mot · G80215 · 1984-10-12 00:00:00 — Motion 1984/85:15 och i Artificiella inseminationer (prop. 1984/85:2) Den väsentligaste vinsten med ett genomförande av de lagförslag som föreslås i propositionen är utan tvekan att barn som tillkommer genom insemination får en juridisk och social far som, oberoende av hur förhållandet mellan barnets föräldrar utvecklas, kommer att kvarstå som den fadersgestalt varje barn har en allmänmänsklig rätt att ha. Verksamhet med givarinsemination har förekommit i vårt land och omfattande erfarenheter har vunnits av sådan verksamhet. Mycket stora krav ställs på relationen mellan föräldrarna och på psykologisk mognad, inte minst hos fadern, för att givarinsemination skall framstå som ett lämpligt sätt att hjälpa en visserligen relativt liten, men betydelsefull grupp människor, nämligen de makar och sammanlevande, som drabbas av barnlöshet på grund av obotlig infertilitet hos mannen. Vi ställer i allmänhet inte krav på människor för att de skall få bli föräldrar så länge detta kan åstadkommas på naturlig väg. Just på grund av de extra påfrestningar på parrelationen som ojämlikheten i förhållandet till barnet då det gäller det biologiska föräldraskapet innebär, och det faktum att samhällets institutioner på något sätt medverkar i verksamheten, gör det dock rimligt att ställa krav på en bedömning av psykosociala förutsättningar för att föräldrar genom givarinsemination skall ha en rimlig möjlighet att ge sina barn goda uppväxtförhållanden. Kraven på föräldrarna kommer att öka i och med det ur barnets synpunkt riktiga ställningstagandet att det, liksom allmänt är fallet med adoptivbarn , skall anses ha rätt att få veta något om sitt ursprung och också vid mogen ålder ha möjlighet att, om det så önskar, efterforska den biologiske faderns identitet. I propositionen avvisas det av inseminationsutredningen lagda förslaget om en av sociala myndigheter genomförd social utredning i dessa fall. Ofrivillig barnlöshet är en komplex situation med många medicinska, psykologiska och för berörda människor mycket ingripande och väsentliga aspekter. Det förefaller riktigt att, som propositionen föreslår, anförtro bedömningen av den psykosociala situationen och förutsättningarna för att givarinsemination bör komma i fråga åt den, som känner de berörda och deras problem bäst, nämligen den utredande och behandlande läkare med assistans av den psykologiska expertis som kan behövas. De integritetsproblem, som är involverade, gör det ytterligare angeläget att utomstående personer med mindre erfarenhet av denna sorts problematik inte skall blandas in. I propositionen fastslås mycket riktigt att själva inseminationsförfarandet tekniskt sätt är enkelt. Det kan utan vidare utföras av amatörer och från andra länder finns en erfarenhet av omfattande geschäft och amatörmässig verksamhet på detta område. För att undvika att sådant sker även i vårt land synes det viktigt att en verksamhet i organiserade former, underställd kraven på vetenskap och beprövad erfarenhet samt vederbörande tillsynsmyndighet, insyn, organiseras i vårt land. 1 verkligheten har ju sådan verksamhet också på ett tillfredsställande sätt skötts . I propositionen förutsätts att verksamheten skall få bedrivas under överinseende av kompetent gynekolog och på vilket allmänt sjukhus som helst. Man drar dock slutsatsen att det i själva verket endast kommer att bli de större och mest resursstarka sjukhusen som kommer att utföra denna verksamhet. Det är möjligen riktigt att själva inseminationsverksamheten av olika skäl koncentreras till ett fåtal inrättningar. Man får dock inte glömma att den väsentliga personen i sammanhanget är den läkare, som ofta haft kontakt med kontrahenterna, föranstaltat om en medicinsk utredning, gjort de preliminära ställningstagandena kring lämpligheten av givarinsemination och som har möjlighet att följa de blivande föräldrarna under en eventuell graviditet, alternativt ta hand om dem om givarinseminationen inte lyckas, och de förblir barnlösa. Det är den gynekolog, som är föräldrarnas, och speciellt kvinnans vanliga gynekolog. Utredning av infertilitet är en verksamhet som visat sig i hög grad lämplig att handha i öppen gynekologisk verksamhet. Tunga tekniska resurser krävs ofta inte. Privat verksamma och även offentligt anställda gynekologer i öppen vård har i många fall en omfattande erfarenhet av behandling och utredning av fertilitetsproblematik. Sådan leder ofta till mångåriga, kontinuerliga kontakter mellan patient och läkare, där det personliga förhållandet är mycket betydelsefullt. Många gynekologer i vårt land har också en omfattande erfarenhet av att ta hand om även den manlige kontrahenten i fall av barnlöshet. Någon inläggning på sjukhus i samband med t. ex. insemination är inte erforderlig. 1 många fall sköts givarinseminationsverksamhet på så sätt att ett förberedande utredningsarbete, ställningstagandet liksom behandlingen av en efterföljande graviditet alternativt fortsatt utredning med ställningstagande till adoption etc. sköts på en plats, medan paret får remitteras till en avlägsen sjukhusklinik för själva inseminationen. Propositionen är oklar beträffande om ett sådant samarbete - vanligt inom alla medicinska områden - skall vara tillåtet. Det måste av riksdagsbeslutet klart framgå att ett sådant förfarande är fullt genomförbart. Det skulle ställa till köproblem och onödiga geografiska gekymmer, framför allt för människor i glesbygd, om hela processen måste skötas vid större sjukhus. Av inseminationsfallen i har t. ex. varit bosatta i . I enlighet med utredningens förslag bör också utöver den generella tillåtelsen för kompetent gynekolog vid allmänt sjukhus att syssla med inseminationsverksamhet, kunna ge tillstånd till enskilda gynekologer, i privat eller offentlig öppen vård eller vid privat sjukhus, som har omfattande kunskap och erfarenhet av fertilitetsproblem, att syssla med givarinsemination, alltså genomföra också själva inseminationen. Kompetensen och lämpligheten att syssla med svår fertilitetsproblematik har ofta inte att göra med avancerade tekniska resurser och givetvis aldrig med vem som är givaren. Hur den särskilda journalen med uppgifter om givaren skall förvaras måste beaktas och anges i samband med tillståndsgivningen. Propositionens förslag bör kompletteras med en bestämmelse i denna riktning. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs 1. att beslutar att 3 § lagen om insemination skall ha följande lydelse: Insemination med och obstetrik. Efter tillstånd från får även läkare med specialistkompetens i gynekologi och obstetrik, verksam vid privat sjukhus eller i öppen vård, vid offentlig eller privat mottagning, utföra sådan insemination. 2. att uttalar sig för att det inte alltid skall vara nödvändigt att hela förundersökningen och uppföljningen av givarinseminationspatienter sker vid den klinik där själva inseminationen görs. () ()