mot · G702344 · 1984-01-12 00:00:00 — m. fl. beslutade att införa en generalklausul mot skatteflykt. Tillämpningsområdet för klausulen begränsades till sådana skatteflyktsförfaranden som innebar att den skattskyldige kringgick en skattebestämmelse. För att detta skulle vara fallet skulle tre förutsättningar vara uppfyllda: 1. förfarandet skulle, med hänsyn till det ekonomiska resultat som bortsett från beskattningen - hade uppnåtts genom förfarandet, framstå som en omväg i förhållande till det närmast till hands liggande förfarandet, 2. förfarandet skulle för den skattskyldige ha medfört en inte oväsentlig skatteförmån, och denna förmån skulle kunna antas ha utgjort det avgörande skälet för valet av förfarande, 3. en taxering på grundval av förfarandet skulle klart strida mot grunderna för den bestämmelse som kringgåtts eller för de bestämmelser som skulle tillämpats om det av den skattskyldige valda förfarandet lagts till grund för taxeringen. Lagstiftningen gjordes tidbegränsad och gällde . Mot slutet av femårsperioden skulle en utvärdering från rättssäkerhetssynpunkt komma till stånd och regleringen skulle därvid kunna komma att omprövas. Efter förslag från den socialdemokratiska regeringen beslutade att utvidga klausulens tillämpningsområde till att omfatta också andra förfaranden än de egentliga kringgåendefallen. 1 propositionen framhölls att lagen - för att tillgodose rimliga effektivitetskrav - borde utformas så att den omfattade också sådana förfaranden som tillkommit i syfte att uppnå en skatteförmån, oavsett om dessa utgör omvägsförfaranden eller ej. De tre icke-socialistiska partierna yrkade alla på propositionen. I sin reservation i skatteutskottet (SkU 1982/83:20) anfördes bl. a. följande. Sammantaget innebär det framlagda lagförslaget avgörande förändringar av den omsorgsfullt avvägda balansen mellan statens skatteflyktsbekämpning och den enskildes rättssäkerhet. De grundläggande principer och bedömningar som ligger bakom den nuvarande klausulen avskaffas genom förslaget. Som lagrådet anför saknas erfarenheter som tyder på, att den nuvarande regeln, som antogs , inte skulle tillgodose sitt syfte. Anmärkningsvärt i sammanhanget är att de konkreta förfaranden som anges som angelägna att komma åt med den nya generalklausulen, redan genom specialreglering är förbjudna. Några exempel på tillåtna förfaranden som blir otillåtna genom den föreslagna skatteflyktsklausulen ges över huvud taget inte. Regeringen lämnar alltså inte någon egentlig ledning om vilka skatteflyktsfall man egentligen tänker sig att den utvidgade generalklausulen skall kunna användas mot, medan man lämnar en långtgående osäkerhet i fråga om vilka situationer den möjligen kan komma att tillämpas på. Enligt vår uppfattning bör den genomförda skärpningen av skatteflyktsklausulen upphävas, och de tidigare gällande reglerna åter träda i kraft. Syftet med införandet av generalklausulen var att komma till rätta med den ökande skatteflykten som bl. a. tar sig uttryck i olika kringgående transaktioner för att uppnå skatteförmåner. Principiellt kan viss tveksamhet anföras mot denna typ av lagstiftning. Det är enligt vår uppfattning viktigt att rättsäkerhetskraven på detta område inte eftersatts. Den enskilde måste på ett rimligt sätt kunna erhålla kunskap om vilka rättsregler som är tillämpliga och vilka de rättsliga konsekvenserna av ett visst förfaringssätt blir. På skatteområdet vet vi att det finns en bristande respekt för lagstiftningen och dess grunder. Olika tekniker att formellt uppfylla lagreglerna men därigenom uppnå icke avsedda skatteförmåner praktiseras. Vi anser att skatteundandragandet i huvudsak måste bekämpas genom att de materiella reglerna ändras. Detta kan visserligen innebära att förflyter under vilken otillbörliga skattefavörer uppnås, men åtskilliga exempel finns på att lagstiftningen mycket snabbt kan ändras för att stoppa förfaranden som inte är önskvärda. Detta har skett när det gäller kvittning av förluster på premieobligationer och när det gäller begränsning av rätten till avdrag för förskottsräntor. I en del fall av skatteundandragande är tekniken så komplicerad att det krävs omfattande lagändringar för att avsett resultat skall uppnås. För dessa fall, som är relativt begränsade och där utövarna är väl medvetna om att ett mer eller mindre otillbörligt förfarande är för handen, är en generalklausul den enda rimliga möjligheten. Den nuvarande utformningen av klausulen går utöver dessa situationer. Den gör det i så hög grad att det blivit mycket svårt att med säkerhet säga var gränsen för dess tillämpning går. Detta fick finansministern själv erfara efter ett framträdande i TV där han påstod att överföring av fast egendom mellan makar skulle vara angripbart med hjälp av den nya lagstiftningen. beträffande den s. k. Raineraffären ifrågasattes om den nuvarande lydelsen av generalklausulen skulle kunna vara tillämplig. Något klart besked har dock inte kunnat ges. Det är också betecknande för lagstiftningens oklarhet att det i aktuell skatterådgivningslitteratur görs reservationer för att presenterade åtgärder kan komma att underkännas av skattedomstolarna med stöd av skatteflyktsklausulen. Vid behandlingen av regeringsförslaget om utvidgning av generalklausulen mot skatteflykt anförde vi att en översyn av lagen och dess praktiska tillämpning borde komma till stånd. Denna borde ske i former som gör det möjligt med remissbehandling av de slutsatser som översynen leder fram till. Vi anser fortfarande att så bör ske. När erfarenhetsmaterial och slutsatser finns framtagna blir det möjligt för regering och riksdag att göra en bedömning av i vad mån klausulen behöver förändras ytterligare eller om den ursprungliga utformningen kan permanentas. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar anta följande Lag om ändring i lagen (1980:865) mot skatteflykt Härigenom föreskrivs att 2 och 3 §§ lagen (1980:865) mot skatteflykt skall ha nedan angivna lydelse. Vid taxeringen skall hänsyn ej tas till rättshandling som har företagits av den skattskyldige eller av juridisk person, vars inkomst helt eller delvis beskattas hos den skattskyldige, om 1. rättshandlingen, ensam eller tillsammans med annan rättshandling i vilken den skattskyldige eller den juridiska personen direkt eller indirekt medverkat, ingår i ett förfarande som medför en inte oväsentlig skatteförmån för den skattskyldige, 2. skatteförmånen med hänsyn till omständigheterna kan antas ha utgjort det huvudsakliga skälet för förfarandet och 3. en taxering på grundval av Vid taxeringen skall hänsyn ej tas till rättshandling som har företagits av den skattskyldige eller av juridisk person, vars inkomst helt eller delvis beskattas hos den skattskyldige, om rättshandlingen är led i ett förfarande som innebär att skattebestämmelse kringgås. Ett förfarande skall anses innebära att skattebestämmelse kringgås om 1. förfarandet, med hänsyn till det ekonomiska resultat som - bortsett från beskattningen - har uppnåtts genom förfarandet, framstår som en omväg i förhållande till det närmast till hands liggande förfarandet, 2. förfarandet medför en icke oväsentlig skatteförmån som med hänsyn till omständigheterna kan antas ha utgjort det avgörande skälet för förfarandet och 3. en taxering på grundval av förfarandet skulle strida mot lagstiftningens grunder. Om 2 § tillämpas skall taxeringen bestämmas som om rättshandlingen inte hade företagits. Framstår förfarandet med hänsyn till det ekonomiska resultatet - bortsett från skatteförmånen - som en omväg i förhållande till det närmast till hands liggande förfarandet, skall taxeringen i stället ske som om den skattskyldige hade valt det förfarandet. Om de nu angivna grunderna för taxeringen inte kan tillämpas eller skulle leda till oskäligt resultat, skall taxeringen bestämmas till skäligt belopp. Denna lag träder i kraft och tillämpas på rättshandlingar som företagits - . 2. att hos regeringen begär en översyn av lagen mot skatteflykt i enlighet med vad som anförts i motionen. () () () () () () . ÅSLING (c) förfarandet klart skulle strida mot grunderna för bestämmelsen i fråga eller för de bestämmelser som skulle tillämpas om förfarandet lades till grund för taxeringen. Om 2 § tillämpas skall taxeringen ske som om den skattskyldige hade valt det närmast till hands liggande förfarande som avses i 2 § andra stycket 1. Om en sådan grund för taxeringen skulle leda till oskäligt resultat, skall taxeringen bestämmas till skäligt belopp. minab/gotab 1984 77504