mot · G7021871 · 1984-01-25 00:00:00 — i m. fl. I vårt biandekonomiska system bör mångfalden av företags- och ägarkategorier värderas högt. Detta är en viktig grundinställning då det gäller att värna om en framtida sund utveckling av vår samhällsekonomi. Utifrån principiella utgångspunkter finns det inget egenvärde i att staten, i konkurrens med enskilda ägare av olika kategorier, driver företag. Statens främsta uppgift är av annan karaktär, nämligen att genom lagar reglera olika verksamheter, främja nationella intressen, garantera medborgarna vissa rättigheter men också att kontrollera att medborgarna fullgör vissa skyldigheter de har i samhället. Oaktat denna principiella inställning finns det situationer och/eller branscher i vilka staten tillfälligt eller permanent bör engagera sig genom att äga och driva företag. En internationell företeelse är att det i vissa branscher finns ett påtagligt statligt ägande. Exempel härpå är gruvindustri och i viss mån energiförsörjning. Särskilt påtagligt är de flesta staters engagemang i kommunikationsföretag. I vårt land har statens inflytande i näringslivet ökat starkt . Detta har skett dels genom att antalet reglerande lagar har ökat, dels genom att staten ökat sin ägarandel av näringslivet. Däremot har det inte skett som en följd av stor effektivitet, egen expansionskraft hos de av staten ägda företagen eller i övrigt att staten visat sig överlägsen andra företagsägare. Skälen härtill är helt andra. Ett av dessa skäl är det näringspolitiska synsätt som den dåvarande socialdemokratiska regeringen tillägnade sig i mitten och slutet av . Denna näringspolitik har efter hand resulterat i starkt statligt engagemang i varvs-, teko- och stålindustrin liksom i bildandet av Statsföretag, , Samhällsföretag m.fl. företagsbildningar och ny instruktion för domänverket. Utvecklingen inom domänverket förtjänar i detta sammanhang särskild uppmärksamhet. Omdaningen från att tidigare ha förvaltat skog till omfattande affärsverksamhet har för verket/industrigruppen inneburit en stor omställning som en rad frågetecken av principiell karaktär har uppstått. har blivit ett av flera medel att genomföra den s. k. aktiva socialdemokratiska sociala näringspolitiken. Ett uttryck för detta är bl. a. att domänverket och knöts närmare samman. I det följande skall domänverket behandlas särskilt. Statens skogar, kronoskogarna, omfattar av landets samlade Dessa skogar har i huvudsak förvaltats av särskild statlig myndighet, domänstyrelsen och domänverket, som har sina moderna instruktioner . Instruktionerna innebär att verkets uppgift är att huvudsakligen förvalta den statsägda marken. fick domänverket genom riksdagsbeslut en ny instruktion. Instruktionen innebär att domänverket, vid sidan av den rena förvaltningsuppgiften, tillåts att bedriva affärsverksamhet bl. a. genom rätt att äga aktier i företag. Denna rätt har också utnyttjats och ett stort antal företag har köpts upp. bildades holdingbolaget som helägt bolag av domänverket. De av domänverket ägda aktierna överfördes till detta bolag. Härutöver överfördes också vissa verksamheter direkt från domänverket till dotterbolag inom Domänföretagen. Ett koncernliknande företagskonglomerat, med en omsättning på och 7 500 anställda, byggdes snabbt upp. Någon total bild av den rörelse som Domänkoncernen bedriver är mycket svår att få. /81 har koncernen i huvudsak varit i ett expansivt skede, vilket inneburit nybildning och köp av företag. Dessa företag ägs som dotterbolag eller dotterdotterbolag till . Ägaransvar och ägarinflytande från ägaren statens sida har utövats av domänverket, som äger aktiestocken i Domänföretagen. Bolagsstämman har bestått av domänverkets styrelseordförande och generaldirektör, verkets överdirektör har varit Domänföretagens verkställande direktör. Denna organisatoriska struktur tillsammans med ett ägarinflytande som utövas av ett fåtal personer ger bilden av ett rent statskapitalistiskt företag. Stor frihet inom ramen för aktiebolagslagen och opreciserade avkastningskrav från ägarens sida innebär att genererade medel i de olika företagens rörelser kunnat användas såsom koncernbidrag till expansion eller till att dölja förluster. Verksamheten har utifrån olika utgångspunkter varit föremål för revisorers granskning. Härvid har frågan om insyn och frågan om relevanta avkastningskrav liksom skogstillkomstens och skogskapitalets lämpliga nivåer granskats särskilt. Viss kritik har riktats mot domänverket på samtliga dessa punkter. och framåt tycks en tilltagande omstrukturering ske av företagen inom Domänföretagen. Någon omprövning av de i riksdagsbeslutet fastställda målen eller riktlinjer för verksamheten har emellertid ej kommit till stånd. Den nu aktuella omstruktureringen och vissa förekommande försäljningar sker således inom ramen för gällande mål och riktlinjer. Detta innebär att det är aktiebolagslagens regler som gäller för affärer inom Domänföretagen och att de får redovisning via domänverket. Några särskilda krav eller mål har inte uppställts från ägarens sida. Av det skälet finns det anledning att förmoda att eventuella överskott som uppstår vid försäljningar också kvarstår inom företagsgruppen. Från moderata samlingspartiets sida har vi bl. 1979/80 och 1982/83 i motioner framhållit förändringar av såväl målen som riktlinjerna för hur verksamheten bör ske. Vi har därvid hävdat att en återgång till den ursprungliga förvaltningsuppgiften för domänverket och ett särskiljande av övrig verksamhet är angelägen. Enligt vår mening kommer staten även fortsättningsvis äga betydande skogsarealer. Detta hindrar emellertid inte att mycket mark, liksom en stor del av affärsverksamheten, bör kunna avyttras. Med fog kan det hävdas att domänverkets tillgångar är särskilt lämpliga att överföra i enskild ägo. Vi hävdar att det principiellt inte finns några särskilda fördelar att vinna av att driva verksamheten i statligt ägd företagsform. Utvecklingen bekräftar denna uppfattning då det visat sig att betydande nackdelar uppstår inte minst av ekonomisk art. kommer även att spela en betydelsefull roll ur virkesförsörjningssynpunkt som verkets verksamhet är regionalpolitisk! Den regionalpolitiska betydelsen är givetvis i första hand beroende av det stora och över landet spridda skogsinnehavet, men även olika företag som Domänföretagen äger spelar en stor roll. Emellertid är det angeläget att framhålla vad den regionalpolitiska betydelsen i verkligheten innebär. Den får inte utformas eller betraktas på så vis att domänverket skall vara särskild statlig hjälpgumma - inte heller på så vis att någon särskild avräkning skall göras i bokföringen för regionala kostnader. Vad det i sammanhanget är fråga om är att domänverket har ett med all företagsamhet lika ansvar för det samhälle det har att verka i. Detta är en viktig principiell grund för hur sambandet statlig verksamhet och regionalpolitik bör ses. De många små och medelstora företagens mångfald i enskild ägo är en omistlig del av vårt näringsliv, och i många bygder är den själva ryggraden för sysselsättningen och bosättningen. Staten, och inte minst domänverket, etablerar sig i branscher som man med fördel även fortsättningsvis kunde lämna åt enskild företagsamhet att sköta. Utvecklingen - en förvandling av domänverket till Domänkoncernen - innebär att staten som företagare etablerat sig som konkurrent till enskild företagsamhet i en rad branscher. Detta har inneburit minskat utrymme för enskilt ägande. Det finns främst två skäl att granska denna verksamhet. Det ena skälet är från konkurrensneutralitetssynpunkt. Härvid bör formerna och villkoren för kapitaltillskott till moderbolaget liksom moderbolagets kapitalflöde till dotterbolagen och dotterbolagens egen kapitalanskaffning beaktas. Vidare är det angeläget från allmän synpunkt att granska principerna för konsolidering och kraven på inleverans till statskassan av vinstmedel. Det andra skälet är det ökande nettotillskott av mark som domänverket tillgodogjort sig, dels genom förvärv till moderbolaget, dels genom förvärv till dotterbolagen och i vissa fall förvärv av nya dotterbolag. Detta har inneburit minskat utrymme för enskilt ägande. I detta sammanhang måste också domänverkets stora betydelse på råvarumarknaden beaktas. En stor del, , av domänverkets virke är uppbundet för leverans till genom långsiktigt avtal. Härutöver går en stor andel virke till dotterbolagens sågar. Prissättning och leveransvillkor för den del av virket som går till privat industri måste vara likvärdiga ur konkurrenssynpunkt. Genom att så stor andel av domänverkets virke går till och till egna bolagsindustrier kan med fog hävdas att den viktiga virkesförsörjningsroll som domänverket borde kunna fullgöra på en fri virkesmarknad kraftigt begränsas. Detta är ett såväl långsiktigt som kortsiktigt hot mot de enskilda företag som ytterst är beroende av leveransvirke för sin verksamhet. Detta innebär att den hittillsvarande utvecklingen inom domänverket och i viss mån , tvärtemot vad som tidigare hävdats, är till men för de regionalpolitiska strävanden som bygger på en mångfasetterad mindre och medelstor industri som en viktig del i en sund regionalpolitik. Ett liknande synsätt kan anläggas på domänverkets frivilliga eller ålagda expansiva inköpspolitik av skogsmark. En icke obetydlig nettoöverföring av mark från enskilt ägande och bolags ägo har skett . Enligt vår mening hade betydande fördelar vunnits om den utbjudna skogsmarken kunde ha förvärvats av enskilda förvärvare. Dessa hade då kunnat förstärka sina egna fastigheter med ytterligare skogsmark i syfte att vidmakthålla dessa som rationella och inom överskådlig tid bärkraftiga enheter. Likaså hade det varit, och är fortfarande, möjligt att bilda skogsfastigheter av olika storlekar och försälja dessa till enskilda. Härigenom kunde en betydande privatisering ske. Vidare kan försäljning av lantbruksfastigheter ske och då i den takt som sittande arrendatorer önskar köpa de fastigheter de brukar. En försäljning av jordbruksfastigheterna bör således aktualiseras vid en arrendeperiods utgång. För vissa fastighetsägare kan det vara ändamålsenligt att försälja fastigheter oberoende av arrendeförhållanden, t. ex. då en köpare accepterar ett fortsatt arrendeförhållande. Härutöver bör försäljning av företag eller företagsgrupper inom successivt kunna ske. En lång rad kombinationer bör då prövas. Exempelvis kan sågverk säljas tillsammans med skog så att företag med viss egen försörjning av råvaror bildas. För företag som bedriver andra verksamheter och för vilka basen i verksamheten är fasta tillgångar såsom sten och grus kan liknande försäljningar ske. Grupperingar av olika företagstyper kan således ske efter verksamhetens inriktning eller genom att man tar hänsyn till dess geografiska belägenhet. Syftet med sådana försäljningar är dels att därigenom underlätta omstrukturering av de företag som slutligen inom överskådlig tid bör ägas av domänverket, dels att staten påbörjar en minskning av ägandet av mark och företag. Härvid kommer delar av Domänfondens medel att frigöras som likvida medel för statskassan som de värden som den försålda egendomen representerar kommer att beskattas, i förmögenhets- och inkomstbeskattningshänseende, som vilken annan enskild egendom som helst. Vi är medvetna om att en avveckling av de statliga ägarengagemangen såväl vad det gäller företagen inom domänverksgruppen eller mark är en process som kommer att ta avsevärd tid. Likaså är vi medvetna om att sådana försäljningar som det här blir fråga om inte kan ske helt efter i förväg fastställda planer. Oaktat detta anser vi att vissa försäljningar kan ske efter att fattat beslut om ändring av domänverkets instruktion. De försäljningar som det i första hand blir fråga om anser vi vara den skogsmark motsvarande det nettotillskott mark som tillkommit genom köp , vissa jordbruksfastigheter och framför allt vissa av dotter- och dotterdotterbolagen inom . Enligt vår mening bör det ankomma på domänverkets ledning att bestämma inriktningen och takten för försäljningarna. Det är i sammanhanget riktigt att dessa sker i samklang med den omstrukturering av domänföretagsgruppens företag som redan nu pågår. En översiktlig plan för utförsäljning av företag och mark bör upprättas. För att påbörja den process av utförsäljning och omstrukturering som vi ovan redovisat anser vi att försäljningarna första budgetåret bör resultera i försäljningsintäkter på 400 milj. kr. Vi är medvetna om att detta krav är mycket blygsamt sett i förhållande till såväl tidsfaktor som eftersträvansvärd ökad privatisering. Vi anser emellertid att detta krav tillgodoser möjligheterna att genomföra försäljningar på ett ändamålsenligt sätt. Vi utesluter därför inte att försäljningsintäkterna redan tidigt kan bli avsevärt högre, exempelvis om stora markaffärer kan ske i ett sammanhang eller att företag och mark kan sammanföras till ett företag som är lämpligt för börsintroduktion. Eftersom staten är ensamägare till domänverket hävdas att några inkomster för staten inte går förlorade på grund av att domänverket inte betalar statsskatt. Vidare hävdas att inleveransen av vinstmedel motsvarar, i jämförelse med andra företag, den statliga skatten och utdelning till ägaren. Till denna bild hör att den absoluta nivån för räntabiliteten i domänverket anses vara direkt kopplad till det historiska värdet på fastighetsinnehavet. Avkastningskravet beräknas nu med utgångspunkt i de s. k. femårsplaner som domänverket upprättar. För att nå jämförbarhet med enskilt ägande och bolagsägande av mark och företagande inom skogsbranschen anser vi att avkastningskravet för domänverket måste formuleras på ett ändamålsenligt sätt. Med hänsyn till de samlade mycket stora värden i såväl mark som i dotteroch dotterdotterbolagen är det mycket angeläget att nå ett system som gör jämförelser med andra företag meningsfull. Först härefter kan en precisering av en rimlig nivå på avkastningskravet göras. Enligt vår mening bör avkastningskravet behandlas i samband med att ny instruktion för domänverket fastställs. Från många utgångspunkter är domänverket inte längre ett välskött verk. Detta gäller inte minst när det gäller skötseln av statens skogar. Emellertid finns vissa begränsande faktorer när det gäller att förbättra skogskapitalet och därmed öka avverkningen. En av dessa faktorer är skogsinnehavets belägenhet: av skogsarealen ligger inom det inre skogliga stödområdet. Likaså äger domänverket betydande arealer, t. ex. fjällnära skogar, där det över huvud taget är tveksamt om det är realistiskt att bedriva skogsbruk. Härtill kommer en sådan åldersklassammansättning av skogarna som i sig är en begränsande faktor, särskilt då det gäller möjligheterna till hög nivå på slutavverkningarna. Delvis har detta problem inte varit helt uppenbart, eftersom de skogsmarker som tillförts domänverket i regel varit välbestockade och möjliggjort en hög awerkningstakt. För framtiden är det utomordentligt angeläget att skogskapitalet ökar, och särskild hänsyn måste tas till detta då nya riktlinjer för verksamheten fastställs. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs 1. att hos regeringen begär förslag till ny målsättning för domänverkets verksamhet i enlighet med vad i motionen anförts, 2. att beslutar att bemyndiga regeringen, med avsteg från nu gällande instruktioner, att uppdra åt domänverket att genomföra försäljningar i enlighet med vad som i motionen anförts samt att intäkter från genomförda försäljningar inlevereras till statskassan som budgetförstärkning. L. () i () () minab/gotab 1984 77751