mot · G702433 · 1984-01-16 00:00:00 — Den enskilda människan kommer i kläm. I den socialistiska politiken finns föga utrymme för den enligt vår mening nödvändiga insikten att de politiska besluten skall syfta till fria och självständiga samhällsmedborgare. Den socialdemokratiska regeringens skatte- och bidragspolitik leder till motsatsen. I synnerhet får barnfamiljerna sitta emellan. Att svenska barnfamiljer lever under besvärliga ekonomiska förhållanden beror inte i första hand på arbetslöshet och låga löner utan på att familjerna beskattas utan hänsyn till försörjningsbördan. Skatten på en inkomst är lika hög oberoende av om en familj har inget eller många barn och oberoende av om de har höga kostnader för barntillsyn eller inga kostnader alls. Genom den starkt progressiva statliga skatteskalan tar inkomstskatten mestadels mer ju ojämnare inkomsten är fördelad inom hushållet. Hårdast slår den för dem som huvudsakligen lever på en enda inkomst. blir hemarbete på heltid eller kort deltid vanligare ju fler barnen blir. Att skatten på en och samma hushållsinkomst stiger med barnantalet är därför dagens bistra verklighet, i bjärt kontrast till talet om skatt efter förmåga. I syfte att styra familjen mot förvärvsarbete för båda föräldrarna och omsorg om barnen har således utformats ett skattesystem som står i klar motsättning till kravet på den enskilda familjens integritet. Inkomstskatten tar ingen hänsyn till den ekonomiska bärkraften, tvärtom. Straffbeskattningen av barnfamiljerna har tvingat fram ett allt större beroende av inkomstprövade bostadsbidrag, existensminimibidrag och socialbidrag, vilket skapat en fattigdomsfälla för många barnfamiljer. Hur de än bär sig åt kan de inte av egen kraft förbättra sin situation. Att hindra barnfamiljerna från att genom eget arbete förbättra sin standard och i stället göra dem alltmer beroende av bidrag är på olika sätt demoraliserande. Den enskildes ansvarskänsla motverkas. Familjegemenskapen blir svagare när allt färre problem kan lösas inom familjens ram. Vidare inbjuder de orättvisa skatte- och bidragssystemen till fiffel, fusk och skenskilsmässor med åtföljande krav på kontroll och insyn i privatlivet. Samköming av olika dataregister med personuppgifter blir allt vanligare för att kontrollera olika inkomstuppgifter. Det är ingen tillfällighet att en lång rad kommuner vill samköra personuppgifter avseende sjukförsäkringsgrundande inkomst med inkomstuppgifter som används för att bestämma barndaghemstaxor. Förespråkare för ökad övervakning försvarar kontrollapparatens utbyggnad med att kontroller aldrig skadar de hederliga medborgarna. Mot detta finns två vägande invändningar. För det första är alltid kontrollåtgärder av den typ som mer och mer börjar införas i vårt land behäftade med risker för att oskyldiga kan komma att misstänkas för olagligheter. Dataregister är inte så sällan behäftade med felaktigheter. För det andra - och detta är än viktigare - har den politiska majoriteten brutit mot grundläggande principer i ett fritt samhälle, när den låtit den politiska sfären alltmer tränga in på områden som skall vara fredade för politik och politiska majoritetsbeslut. Önskan att styra familjernas arbetsfördelning och omsorg om i första hand de mindre barnen har tagit överhand. Effekterna syns nu inte minst i framväxten av övervaknings- och kontrollsamhället, som egentligen ingen borde vilja ha. Enda sättet att vända utvecklingen är att ändra skatte- och bidragsreglerna. måste konkurrens med den kommunala och landstingskommunala servicesektorn välkomnas. Nedan anges några av de åtgärder sorn krävs för att den politiska sektorn återigen skall ges den begränsade dimension som är förenlig med individers och familjers fria val av livsform. Skall familjepolitiken verkligen innebära ett stöd, en trygghet och en bättre utj ämning mellan en familj s olika åldrar - inte främst ett instrument att dirigera barnfamiljerna med - måste vid beskattningen hänsyn tas till barnfamiljernas sämre ekonomiska bärkraft. Beroendet av inkomstprövade bidrag eller existensminimibidrag med dess hårda marginaleffekter och av socialbidrag med dess ofta förödande konsekvenser för självkänslan skulle starkt minska. Vård av barn måste alltid betraktas som ett värdefullt arbete, oberoende av om det utförts av föräldrarna eller av en privat eller ersättare. Det barnomsorgsstöd som bedöms erforderligt bör fördelas så att det ger familjerna trygghet och valfrihet, inte efter var barnen vårdas. Föräldrarna måste myndigförklaras genom att betros med att själva kunna avgöra arbetsfördelningen sinsemellan. Detta kräver en mer proportionell skatt, som inte som styr föräldrarnas inbördes arbetsfördelning. Med en sådan grundläggande rättvisa i botten skulle stödet betydligt bättre kunna inriktas på dem som har störst behov av det allmännas insatser, inte till att tvinga familjerna att leva efter föråldrade jämlikhetsdoktriner eller under ett ofta förödmjukande bidragsberoende. I en särskild partimotion redovisar vi utförligare motiv för och förslag till förändringar av familjepolitiken. Inom sjukvård och äldreomsorg bör varje möjlighet tas till vara att stärka den enskilde patientens valfrihet och integritet. Med hjälp av den allmänna försäkringen bör privat sjukvård göras tillgänglig för patienterna på samma ekonomiska villkor som offentlig sjukvård och försäkringens etableringsbegränsningsregler upphävas. Vi avvisar bestämt den socialdemokratiska regeringens planer på att ytterligare inskränka arbetsmöjligheterna för privata vårdgivare. Moderata samlingspartiet anser att den enskilde genom sina arbetsinsatser själv skall kunna påverka sin inkomst efter skatt och eventuella bidrag, att skattereglerna måste ändras så att de blir förenliga med principen skatt efter bärkraft, att samma bidragsregler bör gälla för privat barnomsorg som för den kommunala, samt att ytterligare inskränkningar i arbetsmöjligheterna för privata vårdgivare skall avvisas. Den enskilde och rättssäkerheten I ett rättssamhälle har staten som sin viktigaste uppgift att slå vakt om den enskildes rätt och integritet. Det är lika viktigt att slå vakt om den enskildes rätt gentemot staten själv som gentemot andra individer och organisationer. I uppgiften att värna den enskildes rätt ställs i själva verket starkare krav på att rättssäkerhetens principer upprätthålls i konflikter mellan individ och stat, eftersom staten också fungerar som dömande part. Brott gentemot det offentliga får inte bedömas som allvarligare än motsvarande brott mot enskilda medborgare. Snarare är det angelägnare att staten värnar enskildas rätt än sin egen, eftersom den enskilde befinner sig i en svagare position än vad staten gör. Principen att var och en skall betraktas som oskyldig tills motsatsen bevisats får inte frånträdas av det skälet att det misstänkta brottet riktar sig mot det offentliga. Vi avvisar därför de förslag till omvänd bevisbörda i vissa mål som föreslagits av kommissionen mot ekonomisk brottslighet. Kontroll och förhör av enskilda medborgare skall grundas på att misstanke om brott föreligger. Allmänna lösliga påståenden eller uppfattningar får inte ligga till grund för polisiära åtgärder. Spaningsarbete får inte bedrivas så att enskilda medborgare utan att vara misstänkta för brott tvingas bevisa sin oskuld. När en kronofogdemyndighet utnyttjar flygspaning och videokameror samt deltar i poliskontroller för att kontrollera om den hejdade bilisten fullgjort sina skulder är detta ett uttryck för en överhetsattityd, som inte hör hemma i ett samhälle där myndigheterna är till för medborgarna och där rättssäkerheten härskar. Moderata samlingspartiet avvisar den typen av spaningsmetoder. Det finns ytterligare ett skäl för detta. Myndigheters kontakter med medborgarna får inte vara baserade på tekniska kontrollinstrument. Inte minst i sådana känsliga ärenden som t. ex. kronofogdemyndigheter hanterar, är det av vikt inte bara att rättssäkerheten respekteras utan också att det finns utrymme och flexibilitet att ta mänskliga hänsyn. Samkörningar av dataregister med olika typer av uppgifter är lockande att använda som ett medel att kontrollera medborgarnas hederlighet. Sådana samkörningar innebär dock ingrepp i den enskildes integritet. De innebär att personuppgifter används till annat än vad de avsetts för. De ger myndigheter och myndighetspersoner en inblick i människors privatliv. De kan också skapa en betydande rättsosäkerhet. Kvaliteten på olika dataregister varierar, definitionen på olika begrepp varierar, uppgifternas tillkomst i tiden varierar. Detta medför att samkörningar lätt kan redovisa avvikelser mellan samma typ av uppgifter i olika register. Det kan då ankomma på den enskilde att utan att vara misstänkt för brott förklara avvikelsen. På så sätt skapas en omvänd bevisbörda som är betungande för den enskilde, eftersom datoms förmåga att registrera och bevara uppgifter överträffar den enskildes. Detta gäller inte minst uppgifter som ligger bakåt i tiden. Av detta skäl och av hänsyn till respekten för den enskildes integritet avvisar vi principiellt en kontroll av medborgarna som bygger på datasamkörningar. Sådana kan skapa ett förhållande mellan myndigheter och enskilda som inte är förenligt med moderat samhällssyn. Det är medborgarna som skall kontrollera det offentliga - inte tvärtom. Aktuella förslag till samkörningar i kontrollsyfte är bl. a. att låta skattemyndigheter få tillgång till bankernas dataregister över personkonton för att samköra dessa med taxeringsmyndigheternas register. Kommissionen mot ekonomisk brottslighet har fört fram en lång rad andra förslag till kontroll av medborgarna genom datasamkörningar. Förutom att samkörningar framkallar undanmanövrar hos dem som har något att dölja innebär de ett intrång i den enskildes integritet. De baseras på den felaktiga föreställningen att medborgare skall betraktas som potentiella lagbrytare tills antingen kontroll eller egen redovisning visat motsatsen. Lagstiftningen måste vara så överblickbar och så formulerad att den enskilde medborgaren själv skall känna till lagarna och kunna förstå de lagar som han eller hon väljer att sätta sig in i. Vi är väl medvetna om de svårigheter som här föreligger. Kravet på överblickbarhet bör föranleda en restriktivitet vad gäller stiftande av nya lagar liksom en genomgång av nu gällande lagstiftning. Regeringen bör genomföra en översyn av framför allt de lagar som berör enskilda i deras egenskap av privatpersoner samt till lägga förslag till hur en förenkling av dessa kan ske. Den utvidgade generalklausulen mot skatteflykt är ett exempel på en lag vars omfattning varken lagstiftarna eller de enskilda medborgarna känner. Lagen skapar rättsosäkerhet för den enskilde genom att till synes lagliga handlingar kan komma att betraktas som olagliga och genom att motpartenstaten - också är den dömande parten. Bevissäkringslagen ger myndigheter vittgående befogenheter att genomföra husrannsakan och beslagta egendom som sätter den enskildes rätt på undantag. Vi anser att lagen skall ersättas med en ny lag som ger den enskilde en starkare ställning. Den s. k. angiverilagen har givits en ny utformning, men inte heller med nuvarande lydelse kan vi acceptera dess innehåll. Det kan inte vara rimligt att av privatpersoner kräva bokföring och uppgiftsrapportering som gränsar till vad som krävs i professionell verksamhet. Angiverilagen bör därför avskaffas. Den kommunala förköpsrätten innebär att en kommun ges en exklusiv ställning som köpare av fastigheter, eftersom den medger att en kommun går in och bryter ett avtalat köp. Den stärker ytterligare kollektivets makt på individens bekostnad. Den stimulerar till socialisering av mark och fastigheter. Det strider mot rättssäkerheten att skilda köpare inte behandlas likvärdigt. Lagen om förköpsrätt bör därför avskaffas. Mark- och konkurrensvillkoren försämrar möjligheterna för enskilt byggande. De ger kommunerna möjlighet att bedriva planhushållning. I praktiken har villkoren därigenom försvårat byggande i privat regi. Detta har minskat konkurrensen inom byggsektorn och därmed lett till högre kostnader och mindre konsumentstyrd produktion. konkurrensen leder tili högre kostnader samt mindre valfrihet för de boende och mindre utrymme för privata initiativ. Mark- och konkurrensvillkoren ger kommunerna ett rättsligt övertag gentemot de enskilda som strider mot kravet på att alla skall behandlas lika inför lagen. Mark- och konkurrensvillkoren bör därför avskaffas. Enskilda personer får betala rättegångskostnaderna i skattemål oavsett om de vinner målet eller ej. Vi anser att möjligheterna att ersätta den enskilde för dennes rättegångskostnader i de fall hans talan vinner bifall skal! Den enskilde måste kunna lita på att de uppgifter om sina personliga förhållanden som han lämnar till skattemyndigheterna inte blir offentliga. Sekretesslagen bör ändras så att detta tillgodoses. Rättssäkerheten kräver att det är lagar och inte olika partsintressens styrka som avgör rättsliga mål. Inom arbetsmarknaden och hyresmarknaden finns partssammansatta domstolar. När den enskilde kommer i konflikt med den part som han eller hon förutsätts vara representerad av finns det ingen som för den enskildes talan. Partssammansatta domstolar innebär att man i praktiken erkänner att partsintressen skall påverka rättskipningen. Av rättssäkerhetsskäl och för att motverka parallella rättssystem bör tvister mellan medborgare sinsemellan eller mellan enskilda och organisationer handläggas i vanlig domstol. Behovet av de partssammansatta domstolarna och deras funktion bör övervägas. Moderata samlingspartiet anser att principen skall vara att var och en betraktas som oskyldig till dess att motsatsen bevisats, att datasamkörning och teknisk spaning som ett sätt att kontrollera medborgarna i princip skall avvisas, att en översyn skall göras av de lagar som framför allt berör enskilda i deras egenskap av privatpersoner i syfte att förenkla lagarna, att generalklausulen i skattelagstiftningen skall avskaffas, att bevissäkringslagen ersätts med en ny lag som ger den enskilde en starkare ställning, att den s. k. angiverilagen skall avskaffas, att den kommunala förköpsrätten skall avskaffas, att mark- och konkurrensvillkoren skall avskaffas, att möjligheterna att ersätta den enskilde för dennes rättegångskostnader i de fall hans talan vinner bifall skall utredas, att sekretesslagen ändras så att uppgifter om den enskildes personliga förhållanden i taxeringsprocessen skyddas, samt att tvister mellan medborgare sinsemellan eller mellan enskilda och organisationer bör handläggas i vanlig domstol. Den enskilde och massmedia Ett fritt samhälle värnar yttrande- och informationsfriheten. Den enskildes rätt att sprida och motta information tillhör demokratins hörnstenar. Media skall stå fria från den offentliga makten i den enskilde medborgarens tjänst. Etableringsfriheten är i vårt land grundlagsskyddad i fråga om tryckta skrifter. Vem som helst har rätt att i tryckt skrift ge till känna vad som helst med de exklusiva undantag som tryckfrihetsförordningen anger. Radio-TV-monopolet bryter principen om etableringsfrihet. Det brukar motiveras med att en helt fri rätt att sända radio- och TV-program inte är möjlig tekniskt sett. Begränsningar av detta slag kan emellertid aldrig anföras som stöd för att det sändningsutrymme som ändå finns skall vara reserverat för en enda företagsgrupp under statens direkta kontroll. Radio-TV-monopolet bör således brytas. Etableringsregler måste friställas som - med de tekniska restriktioner som finns - bringar etermedia så nära tryckfrihetsförordningens motsvarande etableringsfrihetsregler som möjligt. Några tekniska argument för etableringsbegränsningar i fråga om kabelmedia kan inte uppställas. En på tryckfrihetsförordningen baserad rätt såväl att anlägga kabelnät som att sända bör därför införas utan dröjsmål. I yttrandefrihetsutredningens avlämnade förslag yttrandefriheten klarläggs att reklambudskap i princip inte är av annan karaktär än andra budskap. Reklamen bör således skyddas av tryckfrihetsförordningen och av en ny yttrandefrihetsgrundlag. En i sak svårförsvarbar eftergift gör utredningen genom att öppna för reklamförbud i radio och television. Moderata samlingspartiet har länge hävdat den ståndpunkt yttrandefrihetsutredningen ger uttryck för i huvudfrågan, nämligen att också reklam skall vara grundlagsskyddad. Utifrån en sådan grundsyn är det ohållbart att exkludera vissa media där grundlagen plötsligt inte skall anses gälla. Dagens reklamförbud för bör mot denna bakgrund upphävas. De nya medier som håller på att få sitt genombrott - video, kabel-TV, text-TV, teledata och satellit-TV - får inte bli medier i den offentliga maktens tjänst. I stället skall de ges sådana arbetsvillkor att de kan tjäna den fria opinionsbildningen och medverka i den kritiska samhällsdebatten. Medias uppgift är inte att ge möjlighet att genomdriva snäva kulturpolitiska önskemål från den politiska majoritetens sida utan att bidra till att informationsförmedling och kulturskapande sker oberoende av den politiska makten. Moderata samlingspartiet anser att media skall stå fria från den offentliga makten, att radio- och TV-monopolet skall brytas, att en på tryckfrihetsförordningen baserad rätt att anlägga kabelnät bör införas, samt att förbudet mot reklam i radio och TV skall upphävas. Lika för kvinnor och män Respekten för den enskilde medborgarens integritet kräver att han eller hon i all myndighetsutövning och i alla kontakter med det offentliga i första hand betraktas som en individ, oavsett kön. Barnomsorgen är en viktig del i dessa förutsättningar. För den normala familjen fungerar dagens system så att om man av något skäl inte har plats i den kommunala barnomsorgen är man hänvisad till att själv, utan någon form av stöd, svara för barntillsynen. Detta görs antingen till mycket höga kostnader, vilka till följd av skattesystemet kan bäras av få, eller genom att den ena maken stannar hemma. Så länge detta oftast är kvinnan innebär därför bristen på alternativ att barnomsorgens ekonomiska förutsättningar blir ett hinder för jämställdhet. Kvotering vid antagning till utbildning innebär att den enskildes kön blir viktigare än de individuella meriterna och förutsättningarna. Detta är oförenligt med en reell jämställdhetspolitik. Samma sak gäller vid tillsättande av offentliga tjänster och ledamöter i offentliga utredningar. Varje individ har rätt att kräva att få bli bedömd på grundval av sina meriter och förutsättningar. Föräldraledigheten får inte utformas så att familjen påtvingas ett beslut om vem som skall utnytja den. Föräldrarna sinsemellan är inte bara mer skickade att bedöma vem som bör ta ut föräldraledigheten, de är också i sin rätt att själva få avgöra detta, utan inblandning från riksdag och regering. Respekten för föräldrarnas och familjens integritet kräver att sådana beslut fattas inom familjen. Moderata samlingspartiet anser att de olika ekonomiska förutsättningarna för skilda typer av barnomsorg är ett hinder för jämställdhet mellan könen, att könskvotering till olika utbildningsvägar är oförenlig med en politik för jämställdhet mellan könen, att ingen könsdiskriminering får ske vid tillsättande av offentliga tjänster och offentliga utredningar, samt att kvoteringar för föräldraledighet inte skall göras. Den enskilde och byråkratin stiftades eller ändrades en lag . Mängden av lagar, regler och planer skapar en tröghet och en stelhet i samhällsstrukturen. Den enskildes möjlighet att med egna medel påverka sin egen vardag och med egna insatser ha inflytande över samhällsutvecklingen minskar. I stället ökar behovet av offentlig planering. Den statliga och kommunala planeringen består i princip av nivåplanering, t. ex. länsplanering, och sektorsplanering, t. ex. barnomsorgsplanering och bostadsförsörjningsplanering. Nivå- och sektorsplanering ökar riskerna för stora felsatsningar. Fel i prognoserna eller i analysen får en utomordentligt stor genomslagskraft. Detta får i sin tur två negativa konsekvenser. För det första försöker planerare och politiker kräva bättre styrmöjligheter för att samhällsplaneringen skall underlättas. skapar planeringens misslyckande än mer krav på planering och kontroll. Allt fler beslut förs därigenom bort från de enskilda människorna för att avgöras genom kollektiva beslut. För det andra kräver planerna mer och mer utbyggda system för att kartlägga enskilda människors och företags förhållanden för att, som man tror, förbättra prognoserna. Kraven har börjat gälla heltäckande datasystem, typ Fobalt. Moderata samlingspartiet anser att om föreskrifter om obligatorisk planering skall finnas, bör dessa ges i lag. Statliga myndigheter skall endast ha rätt att utfärda rekommendationer. Om sådana utfärdas skall det klart framgå att det är fråga om rekommendationer. Krav eller näst intill krav på sektorsplanering finns bl. a. i följande lagar: - Bostadsförsörjningslagen om kommuners ansvar att upprätta och fastställa bostadsförsörjningsprogram. - Socialtjänstlagen om barnomsorgsplanering. - Folktands vårdskungörelsen om folktandvårdsplan. - Lagen om psykiskt utvecklingsstörda och omsorgsplanering. - Lagen om statsbidrag till kommersiell service i glesbygd. Kommunernas verksamhet skulle med största sannolikhet bättre anpassas till de lokala förhållandena om behovet av planering avgjordes av dem själva. Vi anser därför att de ovan nämnda lagarna bör ändras i syfte att avskaffa kraven på planering. Samhällets planeringskostnader reduceras och behoven av heltäckande datasystem minskar som den kommunala verksamheten förenklas. Länsplaneringen utgör ett exempel på statlig nivåplanering. Länsprogrammen skall innehålla myndigheternas bedömningar av hur arbetet skall bedrivas i länet för att målen för länsutvecklingen skall infrias. Det går emellertid inte att formulera enkla mål för komplexa problem. Målformuleringarna blir svepande och allmänt välmenande - god sysselsättning, god miljö och god service skall erbjudas alla och överallt i hela länet. Dessutom är det omöjligt att med någon precision ställa upp detaljerade befolkningsramar, detaljerade krav på sysselsättning, utförliga planer för service m. m. i ett dynamiskt samhälle. Vi anser att länsplaneringen i sin nuvarande form skall avskaffas. Inom byggnads- och bostadsområdet finns en lång rad bestämmelser som försvårar för den enskilde och skapar krav på en dyrbar byråkrati. Den fysiska riksplaneringen visar att fritidsbebyggelse kan släppas fram problemfritt i stora delar av vårt land. Undantag måste emellertid göras för fritidsbebyggelse i vissa områden, som redan är hårt exploaterade eller är känsliga för påverkan från friluftsliv. Värdet av orörd natur bör också hävdas när det gäller områden som genom sin karaktär har särskilt intresse. Den enskilde skall inte heller förbjudas att bygga det hus med den standard han önskar av det skälet att kommunen är rädd att ställas inför orimliga servicekrav. I stället kan kommunen från början ange att den kommunala servicen i området kommer att vara begränsad. Rätten att bygga i utomplansområden - där den största delen av nya fritidshus kan byggas - måste slås fast. Oavsett bebyggelsens karaktär skall utgångspunkten vara att det skall vara tillåtet att bygga. Kommunen skall kunna vägra byggnadslov endast om den kan visa varför bygget inte skall få komma till stånd. Härigenom minskar inte enbart byråkratin kring byggnadsärenden. Man ger också den enskilde en starkare ställning i relation till myndigheterna. Ett system med ägarlägenheter stärker den enskildes boendeställning. Det skapar ett alternativ för dem som vill äga sin bostad i flerfamiljshus. Människor får de lägenheter de vill ha och som de kan bestämma över. I annan motion redovisar vi hur ett system med ägarlägenheter kan tillskapas. Bostadsrätten är för många en bra boendeform. Den ger ett inflytande över den egna boendemiljön och ekonomiskt ansvar till den boende.