mot · G702439 · 1984-01-16 00:00:00 — I det allmänna medvetandet har det alltmer kommit att framstå som en självklar humanitär skyldighet att underlätta levnadsförhållandena för handikappade människor efter hand som den sociala grundtryggheten byggts ut från samhällets sida. Detta gäller i särskilt hög grad de svårartade handikappade. De handikappades egna organisationer har därvid lämnat en ovärderlig hjälp i form av såväl förslag till utformning av stödåtgärder som individuell hjälp och stöd. Samhällets hjälpåtgärder av olika slag grundar sig på den omfattande lagstiftning som successivt vuxit fram inte minst på sjukförsäkringens område. Försäkringskassorna är de samhällsorgan som primärt skall tillämpa och tolka dessa lagar med dess tillämpningsföreskrifter. Vid tvistemål kan ärendet förås vidare till försäkringsrätten och slutligen till försäkringsöverdomstolen. Lagarnas utformning och tolkningen av dem blir avgörande för vilken hjälp den behövande erhåller. Handikapp kan vara medfött - som exempelvis en neurosedynskada - eller förvärvat genom t. ex. arbetsskada eller olycksfall. I det förra fallet har de drabbade aldrig fått uppleva hur det är att leva utan handikapp, men deras livssituation påverkas eller bestäms så gott som helt av människor som har lyckan att leva utan handikapp och som därför helt naturligt har svårt att förstå den handikappades situation. Därför måste det vara en humanitär åtgärd att så långt det är praktiskt möjligt tillgodose de handikappades behov och uttalade önskemål. Trots goda intentioner hos lagstiftarna och god vilja hos dem som skall tillämpa och tolka lagars bestämmelser får vi ofta genom dagspress och övrig massmedia kännedom om hur oskyldigt lidande människor kan ha mycket stora svårigheter att få den hjälp som från humanitär synpunkt måste anses som självklar. Exemplen är många, men vi skall som exempel här endast påtala ett aktuellt fall: Den 21-åriga neurosedynskadade från , som bor i . , som föddes utan ben och höfter, hade sjukbidrag , men drog in sjukbidraget, trots hennes medfödda mycket svåra handikapp. önskar utbilda sig till handikappkurator, vilket fordrar ekonomiskt stöd. Försäkringsrätten i har avslagit överklagande, och detta beslut har i sin tur överklagats hos försäkringsverket i för slutligt avgörande enligt nuvarande lag. har i yttrande till försäkringsöverdomstolen avstyrkt bifall till överklagande. Det här relaterade fallet utgör endast ett exempel på de svårigheter en oskyldigt lidande människa kan få genomgå innan hennes ärende blir slutligt avgjort. I många fall kan ett sådant avgörande dra mycket långt ut , och därmed vållas den handikappade ytterligare såväl psykiskt och fysiskt som ekonomiskt lidande. Detta medför dessutom mycket bekymmer för närstående anhöriga eller vårdare. Med hänvisning till vad vi inledningsvis sagt om den i det allmänna medvetandet självklara humanitära skyldigheten att så långt det är praktiskt möjligt tillgodose särskilt de svårartat handikappades hjälpbehov, måste det framstå som synnerligen angeläget att de hinder för sådan hjälp som kan vara förorsakade av lagstiftningens eller tillämpningsföreskrifternas utformning undanröjs. Hjälp i erforderlig omfattning och insatt utan oskäligt dröjsmål kan bli hjälp till den självhjälp som ger livet mening och innehåll även för en svårartat handikappad människa. Mot bakgrund av vad som ovan anförts hemställer vi att hos regeringen begär en översyn av reglerna för handikappades rätt till sjukbidrag i enlighet med vad som i motionen anförts.