ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G7021874 · 1984-01-24 00:00:00 — Ett centralt sekretariat för statliga styrelserepresentanter i privata försäkringsbolag m. m. Statliga styrelserepresentanter förekommer i privata försäkringsbolag, affärsbanker, förvaltningsbolag och stiftelser. I försäkringsbolagen har den statliga representationen omkring tradition- Inom bankerna finns erfarenhet. Inom förvaltningsbolag och stiftelser har systemet dock inte varit permanent rotat . De statliga representanterna i försäkringsbolagen skall särskilt bevaka försäkringstagarnas intressen. Motivet för bankrepresentationen har angetts vara att samhället även på detta sätt skall medverka i och få inflytande över beslut i bankväsendet. Utgångspunkten för samhällsrepresentationen i förvaltningsbolag och stiftelser angavs vara att en sådan bör ses som ett naturligt led i en strävan mot bredare och fördjupad ekonomisk demokrati. De offentliga ledamöterna skall särskilt verka för att samhällets intressen beaktas i verksamheten. Offentliga styrelserepresentanter får dock bara ses som en del av ett större program för att få näringslivet att fungera i enlighet med samhällets ekonomiska och sociala målsättningar. För att bli en verkligt effektiv del av samhällets näringspolitik och ekonomiska politik skulle emellertid systemet med offentliga styrelserepresentanter behöva kompletteras och förbättras. För det första behöver de statliga ledamöterna ha tillgång till en ordentlig utredningsservice. För det andra måste de erfarenheter som samhällsrepresentanterna får fångas upp i en allmän diskussion för bättre principer för företagens skötsel. För det tredje bör samspelet mellan de anställdas strävanden och samhällsrepresentanternas verksamhet utvecklas. är samhällsrepresentanterna till stor del utlämnade åt den information som företagsledningen presenterar. Eftersom de inte har majoritet i styrelsen lönar det sig sällan att arbeta fram alternativ till hur verksamheten skall bedrivas. De får i stället inrikta sig på att försöka åstadkomma mera marginella förändringar av styrelsebesluten. Förutsättningarna för deras arbete skulle förbättras avsevärt om det fanns en basorganisation för deras verksamhet. Det behövs ett centralt sekretariat som kan ge styrelseledamöterna utredningsservice. förmedla kontakter med olika samhällsorgan och fånga upp sådana principiella erfarenheter från styrelsearbetet sorn kan tas till vara för diskussionen om vilka principer som skall gälla för företagens skötsel. att hos regeringen anhåller om förslag om att inrätta ett centralt sekretariat för samhällets styrelserepresentanter i försäkringsbolag, affärsbanker, förvaltningsbolag och stiftelseri
mot · G7021875 · 1984-01-25 00:00:00 — på olja och bensin En ofta återkommande fråga från människor, boende och verksamma i framför allt inland, är varför de som har långa reseavstånd och ett kärvare klimat måste, förutom de merkostnader detta medför, betala ett högre pris för såväl villaolja till uppvärmning av bostäder som för bensin eller dieselolja till sina fordon än de som bor vid kusten eller i landets sydligare delar. Ett vanligt krav är att priset per enhet skall vara lika för konsumenten var helst i landet inköpet görs. Rådande förhållande upplevs av många som orättvist, och jämförelser görs mellan de principer som gäller vid taxesättning av postens porto eller samtalskostnader. I dessa fall är ju kostnaderna helt likvärdiga, antingen baserade på försändelsens vikt eller på överföringsavstånd, men ej på var i landet man tillgodogör sig denna samhällsservice. Eftersom en betydande del av såväl olje- som bensinpriset utgörs av skatt, hävdas även den åsikten att statsmakterna genom beslut kunde fastställa enhetspriser, lika för hela landet. En översyn av olje- och bensinhandel i syfte att uppnå ett sådant mål är alltså motiverad. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om en översyn av gällande regler för prissättning på olja och bensin.
mot · G7021876 · 1984-01-24 00:00:00 — m. fl. Trots tidigare uttalanden från ansvarigt socialdemokratiskt håll, trots beslut från olika LO- och SAP-kongresser och affärstidskommitténs majoritetsförslag (SOU 1977:72) om behovet av en affärstidslag har regeringen meddelat att man inte tänker lägga fram något sådant förslag. Vpk, som var emot övergången till fria affärstider, har under en följd av år ställt förslag om ett återinförande av en affärstidslag. Vpk har gett sin anslutning till det förslaget enligt vilket butikerna skulle få hälla öppet mellan och till fredag, mellan och och vara stängda utom två valfria . Kiosker och liknande försäljningsställen skall dock kunna sälja ett särskilt sortiment - den s. k. fria listan - som ett undantag från affärstidslagen. Från har man anslutit sig till ett sådant förslag även om kvällsarbetstider fram skapar problem för förbundets medlemmar. Man menar att ett visst mått av öppethållande är nödvändigt för att alla konsumenter skall ha möjlighet att göra sina inköp med rimliga tidsmarginaler. De fria affärstidernas följdverkningar för konsumenterna är sådana att de inger oro. De fria öppettiderna har bidragit till en sned konkurrenssituation inom handeln. Butikstiderna används som ett medel i kampen om marknadsandelar, vilket gynnar de kapitalstarka, större företagen. Den ganska omfattande söndagshandeln är enligt vår mening inte främst ett uttryck för ett behov hos konsumenterna utan de stora detaljahandelsföretagens sätt att konkurrera ut mindre och svagare företag. Söndagshandeln är dessutom ofta olönsam och innebär en kostnadshöjning som i sista hand får betalas av konsumenterna. De s.k. servicebutikerna med förlängt öppethållande har som bekant ofta en lägre servicegrad och högre priser som konsumenterna också får bära. De sociala olägenheterna för de handelsanställda är betydande. Antalet heltidsanställda har minskat kraftigt, och många har fått gå över till deltid med minskade inkomster. Ensamstående föräldrar har genom kvälls- och söndagsarbetet fått ökade svårigheter med barnomsorgen, och många tvingas arbeta ensamma långa kvällstider med de svårigheter och risker detta kan medföra. har dragit den slutsatsen att de fria affärstiderna varit mera till skada än nytta för såväl konsumenter som anställda, och vi delar den uppfattningen. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen begär förlag om återinförande av en affärstidslag i enlighet med vad som anförs i motionen. (vpk) HANS (vpk)
mot · G7021877 · 1984-01-25 00:00:00 — Åtgärder för att främja exporten av trädgårdsprodukter Mycket av den välfärd sorn skapats i bygger på de exportframgångar vårt näringsliv uppnått. Det är främst industriprodukter som funnit avsättning på världsmarknaden. Det har emellertid blivit allt svårare att finna goda exportmarknader. Konkurrensen från andra länder hårdnar, marknaderna ligger längre bort och de administrativa och byråkratiska reglerna har blivit allt svårare att forcera. Det sker en ständig förändring av exportmarknaderna. Gamla försvinner och nya måste etableras, produkter som inte längre går att sälja måste ersättas av andra och nya. För att främja exporten satsar staten, tillsammans med näringslivet, betydande belopp på exportfrämjande åtgärder. exportråd är det organ som centralt skall planera, samordna, marknadsföra och genomföra åtgärder för att främja svensk export. och handelssekreterarnas verksamhet indelas i tre verksamhetsgrenar eller program, nämligen exportservice, exportaktioner och exportuppdrag. Tyngdpunkten på exportsatsningarna ligger på industriproduktsidan. Detta är ganska naturligt eftersom den största potentialen finns där. Emellertid finns det områden och produkter som litet eller inte alls kan påräkna exportstöd via . För obearbetade produkter, som exempelvis trädgårdsprodukter, är det svårt att få hjälp med marknadsföringen på exportsidan. Det är mycket svårt för enskilda odlare eller små trädgårdproduktsföreningar att utan stöd etablera exportmarknader. En förklaring till detta kan vara att skall prioritera sina insatser så att största möjliga export åstadkommes per satsad krona i exportfrämjande åtgärder. Detta kan innebära att kunder, exempelvis trädgårdsodlare, i vissa fall måste nekas hjälp. Vi anser att detta är felaktigt. Svensk trädgårdsnäring har så goda produkter och dess företag drivs så rationellt att produkterna med framgång skulle kunna hävda sig på den internationella marknaden. geografiska läge och allmänna odlingsbetingelser gör att användningen av kemiska bekämpningsmedel kan hållas på en låg nivå i förhållande till vad som erfordras i flera andra länder. Härigenom kan produkterna hålla en hög kvalitet, och riskerna för att de skall innehålla kemiska restprodukter är näst intill obefintliga. Trädgårdsnäringen, främst i och på , sysselsätter ett stort Blev en mera betydande export möjlig skulle inte bara exportinkomster tillföras , sysselsättningen tryggas och t. o. m. ökas i bl. a. de ovan nämnda delarna av landet. Under delområdet exportservice borde ökade insatser göras för att främja export av trädgårdsprodukter. Det är just i initialskedet som hjälp behövs som bäst. När en marknad är etablerad kan det direkta stödet minska. Regeringen föreslår i budgetpropositionen att 1 milj. kr. anslås till att bygga upp teknisk exportservice. Inom denna anslagsram borde de satsningar som här beskrivits kunna göras. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen sägs om ökad exportservice till trädgårdsnäringen.
mot · G7021879 · 1984-01-25 00:00:00 — i Motion /84:1879 I proposition nr 1967 anmälde ansvarige statsrådet efter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöter frågan om bildande av ett statligt kreditaktiebolag för finansiering av investeringar inom näringslivet. Syftet med fonden (med framtida benämning Investeringsbanken) skulle vara att öka möjligheterna att tillgodose de finansiella krav som strukturrationaliseringen i näringslivet skulle komma att ställa. För nästkommande budgetår, dvs. för , föreslogs att 500 milj. kr. skulle ställas till förfogande för ovannämnda ändamål. var den totala volymen för beviljade lån , och beviljade för uppgick till . Investeringsbankens väsentliga uppgift skulle vara att komplettera redan existerande kreditväsen för sådana riskfyllda ändamål som ej vore förenliga med övriga kreditinstitutionella trygghetskriterier. Dock skulle verksamheten bygga på företagsekonomiska grunder. Vid inrättandet av Investeringsbanken 1967 beslöts att undanta densamma från tillsyn av bankinspektionen. har från flera håll förslag väckts om önskemål att underställa Investeringsbanken samma krav på kontroll som åvilar övriga banker. Något beslut av detta innehåll har dock ej fattats av regeringen eller , vilket i dagens situation synes oss märkligt. Enligt lagen 1976:76 om kreditaktiebolag skall sådant bolag stå under tillsyn av bankinspektionen. Möjlighet till dispens kan meddelas av regeringen. Anledningen till att dispensmöjligheten i detta fall utnyttjats, angavs vara att Investeringsbanken i väsentlig grad skulle skilja sig från övriga kreditinstitut, vilka står under bankinspektionens tillsyn, och att därmed andra kriterier skulle ha utformats än för inspektionens övriga tillsynsverksamhet. som förlupit sedan bankens inrättande 1967 har bankinspektionens tillsynsuppgifter vidgats. Starka skäl för att underställa också Investeringsbanken för övriga kreditinstitut gällande inspektionskrav föreligger enligt vår mening. Ett sådant skäl är att avsevärda summor av skattemedel ställs till förfogande för större risktagande än vad gäller i fråga om affärsbankernas kreditverksamhet. Vidare anser vi att Investeringsbanken på så sätt också skulle beredas tillfälle att utnyttja den erfarenhet som bankinspektionen under sin verksamhet vunnit. Därutöver skulle banken genom ett sådant beslut komma i åtnjutande av den service för kreditinstitut som bankinspektionen kan ge. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att Investeringsbanken bör underställas bankinspektionens tillsyn. () () minab/gotab 1984 77761
mot · G7021880 · 1984-01-25 00:00:00 — 1983/84 1880-1888 och av utvecklingsfondernas verksamhet bildades de regionala utvecklingsfonderna, en direkt fortsättning på de företagarföreningar som successivt bildats i hela landet. Fonderna arbetar dels med service till företagen, dels med kreditgivning. I tider då kreditpolitiken varit stram och bankernas utrymme för utlåning begränsats har fondernas kreditgivning varit av stort värde för framför allt de mindre (och nystartade) företagen. Syftet med fondernas utlåning är att komplettera övriga kreditinstitutioner på marknaden. Framför allt skall de stå till tjänst med krediter där bankerna inte har möjlighet att gå in, t. ex. därför att företaget saknar bankmässiga säkerheter. Det är vanligt att banker och utvecklingsfonder i samråd tar fram finansieringspaket. Genom att ge bankerna ökade befogenheter som banklagsutredningen föreslår, begränsas behovet av kreditgivning via fonderna. I viss utsträckning har fonderna fått en regionalpolitisk funktion. Den har förstärkts genom att fondernas styrelser i sin helhet utses av landstingen. Regionala utvecklingsfonder finns i varje län, med uppgift att främja regionens näringsliv. De har inte i grunden till uppgift att svara för samhällets ambitioner när det gäller regional utjämning och utveckling av eftersatta områden. Dessa uppgifter sköts och skall skötas genom regionalpolitiska insatser, som handhas av andra offentliga organ. Erfarenheterna visar att det med nuvarande styrelsesammansättningar varit svårt att frigöra fonderna från regionalpolitiska ambitioner och partipolitiska ställningstaganden vid bedömning av i grunden företagsekonomiska problem. Den utvecklingen är olycklig och kan leda till en snedvridning av konkurrensen. Utvecklingsfonderna och deras styrelser får inte bli instrument för landstingsvalda politikers näringspolitiska ambitioner. Fondernas inriktning på servicesidan bör ligga på utbildning och hjälp med problemlösningar främst till nystartade och mindre företag. Dessutom bör fonderna vara ett organ som hjälper företagen att hitta rätt i den statliga byråkratin. De skall ha kompetens och överblick, framför allt när det gäller offentliga myndigheter, men även över den privata tjänstemarknaden. Målsättningen bör vara att fonderna blir en naturlig inkörsport för företag som är osäkra om vart de skall vända sig när det gäller att hitta lämpliga rådgivare. Fonderna skall dock inte utveckla kompetens eller inriktning på sin verksamhet så att de konkurrerar med de kommersiella konsultföretagen. 1 1983/84.3 sami. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts.
mot · G7021882 · 1984-01-24 00:00:00 — m. fl. Kärnkraftens roll för sårbarheten i elförsörjningen Elavbrottet har gett många en tankeställare om hur sårbar vi tillåtit vår energiförsörjning att bli. Lantbruket och industrin har fått vidkännas betydande förluster. Tack vare den ovanligt milda temperaturen vid tillfället kunde vi hålla värmen hjälpligt, men det är inte svårt att föreställa sig vad ett längre elavbrott skulle innebära för elvärmda hus om det är mycket kallt. har vårt elsystem förändrats avsevärt i och med att kärnkraftverken tagits i drift. Ursprungligen litade vi till de många vattenkraftverken för en trygg och jämn basproduktion. har vattenkraftverken till stor del fått fungera som regulator och användas vid toppbelastning och för att klara variationerna i elefterfrågan. Kärnkraftverken är svåra och dyrbara att snabbt reglera och får därför gå så mycket som möjligt och utgör därmed basproduktionen. stoppas de emellertid på grund av olika fel. Det är troligt att en stark påfrestning på stamnätet uppstår när en så stor mängd el plötsligt rycks undan. Hur mycket sårbarare har vi blivit därför att vi litar till de enorma enheter som kärnkraftverken utgör? Det är bra att regeringen tillsatt en kommission som skall ta vara på erfarenheterna vid vinterns elstörningar. Denna kommission bör få uppdraget att undersöka hur sårbarheten skall kunna minska trots kärnkraftverkens mycket begränsade reglerbarhet och opålitlighet. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om tilläggsdirektiv till elavbrottskommissionen beträffande kärnkraftverkens roll. () ()
mot · G7021883 · 1984-01-24 00:00:00 — m. fl. Virkesförsäljningen från domänverkets skogar Virket från de skogar som förvaltas av domänverket utgör en betydande andel av den råvara som skogsindustrin i norra förbrukar. försäljer sitt virke till såväl privata som statsägda företag (). Eftersom domänverket tvingas till nedskärningar av avverkningarna ökar konkurrensen om detta virke. Röster höjs för att virket från statens skogar i första hand skall gå till statens egna industrier. Det finns inget som talar för att den statligt ägda industrin skall prioriteras framför den lokala. Det bör ligga i samhällets intresse att tillgångar förvaltas så att ett så högt ekonomiskt utbyte som möjligt skall erhållas samt att det avverkade virket även bidrar till sysselsättning i den lokala industrin. De mindre företagen i som får köpa mindre av domänverkets virke om prioriteras har mycket svårt att kompensera sig på den lokala marknaden, eftersom domänverket oftast är den största skogsägaren i området. bör ges sådana direktiv att det avsätter virke till närmaste industri under affärsmässiga former. Samhällets skogar garanteras då en framtida god avkastning som skogarna aktivt bidrar till en sund regionalpolitik. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående virkesförsäljning från domänverkets skogar. () PER () () () ()
mot · G7021886 · 1984-01-24 00:00:00 — Den senaste tidens störningar i eldistributionen har klart och entydigt bevisat hur sårbart vårt samhälle är. De stora avbrotten, förorsakade av haveriet och den svåra stormen ställde stora delar av vårt land utan elförsörjning. har dessutom drabbats av ytterligare strömavbrott som för vissa delar av länet inneburit att man varit utan elförsörjning eller mer. Elabonnenterna har dock visat stor förståelse för problemen och insett att ingen direkt kunnat lastas för störningar som beror på den otjänliga väderleken. Däremot har man med rätta varit mycket irriterad över den bristfälliga eller t. o. m. obefintliga information som elkraftleverantörerna stått till tjänst med. Detta vållar ofta stora problem . I en krissituation skulle det dessutom kunna få mycket allvarliga följder och det är därför hög tid att vidta erforderliga åtgärder. En sådan skulle kunna vara att ålägga elkraftsleverantörerna en viss informationsskyldighet gentemot abonnenterna vid avbrott som varar över . Jag föreslår att regeringen ger den tillsatta elavbrottskommissionen i uppdrag att komma med förslag till åtgärder i detta avseende. En kategori elförbrukare som drabbas synnerligen hårt vid längre avbrott är jordbrukare, i all synnerhet de med mjölkproduktion. Praktiskt taget alla arbetsmoment i denna produktionsgren är beroende av tillgång på elektrisk kraft. Mjölkning, kylning av mjölk, automatutfodring, ventilation, utgödsling m. m. är exempel på detta. Många jordbrukare har därför börjat överväga att införskaffa egna reservelverk, men detta innebär i så fall nya betydande kostnader för ett jordbruk som dras med betydande ekonomiska problem. Eftersom det här är en fråga som också bör bedömas utifrån en allmän beredskapssynpunkt vill jag också här föreslå att elavbrottskommissionen får i uppdrag att komma med förslag till eventuella statsbidrag till reservelverk inom jordbruket. Med stöd av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om informationsskyldighet vid elavbrott och om statligt stöd för anskaffande av reservelverk till jordbruket.
mot · G7021887 · 1984-01-25 00:00:00 — Hemslöjdsorganisationerna i lägger ned ett omfattande arbete, som har stor betydelse för att bibehålla gammal hemslöjdstradition. Inventeringar utförs av äldre alster såsom textilier, trä-, näver-, rot- och metallslöjd. Vanligtvis rör det sig om föremål som har använts i dagligt bruk av äldre generationer. är det ett stort antal människor i såväl tätort som glesbygd som ägnar sig åt hemslöjdsverksamhet. Många av dessa personer är förtidspensionerade eller handikappade, vilket förutom en meningsfull sysselsättning och en mindre inkomst håller gammal hemslöjdsteknik levande. Jag anser att hemslöjdsorganisationers arbete har ett stort kulturellt värde som de fyller en social funktion. Den satsning som utvecklingsfonden ute i länen har givit genom att stödja större serieproduktion av slöjdalster, drabbar hemslöjdsorganisationerna och deras möjligheter att överleva. Hemslöjd är ju ett hantverk och ett kulturarbete som ej får uppslukas av nutida produktionsmetoder. Hemslöjden står alltid till tjänst gratis med rådgivning. Men dess kostnader har ökat och konsultverksamheten beskurits på ett sätt som inger allvarliga farhågor för hemslöjdsorganisationernas framtid. Det finns all anledning överväga om inte utvecklingsfonder, och i vissa län disponibla vattenregleringspengar skall i större utsträckning än f. n. tas i anspråk för stöd och utveckling av gammal svensk hemslöjdstradition. Med åberopande av det ovan anförda hemställs att begär att regeringen framlägger förslag om snabba åtgärder för att lösa hemslöjdsorganisationernas akuta problem.
mot · G7021890 · 1984-01-25 00:00:00 — m. fl. Verksamheten vid de affärsdrivande verken Statliga myndigheter och verk är stora uppköpare på den enskilda marknaden. Därtill kommer att flera verk, främst de affärsdrivande, är storproducenter av tjänster till både enskilda och företag. Gemensamt för dessa statliga verks verksamhet är att den delvis är monopoliserad. bedrivs en del av verksamheten främst av de affärsdrivande verken på den allmänna marknaden där den är utsatt för konkurrens. Utan tvekan är det en svår roll att dels driva en skyddad verksamhet som är reglerad från statsmakterna, dels bedriva verksamhet i öppen konkurrens. Frestelsen att utnyttja sina monopol för att vinna fördelar också på den konkurrensutsatta delen av marknaden är stor. Att så också har skett framgår av de anmälningar som gjorts till angående s. k. osund konkurrens från några affärsdrivande verks sida. Anmälningarna gäller bl. a. postverket, och lantmäteriverket. I takt med en minskning av det traditionella arbetsfältet för de affärsdrivande verken söker sig dessa till arbetsområden, vilka ursprungligen inte var avsedda för dessa verk. Någon allvarligare diskussion om nyttan av denna expansion har inte förts av statsmakterna. Risken att enskilda företag kommer i kläm i denna expansion är uppenbar. Den för marknadsekonomiskt tänkande naturligaste lösningen vore att de affärsdrivande verken helt upphörde med den konkurrensutsatta verkamheten och i stället satte in alla sina resurser att effektivisera den monopoliserade verksamheten. Ett annat alternativ vore att helt avskilja de monopoliserade verksamheterna från de konkurrensutsatta delarna av verksamheten på ett sådant sätt att affärsverken inte har något inflytande över de konkurrensutsatta delarna. Först då kan en konkurrens på likvärdiga villkor uppstå. en översyn av ovan angivet slag genomförs är det av yttersta vikt att konkurrensneutralitet råder gentemot enskilda företag. Även om det bör vara en självklarhet att så är fallet bör uttala detta. Med stöd av ovanstående hemställs att måtte uttala att de affärsdrivande verken inte får utnyttja sin monopoliserade verksamhet i syfte att vinna fördelar på de konkurrensutsatta delarna av affärsverkens verksamhet i enlighet med vad som i motionen anförts. () PER () () () ()