mot · G7022835 · 1984-04-13 00:00:00 — m. fl. Ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, m. m. 1983/84:165) I nya arbetsrättskommitténs (NARK) slutbetänkande framhålls det att det varit en grundtanke bakom arbetsrättsreformen att det skall vara arbetsmarknadens parter som utformar och vidareutvecklar arbetstagarnas medbestämmande med utgångspunkt i lagens regler och att ett av syftena med MBL har varit att främja tillkomsten av medbestämmandeavtal. Föret har varit trångt i portgången för sådana avtal och det har tagit innan centrala medbestämmandeavtal har slutits. Först träffades utvecklingsavtalet mellan SAF och LO/PTK. Detta är möjligen en av förklaringarna till att NARK i sitt slutbetänkande huvudsakligen redovisar hur introduktionen och tillämpningen av lagstiftningen har utfallit och hur rättspraxis har utvecklat sig. De förväntningar som fanns på att kommittén under hand skulle ta upp och anvisa lösningar på de problem som har uppstått vid tillämpningen av MBL har knappast infriats. i har uttryckt sin kritik över att kommittén inte tagit initiativ till ett forskningsbetonat utredningsarbete och inte heller tillgodogjort sig och beaktat den forskning som redan pågår t. ex. genom att ta kontakt med olika forskare ute på fältet eller de resultat som redan publicerats, inte minst via arbetarskyddsfonden och arbetslivscentrum. Det finns enligt fakultetsnämndens mening mycket allvarliga invändningar att rikta mot utredningsarbete av den typ som detta betänkande redovisar. Den bild av MBL:s utveckling som presenteras i betänkandet saknar i stora delar vetenskapligt belägg. Vidare saknar man helt en diskussion om vilka slutsatser som kan dräs ur olika iakttagelser eller fenomen. NARK tar gärna fasta på allmän erfarenhet hos de fackliga organisationerna (sådan denna dokumenterats för kommittén). När det gäller att ta fasta på kritik från arbetsgivarhåll kräver man å andra sidan 'systematiska undersökningar för att bli övertygad om att den kritiken skulle ha fog för sig. Kommittén har endast lagt fram två konkreta lagförslag: återinförande av den s. k. tvåhundrakronorsregeln för skadestånd vid olovliga konflikter och förbud för arbetsgivare att innehålla intjänad lön som stridsåtgärd. I den nu föreliggande propositionen föreslår regeringen lagändringar enligt NARK:s förslag. Regeringen föreslår dessutom att rätten att vid taxeringen göra avdrag för s. k. allmänt skadestånd för åsidosättande av arbetsrättsliga regler upphör. På den punkten kunde NARK inte uppnå någon gemensam uppfattning och ville inte sätta frågan på sin spets genom omröstning inom kommittén. Man menade att en eventuell ändring i fråga om behandlingen av avdragsrätten för skadestånd bör föregås av en skatterättslig och teknisk förberedelse, som låg utanför ramen för NARK:s utredningsuppdrag. En beredningsgrupp inom departementet har i stället i en promemoria redovisat de principiella utgångspunkter för en lagändring som regeringen nu stöder sitt förslag på. Lagrådet har i sitt yttrande över remissen övertygande motiverat varför förslaget att återinföra tvåhundrakronorsregeln inte kan tillstyrkas. Man pekar på att den nu gällande ordningen inte synes ha medfört några praktiska olägenheter och att en påföljd begränsad till . (ursprungligen införd 1928) framstår som i det närmaste verkningslös till sin preventiva funktion. Lagrådet invänder också mot den föreslagna ändringen i 60 § tredje stycket MBL. Där föreslås att vid en olovlig strejk en uppgörelse först bör sökas genom överläggningar. Detta innebär enligt lagrådet egentligen ett erkännande av den olovliga strejken som påtryckningsmedel. Även andra tunga remissinstanser, t. ex. arbetsmarknadsdomstolen, har avstyrkt återinförande av tvåhundrakronorsregeln. Vi delar helt lagrådets bedömning och yrkar avslag på propositionen i denna del. Det råder allmän enighet om att innehållandet av intjänad lön som har förfallit till betalning inte bör utnyttjas som vapen i arbetsstriden. Den dom (AD 1980 nr 94) som föranledde LO och TCO att hos begära att det skulle införas förbud i mot innehållande av intjänad lön har av SAF förklarats bero på en engångsföreteelse. SAF har offentligt och i kommittén förklarat att man numera har samma inställning som de offentliga arbetsgivarna, dvs. man kommer inte att vägra att utbetala intjänad lön. 1 denna fråga har flera juridiska remissinstanser avstyrkt lagreglering med motivering att dom inte kan vara prejudicerande. juridiska fakultetsnämnd säger i sitt yttrande: "Utgångspunkten torde, enligt vad som synes kunna utläsas av rättspraxis och annat material i rättskällorna, ha varit att anställningsavtalen skall respekteras även under arbetsstrid, om det inte finns stöd för annat i lag, avtal eller sedvänjor. När nu alla de stora arbetsgivarorganisationerna uttryckligen förklarat att man inte har för avsikt att använda sig av innehållande av intjänad lön sorn vapen under konflikt, finns det enligt vår mening inte tillräckliga motiv för att lagstifta. Ett införande av förbud i lagen skulle innebära ett markant avsteg från den allmänt omfattade principen att parterna på eget ansvar förfogar över stridsmedlen, när fredsplikt inte råder på grund av kollektivavtal. Ett sådant beslut skulle kunna lämna fältet fritt för propåer om andra ingripanden från lagstiftaren. Vi tror inte att svensk arbetsmarknad skulle vara betjänt av detta. Mot den bakgrunden avstyrker vi förslaget att i MBL införa förbud för arbetsgivaren att som vapen i en konflikt hålla inne lön för utfört arbete. Avdragsrätt för s. k. allmänt skadestånd Lagrådet har från skaderättslig synpunkt inte riktat någon invändning mot att avdragsrätten för skadestånd vid taxering tas bort. Problemen med skadestånden ligger i deras bristande anpassning till företagens bärkraft. Försmå företagare med dålig tillgång till arbetsrättslig expertis har det visat sig att utdömda skadestånd trots avdragsrätten blivit mycket betungande. Det skulle ha varit av stort värde om man i beredningsgruppen hade presenterat någon sammanställning över utdömda skadestånd och deras konsekvenser. Vid framförde professor förslaget att skadeståndspåföljder borde ersättas med ett botsystem, där boten inte skulle tillfalla arbetsgivaren utan gå till något allmännyttigt ändamål. Han avsåg då de enskilda arbetstagarnas skadestånd. Ingenting borde dock hindra att samma princip skulle kunna tillämpas när det gäller arbetsgivarnas skadestånd. Det skulle måhända verka återhållande på båda parter när det gäller krav på skadestånd om något eget vinstintresse inte spelade in. Mot bakgrund av att underlag saknas för att bedöma konsekvenserna för framför allt de mindre företagen av ett borttagande av avdragsrätten för skadestånd är vi inte beredda att tillstyrka regeringens förslag. Med hänvisning till vad som här anförts hemställer vi att beslutar avslå proposition 1983/84:165. () ()