mot · G702360 · 1984-01-11 00:00:00 — 1983/84 360-365 m. fl. Skogsvårdslagen är den lag som reglerar skogsnäringen. utfärdar förordningar och föreskrifter. 21 § i denna lag reglerar naturvårdshänsynen. Efterlevnaden av denna lagparagraf och dess föreskrifter och förordningar är däremot dålig. Detta är otillfredsställande både ur naturvårdssynpunkt och med hänsyn till det allmänna rättsmedvetandet, där efterlevnaden av vissa lagar bedöms som oviktiga i jämförelse med andra. Skogsnäringen måste verka i överensstämmelse med de övergripande mål samhället ställt upp och i samspel med andra samhällssektorer. Näringen måste således bidra till att uppfylla målen såväl i fråga om sysselsättning och ekonomisk tillväxt som för miljövårds- och naturpolitiken. Utnyttjandet av skogen och skogsmarken har stor betydelse inte bara för skogsnäringen. Skogen är också en omistlig tillgång för friluftsliv och rekreation, bl. a. sådana verksamheter som jakt, bärplockning m. m. Den är ett viktigt inslag i kulturlandskapet. Enligt föreskriften till 21 § skall exempelvis stigar röjas efter avverkning. Inom områden i närheten av bebyggelse skall särskild hänsyn tas till det rörliga friluftslivet. Skador efter maskiner skall lagas. Vissa träd skall sparas m. m. Dessa bestämmelser följs endast undantagsvis. Ändå skall enligt proposition 1978/79:177 skogsvårdslagens hänsynsregler betraktas som minimikrav som skogsbruket under alla omständigheter måste uppfylla. Att dessa ändå inte följs beror uppenbarligen både på okunnighet om gällande bestämmelser, ovilja att efterfölja dessa samt vetskapen om att överträdelser ändå inte beivras. De möjligheter till föreläggande av vite som finns i 27 § används praktiskt taget inte. Skogsvårdslagens 21 § är dock, om den efterlevs, i allmänhet tillräcklig för att tillgodose naturvårds- och friluftslivsaspekterna i skogsbruket. anser i sitt handlingsprogram Skogsbruket och miljön att inom ramen för gällande skogspolitik ha för avsikt att: Genom information, utbildning och uppföljning medverka till att SVL:s 21 § angående hänsyn till naturvården får avsedd effekt. Tillsammans med arbeta för en klarare ansvarsfördelning mellan skogsvårdsstyrelser och länsstyrelser vid tillämpningen av SVL 21 § och NVL 20 § samt en enhetlig tillämpning av dessa bestämmelser. Genom överläggningar med och företrädare för skogsbruket i övrigt arbeta för att konkreta uppgifter om naturvärden och naturvårdshänsyn skall tas med i skogsbruksplaner, avverkningsplaner etc. 1 1983/84.3 sami. och skogsvårdsstyrelserna har lagt ned ett lovvärt arbete för att utbilda sin personal i hänsynsreglerna. Men det hänger dock på framför allt informations- och övervakningsresurserna för att ändra markägarnas och avverkarnas inställning till dessa regler och för att de skall kunna genomföras och fungera i praktiken. Då ansvaret i dessa frågor vilar stort på markägare och awerkare är det viktigt att dessa ges sådan upplysning och utbildning i hänsynsreglerna att lagens mening efterlevs. Det bör åläggas ansvaret för att utbildningen i hänsynsreglerna blir obligatorisk på alla nivåer inom skogsbruket, att skogsvårdsstyrelserna bör öka satsningen på information och upplysning och att möjligheterna till vite enligt 27 § utnyttjas mer för att skärpa lagens efterlevnad. Med stöd av ovan anförda hemställs att hos regeringen anhåller att får i uppdrag att följa upp 21 § skogsvårdslagen och dess förordning och föreskrifter med inriktning på skärpning av tillämpningen. () ()