstrelaterade bostadsbidrag blir mycket stora. För flerbarnsfamiljer med endast en inkomst vid eller ovanför existensminiminivån blir behållningen av en inkomstökning mycket liten. Tvåbarnsfamiljen i exemplet ovan får t. ex. behålla . av en extra hundralapp mot ca . om de inte hade haft barn, fembarnsfartiiljen endast . De inkomstprövade bostadsbidragen följer med ända upp till inkomster . i familjer med tre till fem barn. Det innebär att familjerna normalt drabbas av extra marginaleffekter till följd av bortfallande bostadsbidrag även om båda föräldrarna förvärvsarbetar. Härtill kommer ofta effekten av inkomstrelaterade avgifter i den kommunala barnomsorgen. Allmänt kan därför sägas att också andra makens förvärvsarbete lönar sig allt sämre ju fler barn familjen har. Familjebeskattningens utformning leder således till en föga rättvis fördelning av skattebördan mellan olika hushåll och mellan olika stadier i familjernas liv. Den styr dessutom ofta familjerna och deras möjligheter att själva bestämma om arbetsfördelning och barnomsorg. blir marginaleffekterna på en inkomstökning regelmässigt högre ju fler som skall leva på inkomsten. För att hänsyn vid beskattningen skall tas till försörjningsbörda bör ett grundavdrag för barn t. o. m. Dess storlek bör utgå ifrån att nödvändiga kostnader för barnets konsumtion (med avräkning av direkta bidrag) skall undantas från beskattningen. Det skattebortfall som blir följden av att grundavdrag för barn införs måste kompenseras fullt ut. Det bör ske genom att det grundavdrag (allmänt grundavdrag) som medges vid taxeringen till inkomstskatt minskas. Mot denna bakgrund och med hänsyn till att den statliga inkomstskatten bör avskaffas för flertalet inkomsttagare bör grundavdraget för barn endast medges vid taxeringen till inkomstskatt. Genom att kommunalskatten är proportionell blir fördelningen av avdraget mellan föräldrarna inte av någon ekonomisk betydelse. Den föreslagna omläggningen av det nuvarande grundavdraget vid den kommunala beskattningen kan också beskrivas så att detta avdrag differentieras efter försörjningsbörda. En reform med grundavdrag för barn bör kunna genomföras i tre steg. Avdraget bör efter sista steget kunna uppgå till . per barn t. o. m. Det skulle medföra ett skattebortfall på ca priser. Detta kan kompenseras genom att det allmänna grundavdraget minskas med . I tabell 1 åskådliggörs hur ett grundavdrag för barn kan införas. Införande av grundavdrag för barn Grundavdrag för barn vid beskattning Grundavdrag (allmänt) vid beskattning De individuella effekter som skulle uppkomma efter steg 3 för olika familjetyper exemplifieras i tabell 2. Till de effekter som redovisas i tabellen kommer de förändringar i den statliga inkomstbeskattningen som bör företas . Förändring av disponibel inkomst för olika familjetyper efter steg 3 till följd av infört grundavdrag för barn och minskat allmänt grundavdrag vid den kommunala beskattningen. Kommunalskatten antas vara . Skatteminskning genom grundavdrag för barn Skatteökning genom minskat allm. Ökning av disp. En förälder med inkomst, ett barn Två föräldrar med inkomst, ett barn Två föräldrar med inkomst, två barn Två föräldrar, endast en inkomst, tre barn Genom att det generella grundavdraget minskar ökar den kommunala skatten för inkomsttagare utan barn. Detta kan för den helt övervägande delen av de heltidsarbetande kompenseras genom en sänkning av den statliga inkomstskatten i enlighet med de målsättningar som tidigare redovisats. Grundavdrag för barn med denna utformning kommer att medföra förhållandevis störst skattelindring i familjer med låga inkomster och flera barn. Studerande med barn och låga inkomster, liksom vissa andra kategorier med främst många barn, kan dock komma i en situation där de inte kan tillgodogöra sig grundavdrag för barn fullt ut. I detta fall bör de från kommunen kunna erhålla ett bidrag som uppgår till det ej utnyttjade grundavdraget för barn multiplicerat med den gällande kommunala skattesatsen. Regeringen bör skyndsamt framlägga förslag om ett grundavdrag med denna inriktning. Vid den närmare utformningen bör tillses att pensionärer med låga inkomster kompenseras för effekterna av det minskade allmänna grundavdraget. Det kan t. ex. ske genom anpassning av de särskilda skatteregler som gäller för pensionärer med låga inkomster. Också för vissa studerande, som delvis finansierar sina studier genom förvärvsarbete, kan vissa kompensationsåtgärder inom studiemedelssystemet, t. ex. höjning av fribeloppsgränsen, behöva övervägas. Skatteutjämningsbidragen bör anpassas till reformen så att de enskilda kommunernas skatteunderlag inte i nämnvärd utsträckning ändras i förhållande till vad som gäller. De orättvisor som uppstår beroende på om en eller två personer tjänar in en familjs inkomst löses inte genom grundavdrag för barn utan motverkas bäst genom att den statliga inkomstskatten blir proportionell i vanliga inkomstlägen. Detta åstadkoms genom sänkta statliga skattesatser. På bör, som tidigare nämnts, den statliga inkomstskatten avskaffas för flertalet inkomsttagare. Med sänkta marginalskatter minskar också de totala marginaleffekterna för flerbarnsfamiljerna. Detta räcker emellertid inte. Parallellt med att grundavdrag för barn införs bör därför åtgärder vidtas som minskar barnfamiljernas beroende av inkomstprövade bidrag. Förslag om hur detta skall ske bör skyndsamt föreläggas . Vi har föreslagit att möjligheterna att införa en avdragsrätt för styrkta barntillsynskostnader skall utredas. En sådan skulle bl. a. verksamt kunna bidra till att minska det svarta arbete som förekommer inom barnomsorgen. Det är nu nödvändigt att en utredning kommer till stånd. I utredningsarbetet måste givetvis hänsyn tas till det grundavdrag för barn vi ovan föreslår skall införas samt till övriga familjepolitiska insatser. En utförlig redovisning av problemen och motiv för en avdragsrätt återfinns i vår partimotion om familjepolitik. 1966 fick en industriarbetare med genomsnittlig lön behålla två tredjedelar av en inkomstökning efter skatt. blev behållningen av en inkomstökning bara en tredjedel efter skatt (marginalskatten uppgick ). Den ständiga stegringen av marginalskatterna bromsades upp i och med den borgerliga valsegern 1976. Vissa marginalskattesänkningar genomfördes . infördes ett inflationsskydd av den statliga skatteskalan. offentliggjorde den borgerliga trepartiregeringen ett ekonomiskt handlingsprogram med en rejäl marginalskattesänkning som viktigaste beståndsdel. I handlingsprogrammet hette det: Inriktningen bör vara att sänka marginalskatten till för den helt dominerande andelen heltidsarbetande inkomsttagare. motsvarande justering av gällande marginalskattetak. En reform med den inriktningen bör genomföras i tre steg med början 1982 och fullföljas 1983 och 1984. I handlingsprogrammet föreslogs inte några åtgärder som syftade till att begränsa värdet av underskottsavdrag eller urholka inflationsskyddet. konkretiserade trepartiregeringen marginalskattesänkningarna som skulle innebära att inkomsttagare med en inkomst upp till 18 basenheter skulle ha högst marginalskatt och att den högsta marginalskattesatsen skulle vara (vid . träffades en uppgörelse mellan mittenpartierna och socialdemokraterna om en skatteomläggning som i centrala avseenden avvek från trepartiregeringens handlingsprogram. Uppgörelsen innebar att skatteomläggningen inte påbörjades , att marginalskattesänkningarna blev mindre omfattande, att inflationsskyddet urholkades och att underskottsavdragens skattemässiga värde begränsades till . vidtog den socialdemokratiska regeringen vissa förändringar av den året innan beslutade skatteomläggningen. Skattesatserna höjdes i några skikt och inflationsskyddet urholkades ytterligare . Den statliga skatteskalan 1985 Den statliga inkomstskatteskalan bör justeras så att de ursprungliga intentionerna bakom trepartiregeringens handlingsprogram uppfylls. Det innebär att den högsta marginalskattesatsen skall vara och att gränsen för marginalskatt skall gå vid 18 basenheter. Marginalskattetaket skall därmed sänkas till och begränsningsregeln få motsvarande utformning. Moderata samlingspartiet föreslår alltså den skatteskala som framgår av tabell 3. I tabellen redovisas också skillnaden i skatteuttag i de olika inkomstskikten mellan regeringens skatteskala och den av oss föreslagna skalan. Vidare redovisas skillnaden i skatteintäkter. Statliga skattesatser 1985 (Underskottsavdrag = 0) Beskattningsbar inkomst i basenheter: Skatteuttag i skiktet: (regeringen) Skatteuttag* i skiktet: (m) Skillnad i skatteintäkter: (milj. * Införs grundavdrag för barn fr.o.m. sänks skatteuttaget i skikten 9-12 basenheter . Skatteskalan och grundavdrag för barn Som tidigare nämnts skall den övervägande delen heltidsarbetande utan barn kompenseras för den skatteökning som blir följden av det minskade allmänna grundavdraget. Det kan ske genom ytterligare sänkning av skattesatserna i den statliga inkomstskatteskalan. Tas första steget av införandet av grundavdrag för barn 1985 bör skattesatserna i inkomstskikten 9-12 basenheter i den av oss föreslagna skatteskalan sänkas . Detta leder till ett ytterligare skattebortfall på ca för helår. De sammantagna effekter som skulle uppkomma om grundavdrag för barn, minskat allmänt grundavdrag, återinfört inflationsskydd samt den av oss föreslagna skatteskalan med sänkta skattesatser även mellan 9 och 12 basenheter trädde i kraft redovisas för några barnfamiljer i tabell 6 nedan. Det inflationsskydd för skatteskalan som infördes genom riksdagsbeslut innebar att skiktgränserna i den statliga inkomstskatteskalan skrevs upp i takt med inflationen. Därmed tilläts inte skattetrycket som tidigare att öka automatiskt. Enligt dessa regler skulle skatteskalan bestämts genom att den s.k. basenheten (i vilken skiktgränserna i inkomstskatteskalan anges) räknades upp med prisstegringstakten mellan . mellan mittenpartierna och socialdemokraterna innebar att basenheten för alla tre fastställdes i förväg så att hänsyn endast togs till en prisstegring upp till . gjordes ytterligare försämringar. gäller inflationsskyddet bara upp till en inflation på och för en inflation på knappt 2,. Eftersom prisutvecklingen i realiteten legat och kommer att ligga över dessa tal tillåts åter skattetrycket att öka automatiskt. Förutsättningen för en varaktig marginalskattereform är att inflationen inte tillåts höja skattetrycket. Endast vid ett fullgott inflationsskydd kommer skattesatsen att vara oförändrad vid oförändrad real inkomstnivå. Förändringar i det reala skatteuttaget bör endast kunna ske genom politiska beslut och inte som en konsekvens av inflationstakten. Fr. o. m. skall därför ett fullt inflationsskydd återinföras. Med den bedömning som kan göras av inflationsutvecklingen torde det innebära att basenheten blir . i stället för den i förväg fastställda på . I tabell 4 redovisas den statliga skatteskalan 1985 enligt det moderata förslaget ovan och med en basenhet på . Statlig skatteskala 1985 enligt det moderata förslaget Beskattningsbar inkomst i basenheter: Skatt vid skiktets nedre gräns kr. Skattesats inom inkomstskiktet, 8 200- 32 800 32 800 - 73 800 73 800 - 82 000 82 000 - 147 600 147 600 - 155 800 155 800 - 196 800 196 800 - 246 000 * = Vid en basenhet på . I tabell 5 görs en jämförelse mellan den statliga skatten 1985 för vissa inkomstlägen enligt regeringens fastställda skala och enligt den moderata skatteskalan. Jämförelse mellan statlig skatt 1985 enligt regeringen och (m) Statlig skatt enl. regeringen: Statlig skatt enl. (m): I tabell 6 redovisas förändringen av den disponibla inkomsten 1985 om grundavdrag för barn skulle införas (steg 1) och det allmänna grundavdraget minskas. Vid beräkningen av den statliga inkomstskatten har den tidigare föreslagna skatteskalan justerats så att skattesatserna i skikten 9-12 basenheter har sänkts . Hänsyn har ej tagits till minskat schablonavdrag vid inkomst av tjänst och slopad skattereduktion för fackföreningsavgifter. Exempel på förändringar av den disponibla inkomsten 1985 genom införande av grundavdrag för barn, minskat allmänt grundavdrag, sänkta marginalskatter (tabell 3 samt ytterligare sänkning mellan 9 och 12 basenheter) och återinfört inflationsskydd. Kommunalskatten antas vara . barn med en inkomst Familj med två inkomster på . Familj med två inkomster på . Familj med två inkomster på . Familj med två inkomster på . Familj med en inkomst på . Familj med en inkomst på . Den begränsning av rätten till underskottsavdrag som fullföljs vid innebär ett brott mot de principer som tidigare burit upp vårt skattesystem. Avdragsbegränsningen kritiserades också mycket hårt av så gott som samtliga remissinstanser vid behandlingen av det ursprungliga förslaget till skatteomläggning. Partierna bakom skatteuppgörelsen var medvetna om de negativa effekter avdragsbegränsningen skulle få på exempelvis nyföretagande och risktagande. I förslaget om skatteomläggning (Ds B 1981:16) står följande att läsa: Goda skäl kan således anföras mot en avdragsbegränsning som ingriper generellt mot alla underskottsavdrag. Emellertid är det förenat med uppenbara svårigheter att finna en bättre grund för en hållbar avdragsbegränsning. Avdragsbegränsningen har också lett till prisfall på småhusmarknaden. Detta har i sin tur negativt påverkat småhusbyggandet och den industri som tillverkar prefabricerade småhus. Många småhusägare har förlorat hela eller delar av sitt insatta kapital genom prisfallet. De farhågor som partierna bakom uppgörelsen hyste bekräftas av utvecklingen. Avdragsbegränsningens konstruktion leder dessutom till ett betydligt ökat krångel vid deklarationen och i taxeringsarbetet. Underlag för tilläggsbelopp skall således fastställas för alla skattskyldiga.