mot · G7021711 · 1984-01-25 00:00:00 — m. fl. Vuxendöva är en handikappgrupp med mycket stora kommunikationssvårigheter och stort behov av stöd från samhällets sida. Med vuxendöva avses personer, som i vuxen ålder efter språkinlärningen blivit döva. Skillnaden mellan vuxendöva och barndomsdöva är stor. De senare som aldrig kunnat tillägna sig normalt tal kan ändå kommunicera sinsemellan obehindrat med teckenspråk, liksom att de kan samtala med andra människor via teckenspråkstolk. Ytterst få vuxendöva behärskar teckenspråk. existerade inga stödåtgärder alls för vuxendöva. De var inte heller aktivt organiserade och kunde inte göra sina röster hörda. Kan man inte kommunicera med teckenspråk eller via hörseltekniska hjälpmedel, var skall man då finna gemenskap. Syftet var bl. a att finna alternativa kommunikationsmedel för de vuxendöva. Det kunde bevisas att det s.k. munhandsystemet (MHS), som är ett stöd till munavläsning, var ett gott hjälpmedel för vuxendöva. De vuxendövas behov av tolkservice har också uppmärksammats, och genom texttelefonerna har de på nytt getts möjligheter till telekommunikation. 1980 bildades en särskild rikssektion för vuxendöva inom Hörselfrämjandet. Trots detta är situationen för vuxendöva fortfarande 1984 inte särskilt ljus. Olika former av insatser för att förbättra deras sociala situation måste prövas. Här skulle folkhögskolorna kunna göra en värdefull insats genom att ordna kurser för vuxendöva. Det behövs undervisning i alternativa kommunikationsformer, både för nybörjare och som fortsättningskurser; främst MHS. De vuxendöva behärskar ännu inte kommunikationsstödet tillräckligt bra för att klara tolkning. Målet för vuxendövas utbildning måste vara att de kan uppfatta den vuxendövtolkning som erbjuds. Det finns också ett stort behov av kunskaper i socialpsykologi, eftersom kommunikationssvårigheterna i så hög grad påverkar relationerna till omgivningen. För att utbildningen skall bli meningsfull måste anpassningsämnena blandas med vanliga folkhögskoleämnen. Vuxendöva har mycket stora svårigheter att få del av vanliga studier, varför kunskapstörsten är stor och uppdämd. Vuxendöva bor spridda i hela landet, och manga har langa avstånd till andra vuxendöva. Anpassningskurserna kan förläggas till ett par folkhögskolor, varav en lämpligen bör vara i län. Pä utbildas vuxendövtolkar. och de vuxendöva skulle dä fä en naturlig kontakt med sina tolkar samt fä utmärkta tillfällen att träna tolkning. Både vuxendöva och tolkelever skulle ha stor nytta av detta. Även anhöriga till vuxendöva har stort behov av anpassningskurser. Det innebär stora påfrestningar för familjen när en familjemedlem plöstligt blir döv. Att snabbt överbrygga den kommunikationsklyfta som uppstår är nödvändigt. Genom sitt svåra kommunikationshandikapp är de vuxendöva i stor utsträckning förhindrade att tillgodogöra sig del kulturutbud som finns för människor i allmänhet. En primär uppgift skulle därför vara att starta med att röja undan kommunikationshindret så långt sig göra läter. Detta skulle enligt vår mening bäst kunna ske genom anpassningskurser som ovan skisserats. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om att anpassningskurser anordnas för vuxendöva på folkhögskolor. () () () () ()