mot · G802268 · 1984-01-01 00:00:00 — av m. fl. Förnyelsefonder, m.m. (prop. 1984/85:86) Regeringen föreslår i propositionen att företag skall betala in ett belopp motsvarande av vinst på räntelöst konto i (förnyelsekonto). Inbetalning behöver inte göras om vinsten är . Regeringen räknar med att kommer att betalas in. Inbetalningen är avdragsgill om företaget gör en lika stor avsättning till förnyelsefond. Förnyelsefonden får utnyttjas för utbildning av anställda och för forskning och utvecklingsarbete. I propositionen föreslås också att inbetalningskvoten vid avsättning till allmän investeringsfond skall höjas från f. n. av avsättningen till . Fond- och skattetrycket på företagare har ökat mycket snabbt efter regeringsskiftet . har beslut fattats om skattehöjningar och likviditetsindragningar på sammanlagt . Fördelningen framgår av tabell 1 nedan. Likviditetspåverkande åtgärder, effekter på näringslivet Slopat FoU- och investeringsavdrag 4,5" Beräkning före den föreslagna höjningen av inbetalningskvoten. Källa: och . Enligt beräknas ökningen av driftöverskottet i tillverkningsindustrin uppgå till ca . Fond-, likviditets- och skatteindragningarna uppgår redan som synes ovan till ett nästan lika stort belopp. Devalveringsvinsterna har med andra ord i mycket stor utsträckning blivit fastlåsta på särskilda konton eller neutraliserade genom skattehöjningar. Moderata samlingspartiet har konsekvent sagt nej till alla skattehöjningar och tvångsvisa fondavsättningar. Regeringens argument för införandet av förnyelsefonder är synnerligen oklara. Propositionen innehåller inte någon som helst analys av varför förnyelsefonder behövs eller vilka effekter dessa fonder kan väntas få. Regeringen försöker inte hävda att företagens FoU-insatser skulle vara otillräckliga eller felinriktade, så detta kan knappast vara anledningen till det aktuella fondförslaget. När det gäller effekterna på lönebildningen utgår regeringen från att förnyelsefonderna beaktas vid beräkningen av tillgängligt löneutrymme. Enligt vår uppfattning finns det ingenting som tyder på att de nya fonderna får någon dämpande effekt på lönekraven. De fonder som införts har inte haft den effekten. Allra tydligast är detta i fråga om de kollektiva löntagarfonderna, som inte gärna kan sägas ha hållit tillbaka löneutvecklingen . Användandet av förnyelsefondernas medel skall godkännas av regeringen eller statens industriverk. Sådant beslut skall förses med de villkor sorn är påkallade. Lagförsaget öppnar således möjligheter för statsmakterna att styra investeringsinriktningen i företagen. Facket får dessutom en vetorätt genom att företags ansökan om utnyttjande av fondmedel måste bifallas av arbetstagarorganisationer som företräder fler anställda än organisationer som lämnar ansökningen utan erinran. Den ordning som anges i regeringens förslag innebär att en facklig organisation skall kunna avgöra vilken forsknings- och utvecklingsverksamhet som skall bedrivas inom ett företag. Facket och staten (industriverket) antas alltså bättre än företagsledningarna kunna avgöra vilken inriktning som krävs på företagets utbildningsoch forskningsinsatser. Men moderata samlingspartiets uppfattning är att företagen själva är bäst lämpade att bedöma hur deras egna vinstmedel skall användas. Det är uppenbart att det är facket och inte de anställda som skall få ökat inflytande. Om på en arbetsplats det stora flertalet är oorganiserade skall en organisation, som företräder minoriteten, ändå kunna stoppa en ansökan, även om majoriteten av de anställda är positiva till förslaget. Regeringens forsknings- och utvecklingspolitik har varit mycket motsägelsefull. avskaffade regeringen det skatteavdrag företagen då fick göra för forsknings- och utvecklingskostnader. Det sades vara för dyrt och effekterna svåravlästa. vill regeringen i stället med lagens hjälp tvinga företag att göra avsättningar för framtida forsknings- och utvecklingsinsatser. Det är tydligt att regeringens förslag inte är dikterat så mycket av omsorg om företagens förnyelse som av förhoppningen att kunna förmå facket till återhållsamhet i den stundande lönerörelsen. Detta synes också vara förklaringen till att förslaget överlämnats till utan föregående remissbehandling eller lagrådsprövning. Men hänsyn till lagförslagets omfattning och den nya syn på avvägningen mellan anställda och fackliga organisationer som där kommer till uttryck bör vederbörande utskott föranstalta om att ärendet granskas av lagrådet. Förslaget om förnyelsefonder bör dessutom på rent sakliga grunder avslås av . Vi förordar i stället att det s. k. FoU-avdraget återinförs. Vi säger också nej till den föreslagna höjningen av inbetalningskvoten för avsättning till allmän investeringsfond. Inbetalningskvoten bör motsvara skatteskulden. Eftersom skattesatsen uppgår till finns det ingen anledning att höja den 50-procentiga inbetalningskvoten. Både förslaget till höjd inbetalningskvot och införandet av förnyelsefonder föranleds av allt att döma dessutom av att regeringen önskar dra in likviditet från företagen som ett billigt bidrag till finanseringen av budgetunderskottet. Moderata samlingspartiet anser det väsentligt att en stram penningpolitik bedrivs genom åtgärder som begränsar penningsmängdens tillväxt. Detta bör emellertid ske genom generella penningpolitiska insatser och inte genom att företagen tvingas sätta in medel på räntelösa konton i . Det ankommer på utskottet att utforma erforderlig lagtext. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att avslår proposition 1984/85:86 om förnyelsefonder, m. m., 2. att återinför lagstiftningen om det s. k. FoU-avdraget. () () () () () () () ()