mot · G7022957 · 1984-05-10 00:00:00 — Regeringen bör därför utarbeta en plan för produktionslivets framtida utveckling. Denna plan kan inte bara vara passiva prognoser av förmodad utveckling eller framräknande av vad man tror krävs för en viss utveckling under förutsättning av socialt status quo, som de nuvarande s. k. långtidsutredningarna. Den måste ha direkt aktiva element. Ett sådant är ett utarbetande och genomförande av ett nationellt industriprogram i samhällelig regi. Detta bör vara av storleksordningen 100000 jobb för att motverka den långsiktiga krympningen av industrisektorn. Men framför allt måste det vara av denna storleksordning för att en allt större andel av den framtida industriproduktionen skall vara föremål för medvetet tänkande och politiska beslut. Detta industriprogram bör dels betjäna en utvidgad offentlig verksamhet genom utvecklande av kollektiva transporter och kommunikationer, genom utvecklande av inhemska och förnybara energikällor, genom utvecklande av nationell micro- och datorelektronik. Dels bör det komplettera våra basnäringar genom att innehålla t. ex. järnsvampverk (i landets malmområden), vidareförädling av sågverkens produkter. Dessutom bör det möjliggöra hemmaproduktion av nu importerade komponenter till den svenska verkstadsindustrin. Den inhemska produktionen av tekovaror bör utvecklas så att den motsvarar den beslutade 30-procentiga självförsörjningsgraden. Ett annat aktivt arbetsskapande element är en planmässig utbyggnad av den offentliga sektorn, för att skapa en förbättrad infrastruktur och bättre social miljö för landets framtida utveckling. Områden som ter sig särskilt angelägna för utbyggnad är undervisning och forskning, transportväsende och kommunikationer, hälsovård, omvårdnad av äldre och barn samt kultur. Denna utbyggnad fordrar en budgetpolitik som inte gör det statliga budgetunderskottet till den stora fixpunkten förden ekonomiska politiken. Statsskulden är till stor del en form för sparandet i samhället. Problemet med den är främst att de räntor som betalas på statsskulden bidrar till en ojämnare inkomstfördelning, eftersom det är företag, banker och penningstarka personer som har stora möjligheter att utöver statliga kreditinstitut placera sina tillgångar i statspapper. Förvisso måste det hushållas effektivt med de offentliga medlen men en allmän nedskärnings- och åtstramningspolitik hämmar den nationella ekonomins tillväxt (såsom redovisats i det föregående). Den banar också väg för privatiseringar, vilka förstärker den sociala segregationen. En tillväxtbefrämjande politik, en politik för allas rätt till arbete och goda inkomster minskar automatiskt budgetunderskottet. Men dessutom finns stora ekonomiska tillgångar koncentrerade hos landets storförmögenhetsinnehavare och storbolag som används på ett för samhället icke konstruktivt sätt. Denna överlikviditet och dessa spekulationspengar bör i ökad omfattning dras in till det allmänna för att möjliggöra en utbyggnad av den offentliga verksamheten och snabbt sätta flera människor i arbete, vilket i sin tur förstärker folkhushållet. En utbyggnad av den offentliga sektorn betyder alltså inte nödvändigtvis en ökad lånefinansiering. Den kan ha en expansiv effekt på samhällsekonomin utan att underskottet ökar. Men minskning av budgetunderskottet är inte ett självständigt centralt mål. Det avgörande är samhällsnyttan och effekten för den ekonomiska utvecklingen. En viktig del i den offentliga verksamhet som har direkt betydelse för folkets liv har den kommunala sektorn - kommuner och landsting. har gång efter annan olika neddragningar gjorts av statliga bidrag till kommunernas verksamhet. Detta har lett till neddragningar på många områden. En av de mest kännbara åtgärderna därvidlag har varit indragningen av den kommunala beskattningsrätten av juridiska personer. I en motion som vi väckt med anledning av propositionen om ekonomi har vi visat hur denna beskattningsrätt bör återföras till kommunerna. Ett sådant återförande innebär möjligheter till en förbättrad verksamhet och därigenom möjlighet till nya arbeten. De arbetsmarknadspolitiska medel som finns präglas alltför mycket av tjänstvillighet mot kapitalet och provisorier. Arbetsmarknadspolitiken måste mera inriktas på att skapa mera av bestående arbeten. Det gäller också att se till att arbetsmarknadsåtgärder kan organiseras på flerårsbasis för att möjliggöra säkrare anställningsförhållanden och en bättre framförhållning. Det är också nödvändigt att förhindra att arbetsmarknadspolitiken nu utvecklas till en ny folkomflyttningspolitik. Visserligen är det bra för människor som tvingas flytta av arbetsmarknadsskäl att de kan få ett förbättrat flyttningsbidrag. Men politikens huvudriktning måste vara att flytta arbetsplatser till de områden där de arbetande bor. En ökad folkomflyttning, med allt vad en sådan kan betyda av kulturell och social rotlöshet eller skärpta ekonomiska problem för avfolkningskommuner, måste motverkas. Vid utvecklandet av det nationella industriprogrammet och vid en planmässig utbyggnad av den offentliga sektorn - som vi förespråkat i det föregående - bör därför regionalpolitiska hänsyn väga tungt. Inom ramen för arbetsmarknadspolitiken lägger regeringen ett par delvis nya förslag i kompletteringspropositionen. Dels skall det s.k. för ungdomsarbete få stöd som försöksmodell. Vi har inget att erinra mot delta, men anser att fler kommuner bör få möjllighet att vara försökskommuner för liknande projekt. Dels föreslås att staten på försök skall lämna ett särskilt bidrag till arbetslösa som startar egen verksamhet. Visserligen är detta ett förslag som kan få en mycket begränsad effekt - i bästa fall 1 000 personer men det kan i glesbygder vara den enda möjligheten för arbetslösa att kunna stanna kvar på hemorten. Dessa medel bör, enligt vår åsikt, dock främst få den inriktningen att de stimulerar kooperativ verksamhet. Verksamheten med ungdomslag har visat att det går att få fram arbetsmöjligheter för ungdom. Skall reformen utvecklas till något rejält positivt för de arbetslösa ungdomarna bör alla ungdomar i ungdomslag få arbeta full tid. För att förverkliga en mer planerad ekonomisk utveckling och för att uppnå en effektiv kontroll av kapitalrörelser och kreditmarknad och för att bättre kunna styra investeringarna efter samhällelig nytta bör de privata affärsbankerna, försäkringsbolagen, investmentbolagen och övriga kreditinstitut nationaliseras. Regeringen bör nu få i uppdrag att tillsätta en utredning som förbereder denna nationalisering. Ett annat nödvändigt ingrepp i den rådande ägande- och maktstrukturen hänger ihop med den vetenskapligt-tekniska omvälvningen. För att kunna ge denna nya teknik en inriktning som står i överensstämmelse med folkflertalets behov och intressen och nationens självständighet är det nödvändigt att det utvecklas en samhällsstyrd datorindustri och att storföretagen inom elektronikområdet nationaliseras eller på annat vis ställs under en strikt samhällelig kontroll. De konkreta formerna för detta bör utredas. är det nödvändigt att de arbetande får ett inflytande över införandet av ny teknik i arbetslivet. Ny teknik och arbetsorganisation bör därför bara införas med fackets godkännande. Denna fackliga vetorätt måste stärkas genom fackliga möljligheter att styra teknisk utveckling, t. ex. genom att fackföreningar får rätt att använda egna forskningskon sulter som skall bedriva partsforskning kring ny teknik. är det nödvändigt att den nya tekniken inte får tränga ut grundläggande yrkeskunskaper. som yrkesutbildningen därför bör ge insikter i datatekniska tillämpningar inom varje yrkesområde får de grundläggande yrkeskunskaperna icke fuskas bort. Att möta den tekniskt-vetenskapliga omvälvningen med åtgärder som de förordade är nödvändiga för en demokratisering av arbetslivet. De vinster som görs med den nya tekniken måste komma hela samhället till del. De måste användas för att förkorta arbetsdagen . Eftersom det kraftigt skulle minska deltidsarbetet är ett genomförande av sextimmarsdagen en reform av stor betydelse för jämlika villkor för kvinnor och män. Man kan med visst fog säga att en massarbetslöshet är en arbetstidsförkortning som vissa av de arbetande får bära och betala kampmålet måste vara en arbetstidsförkortning utan lönereducering för den stora majoriteten av lönarbetande. Denna bör ha genomförts före 1980-talets slut. En förkortning av arbetstiden ger flera möjligheter att få arbete inom såväl industri som offentlig sektor. Det betyder inte att arbetslösheten kan avskaffas genom delning av den tillgängliga mängden arbete. Den skapas genom de motsättningar som präglar den kapitalistiska produktionsordningen. Tendensen att minska mängden mänskligt arbete fortsätter, oavsett arbetstidens längd. Men en övergång till sextimmarsdag kan i ett givet läge medföra en engångsökning av antalet i produktionen verksamma. I den meningen ger reformen fler jobb. Den påskyndar också utvecklingen mot en ny arbetsorganisation som står i överensstämmelse med de strategiska mål som ovan angivits. Utvecklingen f. n. är att arbetstiden utvecklas alltmer ojämnt mellan olika individer: medan reservarmén av arbetslösa på lång sikt tenderar att växa ökar mängden övertidsarbete, som tas ut av dem som har jobb, mycket starkt. 1983 anses övertidsarbetet ha ökat . Denna tendens hos storföretagen att ta ut mer övertid bidrar till att konservera och förvärra arbetslösheten. Regeringen måste därför få i uppdrag att skyndsamt framlägga ett förslag till ändring i arbetstidslagen som begränsar rätten att ta ut arbetskraft till övertid. Detta skulle kunna bereda tiotusentals möjlighet till arbete. Kampen för kortare arbetstid innebär en omfördelning av de vinster som görs genom ny teknologi och en höjning av produktiviteten. Men det behövs också en stor ekonomisk omfördelning för att bryta den pågående trenden att alltmer svindlande resurser förs över från de lönarbetande till främst de kretsar och institutioner som utgör storkapitalet och/eller bedriver den alltmer omfattande spekulationen. Detta historiskt nästan enastående berikande av landets överklass har ägt rum som det för folket predikats att alla måste dra åt svångremmen för att klara landet ur krisen och denna rem i praktiken verkligen dragits åt för folkflertalet genom realllönesänkningar och försämrad utveckling av den sociala servicen och en urgröpning av de sociala rättigheterna. Det krävs verkligen ett slut på detta gödande av förmöget folk. Vi har därför tidigare föreslagit en rad skatteskärpningar riktade mot landets överklass, en räfst och reduktion mot dess svällande förmögenheter. Dessa skatteskärpningar har fortsatt aktualitet förmögenhetstillväxt och kapitalvärdestegring och profiter har vuxit än mer . Och fortfarande behövs dessa medel för sociala ändamål för att skapa arbete, för att åstadkomma sociala förbättringar och för att förbättra stödet till barnfamiljerna. Vi förordar därför också nu att omsättningsskatten på aktiehandeln, som tas ut med ett symboliskt belopp, höjs till att betalas av säljare och av köpare. Vi förordar en kraftig skärpning av reavinstbeskattningen. Vi föreslår att bolagsskatten från höjs till en skattesats om . Vi förordar också att en engångsskatt bör tas ut på stora förmögenheter, motsvarande av förmögenhetsvärdet överstigande . Visst kommer dessa åtgärder att möta motstånd. Men de förmögenhetsökningar som har ägt rum har resten av folket fått betala genom av sänkt standard. Det kommer förvisso att bli litet dyrare att vara kapitalist - men kapitalisterna kan ju inte upphöra med aktiehandel eller realisation av tillgångar för detta. Sådan handel är ju en förutsättning för deras vara som kapitalister. Och skulle åtgärderna åstadkomma ett kursfall och ett spekulationsfall är detta bara till godo, som ett led i kampen mot inflation och den parasitära spekulationen. Dessa åtgärder mot överklassen måste kompletteras med insatser för de breda grupperna. Vi har tidigare omnämnt de av regeringen införda prisoch hyresstoppen som positiva för folkflertalet för så vitt de inte får utgöra ett led i en strategi för en antifacklig statlig inkomstpolitik. Dessa stopp" måste kompletteras. Det allmänna prisstoppet bör kompletteras med en politik för sänkta priser på livsmedel genom att slopandet av momsen på mat inleds. Hyresstoppet bör - som vi utvecklar i särskild motion - gälla intill dess hyrespolitiken läggs om så att hyrorna kan börja att sänkas. Vi är överens med regeringen om att öka bostadsbidragen och föreslår i nyssnämnda särskilda motion hur denna ökning bör fördelas på olika kategorier hyresgäster. Vi är tillika ense med regeringen om en höjning av barnbidraget med . per barn och år från . Vi anser dock att en tredjedel av denna höjning bör genomföras från den . På grund av den Finansiering som regeringen ansett nödvändig och vi accepterat, är den positiva effekten för enbarnsfamiljerna liten. Men förslaget har fått en utformning som står i överensstämmelse med en progressiv familjesyn. Dock bör flerbarnstillägget omprövas. faktiskt inte på det sättet att varje nytt barn utöver två blir dyrare och dyrare. är det så att det första barnet kostar mest. Men det är inte heller i första hand socialt-ekonomiska argument som spelat in vid införandet av flerbarnstillägg. Det motiv som egentligen legat till grund har varit att stimulera en högre nativitet. blir flerbarnstillägget så väl tilltaget att det kan komma - tilsammans med de högre bostadsbidrag som utgår till dem med flera barn - i familjer med två vuxna att bli ett incitament till att en förälder stannar hemma. Det kan alltså direkt uppmuntra hemarbete. Kvinnor kan här komma i samma fälla som de var i . Arbetsmarknad och familjepolitik måste utformas så att de förutsätter och stimulerar kvinnors och mäns lika ansvar för arbete, hem och barn. Vår huvudsakliga anslutning till regeringens förslag på denna punkt har blockerat den fördelnings- och familjepolitiskt långt mer oantagbara linje som de borgerliga partierna företräder och eljest kunnat vinna regeringen för. Den inriktning för den ekonomiska politiken och budgetpolitiken och de åtgärder vi förespråkat i det föregående utgör en nödvändig del för att åtminstone börja lösa de avgörande uppgifter som ställs i de strategiska målsättningar som vi angivit. Vad vi förordar innebär viktiga inbrytningar i den rådande maktstrukturen. Det har sin udd riktad mot de stora privata ekonomiska imperierna inom och utom landet. Det innebär en omfattande omfördelning av resurser från de storfinansiella kretsarna till förmån för de breda folklagren. Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att beslutar godkänna de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som förordas i motionen, 2. att beslutar godkänna de allmänna riktlinjer för budgetpolitiken som förordas i motionen, 3. att beslutar uttala sig för vad som i motionen anförs om den kommunala ekonomin, 4. att beslutar med godkännande av regeringens förslag till lag om ändring i lagen 1947:529 om allmänna barnbidrag godkänna vad som i motionen anförs om att allmänt barnbidrag bör utgå med . den 1 juli-den 31 december 1984, 5. att beslutar godkänna vad som i motionen anförs om arbetsmarknadspolitikens inriktning, 6. att beslutar godkänna vad som i motionen anförs om att ungdom arbetande i ungdomslag bör få arbeta full arbetsdag och hos regeringen hemställer om förslag i enlighet därmed. 7. att beslutar begära förslag om att fler kommuner än skall få vara försökskommuner för projekt för ungdomsarbete i enlighet med den s. k. Örebromodellen, 8. att beslutar godkänna vad som i motionen anförs om bidrag till arbetslösa som startar egen verksamhet, 9. att beslutar godkänna vad som i motionen anförs om skärpningar av omsättningsskatten på aktiehandeln, reavinstbeskattningen, bolagsskatten och en engångsskatt på stora förmögenheter (vi förutsätter här att vederbörande utskott utarbetar erforderliga lagtexter i enlighet med till detta tidigare ställda förslag). 10. att beslutar uttala sig för att ett slopande av momsen på mat bör inledas under /85. (vpk) (vpk) HANS (vpk) i (vpk) (vpk)