mot · G702291 · 1984-01-10 00:00:00 — Motion 1983/84:291 Förprövning och godkännande av djurstall från djurskyddssynpunkt Enligt lag om djurskydd (1944:219) är lantbruksstyrelsen central tillsynsmyndighet. Länsstyrelse och hälsovårdsnämnd är regional resp. lokal tillsynsmyndighet. Maj:ts djurstallskungörelse (1973:270) regleras vissa förhållanden angående nybyggnad och omändring av djurstall för häst, nötkreatur, ren, svin, får, get eller fjärderfä. Byggnad skall på förhand godkännas från djurskyddssynpunkt. av beslut i ärende om godkännande skall sändas till hälsovårdsnämnden. Särskilt godkännande efter färdigställandet erfordras inte. Fråga om godkännande av ansökan prövas av lantbruksnämnden. Nämnden skall inhämta yttrande från veterinär med särskild sakkunskap. Sådan veterinär förordnas av lantbruksstyrelsen. Den sakkunnige veterinären är fristående från lantbruksnämnden och får sin ersättning för uppdraget från lantbruksstyrelsen. får inte bifalla en ansökan om godkännande från djurskyddssynpunkt om den sakkunnige avstyrker ansökningen. Beslutet skall då underställas lantbruksstyrelsen. Lantbruksstyrelsen har utfärdat närmare föreskrifter om granskningsunderlag vid förprövning av djurstallar. Anledningen från början till lantbruksstyrelsens förslag till regeringen att 1973 utfärda ovannämnda djurstallskungörelse uppgavs vara att man ville ha en praktisk väg att förbättra djurstallsbeståndet med hjälp av djurskyddssakkunnig veterinär. Det är allmänt omvittnat att en förbättring också skett. Om det beror på det formella granskningsförfarandet eller på att lantbruksstyrelsen i egenskap av central tillsynsmyndighet ungefär utfärdat mycket detaljerade råd och anvisningar i djurskyddsförbättrande syfte kan emellertid inte bedömas. Anvisningarna innehåller mycket preciserade uppgifter om hur bl. a. djurstallar skall anordnas med detaljerade måttanvisningar etc. Förfarandet har vuxit fram utan att det kan sägas att det prövats avseende sin formella riktighet. Förfarandet har därför senare administrativt kritiserats eftersom det kan råda tveksamhet om den formella riktigheten av att en lantbruksnämnd, som inte är tillsynsmyndighet enligt djurskyddslagen, utfärdar förhandsgodkännande av djurstallar från djurskyddssynpunkt. Det har emellertid stannat vid kritik, dels för den i praktiken goda sakens skull att försöka förbättra djurmiljön, dels för att man kunde tolka det egentliga djurskyddsbeslutet såsom i sak inte prövat av lantbruksnämnden. Den sakkunnige veterinären är nämligen som ovan nämnts inte tjänsteman hos nämnden utan förordnad direkt av lantbruksstyrelsen. följer den sakkunniges beslut skall prövningen här skjutas till lantbruksstyrelsen. I praktiken har förfarandet i regel gått till så att den som planerar om- eller nybyggnad använder sig av konsult som upprättar ritningar, beskrivningar och ansökningshandlingar. Det uppges från djurskyddssakkunniga veterinärer att de sökande i majoriteten av fallen anlitar lantbruksnämnden som konsult. För detta arbete skall nämnden enligt anvisningar från lantbruksstyrelsen debitera den sökande enligt lantbruksnämndstaxan. Vid den slutliga bedömningen av ansökan om djurstallsbyggnader bildar i regel den sakkunnige tillsammans med berörda konsulenter i nämnden, husdjurskonsulent, byggnadskonsulent m.fl., en grupp som diskuterar om ansökan kan godkännas. Eftersom lantbruksnämnden är ett sektorsorgan med huvudsakligen jordbruksekonomisk inriktning kan det inte blott ifrågasättas om det är formellt riktigt att nämnden skall vara godkännande myndighet från djurskyddssynpunkt, utan förfarandet kan även vara betänkligt från jävssynpunkt. fattade beslut med anledning av proposition 1981/82:122 jämte motioner (JoU 1981/82:31, rskr 1981/82:261). Riksdagsbeslutet innebär bl. - att nuvarande uppgifter inom den s. k. länsveterinärorganisationen inte längre handläggs av utan förs över till lantbruksnämnderna, - att en veterinär enhet bildas vid lantbruksnämnden, - att distriktsveterinärerna i länet förs till denna enhet, - att länsveterinärerna - i avvaktan på en samlad översyn av länsveterinärernas ställning och arbetsuppgifter - bibehåller sin organisatoriska placering vid resp. länsstyrelse med uppgift att även biträda lantbruksnämnden i frågor som rör djurens hälso- och sjukvård. Lantbruksstyrelsen skall utarbeta för omändringarna erforderliga förslag till instruktionsändringar, arbetsordningar m. m. När dessa förslag kommer att behandlas, anser jag det viktigt att djurskyddssynpunkterna får tillräcklig kraft, genom att länsveterinärens ställning till lantbruksnämnden görs tillräckligt självständig. Om man nämligen låter lantbruksnämnden vara allenarådande när det gäller det slutliga godkännandet av ett djurstall innan det tas i bruk, och om inte veterinären kan överklaga som tidigare ifall hans synpunkter negligeras, då försvåras i mycket hög grad den vidare tillsynen av djurstallarna. Ägaren kan då hänvisa till att djurstallarna kontrollerats och godkänts av lantbruksnämnden, som då också skall ha beaktat alla djurskyddssynpunkter. I djurskyddsärenden avseende animalieproduktionens djur uppger flera hälsovårdsnämnder att man upplever lantbruksnämnden och dess företrädare som ombud för djurägaren. Vissa hälsovårdsnämnder anser redan nu att det kan vara praktiskt och administrativt svårt att har samma tillsynsbefogenheter som nämnderna, men har inget att invända eftersom det är generellt accepterat att ha såväl lokal som regional tillsyn. Däremot anser man att det skulle vara starkt försvårande med ytterligare en regional myndighet som därtill skulle ansvara för bara en del av lagstiftningen och enbart för vissa djurslag. Handläggningen av djurskyddsärenden är ofta så ömtålig och subjektivt betonad att det är angeläget att bestämmelsernas principer och policy hålls samman för alla djurslag i myndigheter som är helt fristående från ekonomiska eller andra intressen i samband med djurhållningen. Det vore alltså olämpligt om lantbruksnämnden skulle få i uppdrag att dels lämna förhandsgodkännande, dels slutligt godkännande, såvitt avser djurskyddssynpunkter, av ny- eller tillbyggnader av djurstall. Detta krav stöds inte minst av det av antagna förslaget till viss omorganisation beträffande djurens hälso- och sjukvård (JoU 1981/82:31). Där uttalas i propositionen att skall alltfort vara regional tillsynsmyndighet för djurskyddslagstiftning. betänkande framhåller också som det samordnande statliga organet på regional nivå. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att vid ändring av djurskyddslagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen framhållits om fördelningen av uppgifter mellan lantbruksnämnd och länsveterinär vid ny- eller tillbyggnader av djurstall. minab/gotab 1984 77486