mot · G702433 · 1984-01-16 00:00:00 — Vi avvisar reglering av bostadsrätter genom s. k. hembudsskyldighet och prisreglering. Bostadsanvisningslagen gör det till byråkraters sak att bedöma människors bostadsbehov och anvisa dem bostad. Vi menar att detta bäst löses - utan byråkrati - genom samspelet mellan hyresgäster och hyresvärd. Ett avskaffande av bostadsanvisningslagen skulle dessutom snarare medföra att fler lägenheter blir tillgängliga för de sökande än färre. Friheten att välja bostad är viktig. Det är den boende som efter sina önskemål och behov skall välja bostad och påverka utbudet. I annan motion redovisar vi vår politik för en friare hyresmarknad. En radikal minskning av normer och regler för hur bostäder skall se ut stärker den enskildes möjlighet att utforma och välja mellan olika bostadsmiljöer. Ett marknadsanpassat hyressättningssystem skapar ett utbud av hyresbostäder som vad gäller pris svarar mot de boendes efterfrågan. Det statliga bostadslånesystemet innehåller ett nätverk av regleringsmekanismer. Speciella krav ställs på standard och utformning av bostäderna. Lånereglerna styr genom sin utformning det som byggs. de enskilda människornas möjlighet att genom sina önskemål påverka byggandet. Enligt vår uppfattning bör nuvarande byråkratialstrande bostadslån ersättas med lån som utgår efter schablonmässiga regler i form av enhetslån per bostad. Kostnader som inte täcks av lånet får finansieras på kreditmarknaden. Den byggande skall ha en större frihet att anpassa det byggda till bostadskonsumenternas önskemål. Härmed öppnas möjligheten att avveckla länsbostadsnämnder och bostadsstyrelse. Den enskilde bostadskonsumentens ställning stärks. I den av statens planverk utarbetade Svensk byggnorm (SBN) blandas bindande föreskrifter med råd och exempel. kan massmedia redovisa fall där de kommunala byggnadsnämnderna utnyttjar sin ställning genom att kräva lösningar i enlighet med byggnormens exempel. För det andra är nu gällande bindande föreskrifter alltför omfattande och detaljrika. Enligt vår uppfattning bör SBN ersättas med enkla tekniska funktionskrav och ett fåtal bindande bestämmelser. I en särskild partimotion redovisar vi utförligare motiv för och förslag till förändringar av bostadspolitiken. Medan regleringar av viktiga områden kan vinna medborgarnas respekt, åtminstone för sina syften, leder förbud i småfrågor oftast bara till misstro mot politiker och allmänt missnöje. En orsak till misstro mot politiker är just att dessa sökt lösa svåra problem genom enkla förbud. Restriktioner och förbud är snarare ägnade att skapa dramatik kring det förbjudna och utrymme för en svart marknad. De grupper som förbuden riktar sig mot kringgår oftast förbuden medan de laglydiga och skötsamma medborgarna drabbas. Lördagsstängda systembutiker är ett exempel på en sådan åtgärd, förbudet att i kvälls- och helgöppna butiker sälja folköl ett annat. De plastskynken som vid dessa tider tas fram ter sig bara som en meningslös inskränkning av konsumenternas frihet. En del av de förbud som införts bygger på en förmyndarmentalitet som vi inte kan dela. De är farliga eftersom de kan inge dem som fattar besluten - politikerna - tron att svåra problem kan lösas genom politiska beslut. Lagen om flipperapparater och lagen om s. k. enarmade banditer är sådana exempel. Överenskommelsen om krigsleksaker mellan leksakshandeln och , vilken genomfördes under hot om lagstiftning, är ett annat. Moderata samlingspartiet anser att nivå- och sektorsplaneringen radikalt bör minskas, att möjligheterna att bygga på egen mark skall förbättras, att ett system med ägarlägenheter skall införas, att någon ytterligare reglering av bostadsrätter inte skall ske, att bostadsanvisningslagen skall avskaffas, att antalet normer och regler för hur bostäder skall se ut skall radikalt minskas, att Svensk byggnorm skall ersättas med enkla tekniska funktionskrav och ett fåtal bindande bestämmelser, att förbud - mot företeelser som t. ex. s. k. flipperspel, enarmade banditer, försäljning av folköl och - inte fyller någon funktion. Den enskilde och myndigheterna Datatekniken har gett myndigheter och andra organisationer betydande möjligheter att insamla och behandla information. Detta tillsammans med den ökade möjligheten att sammanställa information har lett till att uppgifter, som tidigare kunnat anses vara harmlösa var för sig, nu kan ställas samman till en för den enskilde medborgaren avslöjande helhet. I grunden är detta inte en konsekvens av datatekniken som sådan. Många olika uppgifter om den enskilde kan även manuellt insamlas och sammanställas. Datatekniken har däremot gett dem som vill och har rätt att insamla och sammanställa information möjlighet att göra detta i stor skala. Informationsinsamlingen och sammanställningen behöver därför inte vara av samma angelägenhetsgrad som om den gjordes manuellt. Den avgörande frågan för människors integritet är inte datateknikens användande eller ej utan vilken rätt en myndighet har att kräva uppgifter av den enskilde, registrera dessa, vidarebefordra dem till andra myndigheter och lagra dem för obestämd tid. Omvänt kan detta beskrivas som frågan hur stor rätt till sitt privatliv den enskilde medborgaren har gentemot myndigheter. Det behövs därför en klarare reglering av vilken typ av uppgifter om den enskilde som en viss myndighet har rätt att begära. Myndigheter har inte automatiskt rätt till information om den enskilde. Den enskilde skall ha stor självbestämmanderätt över uppgifter om den egna personen. Kommunala eller statliga myndigheter skall därför inte själva få avgöra vilka uppgifter man skall insamla. Av samma skäl bör inte den enskilda myndigheten ha rätt att fatta beslut om att registrera uppgifter om den enskilde. och restriktiva regler bör gälla för vilka uppgifter en enskild myndighet har rätt att inkräva och registrera och för hur de får lagras. Olika typer av personuppgifter bör bedömas olika för olika myndigheter. Som en konsekvens av detta skall myndigheter inte vidarebefordra uppgifter om den enskilde till andra myndigheter. Vi avvisar bestämt t. ex. tanken på att posten skall fungera som angivare åt andra myndigheter. Varje myndighet har att i första hand ta hänsyn till den enskildes rätt till integritet. Den enskilde skall veta vilka uppgifter som en myndighet har om honom. Uppgifter som lämnas in för ett ändamål skall inte användas i ett annat. Datalagstiftningen bör därför tillämpas med stor restriktivitet. Som princip bör samkömingar av dataregister med olika typer av information vara Undantag från detta förbud skall endast kunna medges av datainspektionen, såvitt det inte är angivet i lag. har olika typer av storregister diskuterats. Eftersom dessa förutsätter en uppbyggnad genom samkömingar avvisar vi dem. Vi menar dock att frågan också bör ställas hur stor mängd uppgifter om den enskilde som bör finnas i ett register, liksom hur många individer som skall kunna finnas i ett enskilt register. Både för den enskildes integritet och från sårbarhetssynpunkt bör detta noga prövas. På grund av den viktiga funktion som ett dataregister kan ha för den enskilde kan ett fel orsaka stora problem. Erfarenheten visar också att det ofta har varit svårt att få till stånd en rättelse. En sådan bör dock ske snabbt. Varje dataregister bör därför ha en särskilt utsedd registerförare med ett ansvar gentemot den enskilde medborgaren. I många register finns uppgifter om den enskilde medborgaren som är av känslig natur. De kan vara känsliga på grund av rena sekretesskäl. De kan också vara känsliga av det skälet att ett fel i uppgiften får konsekvenser för myndigheternas agerande och behandling av den enskilde medborgaren. Mot den bakgrunden är sårbarheten hos olika dataregister av vitalt intresse att följa och bevaka. Det är lika viktigt att se till att inga obehöriga kan ta sig in i dataregister och den vägen få ut uppgifter om enskilda medborgare. Förslag till förstärkt skydd av enskilda dataregister gentemot obehörigt intrång bör därför föreläggas . Personnummer har kommit att symbolisera möjligheten att registrera medborgare. Enligt vår uppfattning har användningen av personnummer blivit alltför omfattande. Den ger bl. a. alltför stora möjligheter och inbjuder till samkörningar av olika typer av register, offentliga och enskilda. Det kan knappast heller vara rimligt att ifyllt personnummer skall vara en förutsättning för att ett månadskort inom kollektivtrafiken skall vara giltigt. Bibliotek behöver inte utnyttja personnummer. Det är ingen självklarhet att banker, försäkringsbolag eller enskilda organisationer har en automatisk rätt att använda eller kräva personnummer. Användningen av personnumren bör vara restriktiv. Det bör vara förbehållet vissa offentliga myndigheter att utnyttja personnummer som registerbegrepp. Rätten att lämna ut personnummer tillsammans med andra datauppgifter bör begränsas. Regeringen bör överväga hur en minskad användning av personnumren kan åstadkommas och hur regler för deras användning skall utformas. Datatekniken har skapat en direkt konflikt mellan offentlighetsprincipen och sekretesslagstiftningen. I ett fritt och öppet samhälle är det av vitalt intresse att medborgarna har god insyn i det offentligas verksamhet och de uppgifter som det offentliga har om medborgarna. är det för den enskilde medborgaren av stor vikt att känsliga uppgifter som han eller hon har lämnat till en offentlig myndighet behandlas med sekretess. I kontakten med myndigheter intar ofta den enskilde medborgaren en Som regel är myndighetens beslut ett av många rutinärenden för myndigheten, men för den enskilde kan beslutets innebörd ha vital betydelse. Myndighetsutövningen måste ske korrekt och oväldigt. Det ansvar som det innebär att företräda en myndighet ställer särskilda krav på myndighetsutövaren. Enligt vår mening bör tjänstemannaansvaret återinföras. Medborgarna skall veta att om en myndighet har behandlat en fel så skall man snabbt kunna få rättelse. Efter framställan skall myndighet i ökad utsträckning kunna undanröja ett felaktigt beslut, vilket skulle reducera antalet överklaganden till högre instans. I umgänget mellan medborgare och myndigheter bör klarare regler införas som preciserar att myndigheter som kräver medborgare på svar också själva har skyldighet att lämna svar . fyller en viktig funktion som medborgarnas kontrollant av myndigheter. utnyttjar JO i praktiken sällan sina maktmedel -1, ex. rätten att väcka åtal - och i alltför begränsad omfattning. Den utredning som arbetar med en översyn av bör inrikta sitt arbete på att öka JO:s sanktionsmöjligheter, Åtalsmöjligheten bör användas i större utsträckning och inspektionsverksamheten intensifieras. Moderata samlingspartiet anser att myndigheters rätt att insamla, vidarebefordra, registrera och lagra personuppgifter skall vara begränsad, att myndigheternas rätt att begära uppgifter om den enskilde klarare skall regleras, att regler som begränsar storleken på enskilda dataregister skall införas, att samkömingar av dataregister med olika typer av information i princip skall vara förbjudna, att en ansvarig registerförare skall utses för varje dataregister, att skyddet av dataregister gentemot obehöriga intrång bör förstärkas, att användningen av personnummer skall begränsas, att tjänstemannaansvaret bör återinföras, att möjligheterna att få rättelse gentemot en myndighet skall förbättras, att myndigheter skall ha skyldighet att lämna svar till enskilda medborgare , samt att JO:s maktbefogenheter skall ökas. Den enskilde och organisationerna Organisationer av olika slag spelar en betydelsefull roll i det pluralistiska och öppna samhället. De bildar en grund för människors gemensamma opinionsbildning. De företräder olika gruppers intressen. De utgör en viktig del av den gemenskap och den trygghet som måste finnas i ett välfärdssamhälle. Organisationernas styrka ligger i medlemmarnas engagemang. När inflytandet i stället ges organisationerna genom lagstiftning handlar det inte om fördjupad demokrati utan om en framväxande korporativism. Inom bostads- och arbetsmarknadsområdet är inslagen av korporativism påfallande många. Även inom andra områden har medborgarnas rätt till inflytande givits till organisationer i stället för till individer. tillåts vissa organisationer representera en hel grupp av människor. Regeringens diskussion med pensionärerna är ett exempel. Ett nytt språkbruk har vuxit fram. Med löntagarna menas inte de enskilda människorna utan löntagarorganisationer som LO och TCO. De handikappade står för socialdemokratin närstående handikapporganisationer. Hyresgästerna avser den socialdemokraterna närstående hyresgäströrelsen. Ytterst bygger denna typ av språkbruk på en kollektivistisk människosyn, där individen mer ses som en del i ett kollektiv än som en fri och oberoende medborgare. Organisationerna betyder mer och individen mindre. Moderata samlingspartiet delar inte denna människosyn. För oss är varje medborgare en individ värd att lyssna till, oavsett vilken grupp man anses tillhöra. För oss har varje individ en rätt till egen integritet och ett eget beslutsfattande som måste stå obrutet från organisationers krav på makt. När organisationerna inte bara deltar i den politiska debatten utan gör anspråk på att få betyda mer än andra uppstår en konflikt med den politiska demokratin såsom den uttrycks med orden en man - en röst. Det innebär ett intrång i det demokratiska beslutsfattandet som inte kan rättfärdigas av organisationernas styrka, att de inom ett antal områden givits en egen representation. Detta kan gälla utredningar, verksstyrelser eller t. o. m. politiska församlingar. Det är den enskilde väljarens integritet som drabbas när folkets suveränitet att vara basen för den politiska makten därmed tunnas ut. Det är den enskilde medlemmens integritet som drabbas när de stora organisationerna uttalar sig å hans eller hennes vägnar inom områden där medlemmen hellre ser sina åsikter representerade inom ramen för den politiska representationen än inom t. ex. den fackliga. Det frivilliga engagemang som är organisationernas styrka och legitimitet urholkas när medlemskap blir en fråga om tvång. I ett demokratiskt samhället finns ingen organisation med ett sådant högre värde som motiverar eller ger någon rätten att kräva medlemskap av enskilda individer. När organisationers ideal eller uppgifter inte räcker till för att skapa engagemang för medlemskap, får tvång inte bli ett sätt att ersätta engagemanget. Statsmakterna har inte tillräckligt skyddat de enskilda människornas rätt gentemot organisationerna. I stället har man i alltför stor utsträckning givit vissa organisationer en legitimation som inte motsvarats av den enskildes syfte med medlemskapet. När organisationer genom avtal med andra organisationer i praktiken eliminerar rättigheter och friheter som det offentliga har skyldighet att värna är detta inte bara ett övergrepp gentemot den enskilde medborgaren utan också mot den politiska demokratin. Ingen organisation skall ha rätt att genom avtal förhandla bort den förenings- och näringsfrihet vi anser självklar, vare sig för medlemmar eller icke-medlemmar. Statsmakterna har en skyldighet att hävda lagarna gentemot den typen av avtal. Organisationernas starka ställning innebär för många människor att det är nödvändigt att vara medlem. Mångas arbetssituation gör det dessutom angeläget för dem att vara med i en organisation. Den dominans som vissa organisationer har fått, framför allt på arbetsmarknaden, gör det nu nödvändigt att pröva hur den enskildes situation gentemot den egna organisationen skall stärkas. Kollektivanslutningen av fackliga medlemmar till socialdemokraterna är ett övergrepp mot den enskildes frihet att själv bestämma sin politiska tillhörighet och graden av engagemang. Kollektivanslutningen kan tvinga den enskilde att avslöja en del av sin valhemlighet eller att kvarstå och betala medlemsavgift till ett politiskt parti som han inte sympatiserar med. Formen för anslutning av medlemmar - kollektivt medlemskap - säger en hel del om den socialdemokratiska människosynen. Det finns inget försvar för kollektivanslutningen. Den är ett skamligt ingrepp i den enskildes integritet. I en demokrati är det den enskilde som röstar. Därför är endast individuellt medlemskap i politiska partier förenligt med den respekt för den enskilde som demokratin bygger på. Vissa fackliga organisationer har administrativa rutiner och regler för medlemskap som gör det i praktiken omöjligt att utträda ur organisationen. Det är oacceptabelt att en organisation förvägrar den enskilde den suveräna rätten att själv avgöra om han vill vara medlem eller ej. Såväl näringsfriheten som föreningsfriheten är inom vissa områden på den svenska arbetsmarknaden inskränkta genom intresseorganisationers avtal. Inom ett flertal arbetsområden finns s. k. organisationsklausuler inskrivna i avtalen mellan arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer. Dessa organisationsklausuler förpliktigar arbetsgivaren att i första hand anställda fackligt anslutna arbetstagare. Detta innebär att den som söker arbete i praktiken tvingas till medlemskap i facklig organisation. Ett införande av negativ föreningsrätt i enlighet med vad som yrkas i annan motion skulle väsentligt stärka den enskildes ställning i detta hänseende. För den enskilde företagaren är ofta kollektivavtal nödvändigt. Detta gäller framför allt småföretagare som är beroende av entreprenader. har ett antal fackliga organisationer utnyttjat den fackliga vetorätten i MBL till att förvägra små- och enmansföretag entreprenader. Motiveringen har varit att de av den fackliga organisationen icke-seriösa. Som sådana har ibland räknats enmansföretag, företag utan kollektivavtal och företag som har skatteskulder eller andra skulder till det allmänna. Det kan inte anses ha varit lagstiftarens syfte att vetorätten i MBL skulle ge en facklig organisation en möjlighet att utöva konkurrensbegränsning. Fackliga organisationer har också utnyttjat omfattande blockadåtgärder för att tvinga enmansföretag och andra företag utan fackligt ansluten personal att skriva under kollektivavtal. Moderata samlingspartiet anser det vara av stor betydelse att arbetsmarknadsorganisationer har en betydande frihet att lösa konflikter sinsemellan. Denna frihet får dock inte utnyttjas till att tvinga på företag kollektivavtal som varken de anställda eller arbetsgivaren vill ha. Blockadvapnet blir då ett sätt att begränsa konkurrensen och inskränka näringsfriheten. Näringsfriheten bör därför stärkas i det avseendet. Motsvarande regler som gäller konkurrensbegränsning för enskilda företag bör också gälla för fackliga organisationer. Flera kollektivavtal innehåller begränsningar av storleken på de arbeten den enskilde företagaren får åta sig. Kombinerat med blockadhotet är denna typ av avtal inte förenliga med näringsfriheten. Den enskilde företagarens näringsfrihet och den enskilde arbetstagarens föreningsfrihet bör lagfästas i de avseenden som berörts här ovan. MBL bör inte kunna användas som ett vapen mot utomstående företag. Avtal som inskränker i lag givna rättigheter kan inte accepteras. Undertecknande av kollektivavtal får t. ex. inte innebära att man därmed påtvingas en restriktion för omfattningen av de arbeten man som företagare får utföra. Medbestämmandelagen bör reformeras så att den ger de anställda ett mer direkt inflytande. Framför allt i mindre företag finns exempel på att de anställda representeras av en facklig ombudsman som inte har anknytning till företaget. Vi menar att information och inflytande inte nödvändigtvis behöver ske genom en facklig organisation. Framför allt på arbetsplatser där ingen fackklubb finns eller där ingen facklig förtroendeman är utsedd bör inflytande utövas i mer direkt kontakt mellan de enskilda arbetstagarna och arbetsgivaren. representerar en minoritet av hyresgästerna. Trots detta har man genom hyresförhandlingslagen i praktiken givits ensamrätt att företräda samtliga hyresgäster. Vi anser att enskilda hyresgäster i en fastighet skall garanteras rätten att få välja sina egna företrädare och få sin egen förhandlingsordning. Med stöd i hyresförhandlingslagen har genom avtal med motparten givits en förhandlingsersättning från alla hyresgäster, oavsett om dessa är medlemmar eller ej. Denna förhandlingsersättning står inom den allmännyttiga sektorn i direkt proportion till hyran och blir därmed högre ju sämre hyresförhandlingarna utfaller för hyresgästerna. Med de allmännyttiga bostadsföretagen har slutit avtal som innebär att man får ersättning från samtliga hyresgäster oavsett om de är medlemmar eller ej - för inflytandeverksamhet och fritidsverksamhet. Ersättningen uttaxeras över huvudet på hyresgästen, som oftast inte heller är medlem i hyresgästföreningen. Två avtalsslutande parter avtalar med andra ord om att en tredje part skall tvingas betala pengar till en av de avtalsslutande parterna. Det finns knappast något annat område där en sådan tvångstaxering skulle accepteras. Moderata samlingspartiet anser det självklart att de som inte är medlemmar i en organisation inte heller skall tvingas betala till denna organisation. De organisationer som har givits lagstadgad förhandlingsrätt har fått ett privilegium av staten. Deras verksamhet är därigenom av stor betydelse för den enskilde. Det är därför stötande när en facklig organisation utesluter medlemmar för att de av eget intresse bedrivit studier inom det egna yrkesområdet på sin fritid. Lika stötande är det när hyresgäster nekas insyn i hur deras inbetalade pengar har använts. Den enskilde medlemmens ställning gentemot de organisationer som givits särskilda rättigheter bör därför regleras i lag. Detta gäller särskilt frågor som rör insyn, inflytande, uteslutningar och rätten till utträde samt rätten att stå utanför verksamheten. har exempel framkommit på hur fackliga organisationer påtagit sig en rättsvårdande uppgift. MBL utnyttjas för att utestänga vissa företag som av en facklig organisation utmålas som oseriösa från entreprenader. Undersökningar, patruller med fackliga ombudsmän och svepande anklagelser gentemot dem som inte underkastar sig kontroll och bevisar sin oskuld har också kommit att höra till denna verksamhet. Justitieministern har inför sagt sig vilja uppmuntra denna senare typ av aktivitet så länge den inte är olaglig. Moderata samlingspartiet tar avstånd från detta synsätt. Kampen mot ohederlighet skall föras lika konsekvent och kompromisslöst inom alla områden. I ett rättssamhälle skall det vara förbehållet de rättsvårdande myndigheterna att svara för de rättsliga funktionerna. Det är det enda sättet att garantera att medborgarna behandlas i enlighet med offentlig lag och under offentlig kontroll. Moderata samlingspartiet anser att skall förbjuda kollektivanslutning till politiskt parti, att skall lagstifta om negativ föreningsrätt, att MBL inte skall kunna användas som ett vapen mot utomstående företag, att MBL skall reformeras så att den ger de anställda ett mer direkt inflytande, att enskilda hyresgäster skall ha rätt att välja sina egna företrädare och få egen förhandlingsordning, att avgifter till hyresgäströrelsen, och andra liknande organisationer, skall vara frivilliga, att medlemmarnas ställning i sådana organisationer som givits lagstadgad förhandlingsrätt skall regleras i lag, samt att rättssäkerheten kräver att organiserad verksamhet mot brottslighet skall ske genom offentliga myndigheter och offentlig kontroll. I ett fritt och öppet samhälle är frihet inte något som måste motiveras. I stället är det inskränkningarna av friheten som skall motiveras och kritiskt granskas. För socialdemokraterna har ordet frihet kommit att bli något som kan ges ett innehåll som gör det likgiltigt vilket samhällssystem man lever i. Arbete, välfärd och social trygghet kan nämligen ges även ofria människor.