mot · G7021302 · 1984-01-24 00:00:00 — m. fl. Genom salmonellalagen och de bestämmelser som råder ges den svenska allmänheten ett mycket gott skydd mot salmonellasmitta. I , som kan sägas ha en med vårt land likvärdig hygienisk standard, rapporteras i medeltal 71,4 salmonellafall per 1000 invånare och år mot 0,8 i . I dör 35-50 personer av salmonella mot 0-1 i . Enligt sjukvårdande och veterinära myndigheter liksom utredningen hos djur (Ds Jo) 1980:5 beror det goda förhållandet i på att vi satt in salmonellabekämpningen i primärproduktionsledet - utslaktning av besättningar, omfattande saneringsåtgärder, avstängning, noggrann kontroll osv. Skälen till detta är att smittan oftast sprids med livsmedlen och att sjukdomen av ekonomiska och humanitära skäl bör stoppas . Vi har många tråkiga erfarenheter av hur det kan gå om smittan sprider sig vidare till livsmedelshandeln, sjukhus, skolbespisningar osv. Vi vet att sådana missöden kan förorsaka samhället stora kostnader och människor ett onödigt lidande. Statens möjligheter att vidta så drastiska åtgärder som nämnts har varit kopplade till att staten till stor del har täckt kostnaderna för ingreppen. Detta är ju logiskt, eftersom det är staten som bestämmer åtgärderna. Skälet är ju att skydda konsumenterna från att få salmonella via livsmedlen. Den enskilde producenten har däremot mycket små möjligheter att skydda sig mot ett salmonellautbrott, då smittan kan komma via inköpt foder, inköpta kalvar eller på annat sätt. Sedan salmonellautredningen lagt sina förslag 1980 har myndigheterna och näringen tillsammans vidtagit en lång rad åtgärder för att effektivisera bekämpningen och sänka kostnaderna. Dessa åtgärder har förutsatt att nuvarande ersättningsregler skall gälla även i fortsättningen. Genom de insatta och planerade åtgärderna räknar lantbruksstyrelsen med att de totala bekämpningskostnaderna för salmonella framöver kommer att bli 4-5 milj. kr. Detta synes uppnås redan innevarande budgetår. Vid föregående beslöt riksdagsmajoriteten att djurägarna utan närmare precisering skulle ta en större andel av kostnaderna. I fjolårets besparingsproposition föreslog regeringen att statens ersättning i fortsättningen inte skulle utgå till djurägare med specialiserad produktion som har möjlighet att ordna ett tillräckligt försäkringsskydd till rimliga kostnader. Förutsättningar för detta sades föreligga från för slaktkycklings- och slaktnötsproduktionen med undantag för de mindre 1983/84:1302 7 För dessa skulle nuvarande regler gälla, men ersättningsnivån sänkas till . I propositionen angavs att en förutsättning ör ett försäkringsskydd för den specialiserade nötköttsproduktionen är att besättningar som skall försäkras skall anslutas till en hälsokontroll. Enligt propositionen blir ca 600 besättningar berörda. När förslaget utformats har departementet inte tagit hänsyn ill de synpunkter som kommit fram fr.<>> bl. a. lantbruksstyrelsen, statens veterinärmedicinska anstalt, State;-s livsmedelsverk och statens bakteriologiska laboratorium. Samtliga är överens om att nuvarande salmonellakontroll och ersättningsbestämmelser fungerar bra, och till låg kostnad garanterar konsumenterna livsmedel fria från salmonella. Vid en närmare kontroll har det visat sig att de i propositionen angivna förutsättningarna för ett ikraftträdande inte kommer att finnas. En rikstäckande organiserad hälsokontroll kan omöjligen vara etablerad . Det finns varken ekonomiska eller personella resurser för detta. Det finns ej heller någon huvudman för en sådan hälsokontroll. För att få ett förtroendefullt samarbete mellan djurägare och en eventuell hälsovård måste anslutningen vara frivillig. Det går inte heller att enbart organisera en hälsovård för att administrera en salmonellaförsäkring. Salmonellarisken är svår att försäkra sig mot, dels för att gruppen är liten, dels på grund av att salmonella på nöt nästan helt är lokaliserad till vissa geografiska områden. Det torde vara svårt att motivera en dyr försäkring i andra delar av landet. Vidare synes djurägarnas kostnader för dels hälsokontroll, dels salmonellaförsäkring, för att skydda sig mot konsekvenserna av de statliga åtgärderna vid ett salmonellautbrott, bli så betydande att de inte kan betecknas som rimliga. Detta har också en bakgrund i de nedskärningar som gjorts i livsmedelssubventionerna, vilket medför att den specialiserade slaktnötproduktionen kommer att få stora ekonomiska svårigheter. Troligtvis kommer många besättningar att läggas ner. Konsekvenserna blir då att försäkringen och hälsokontrollen skall betalas av ännu färre producenter. Detta innebär högre för den enskilda besättningen och risk att ännu fler ställer sig utanför. Det finns därmed en uppenbar risk att producenter vars besättning kan misstänkas ha drabbats av salmonella, inför hotet att få vidkännas en förlust som kan betyda konkurs, väljer att försöka klara sig utan veterinärbesök och att senare på mindre seriösa vägar placera sina slaktdjur på marknaden. Var och en kan lätt förstå hur svårt det kan vara att spåra källan och vilka skador samhället kan drabbas av i en sådan situation. I det andra fallet, när t. ex. en distriktsveterinär konstaterat salmonella i en oförsäkrad besättning med mycket stora förluster som följd, försätts veterinären i en mycket svår lojalitetskonflikt. Risken är uppenbar att nuvarande öppenhet och gemensamma ansträngningar att snabbt spåra och bekämpa smittan förbyts i slutenhet och ökade svårigheter att tidigt bekämpa sjukdomen - precis som berörda myndigheter varnat för. I ljuset av de bedömningar lantbruksstyrelsen nu gör, och som synes medföra en statlig kostnadsminskning av i princip samma storleksordning som den riksdagsmajoriteten beslutade om , bör nuvarande ersättningsregler fortsätta att gälla i avvaktan på resultatet av nu insatta åtgärder. Ytterligare skäl för detta är att förutsättningarna för en omläggning enligt tidigare beslut inte finns. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att beslutar att nuvarande statliga ersättningar vid åtgärder i salmonellasmittade besättningar skall utgå även /85. () () () ()