mot · G7022482 · 1984-01-25 00:00:00 — Viss ändring i jordförvärvslagen Denna riksdagsmotion syftar till att bevara och helst utveckla det vi kallar en levande landsbygd. Jordbrukets s. k. strukturrationalisering verkar oftast i motsatt riktning. Människorna drivs in till städer och tätorter. Jag anser att även mindre jord- och skogsbruk skall kunna tillåtas. Det bör också bli möjligt att kunna få köpa några få hektar åker och betesmark till ett boningshus på en gård vars marker i övrigt sammanläggs med ett annat lantbruksföretag. På så sätt kan familjer få möjlighet att driva mindre odlingar och hålla får och hästar eller andra husdjur om de så önskar. För den skull behöver vissa lagar ändras. Syftet är gott men negativa följder Det talas ofta om behovet av en levande landsbygd. har uttrycket fått symbolisera en strävan att ge människor möjlighet att leva och bo på landsbygden. Utvecklingen har emellertid gått i motsatt riktning. En ständigt växande del av svenska folket bor och arbetar i städer och tätorter. Denna befolkningsomflyttning beror i hög grad på den s. k. strukturrationaliseringen inom jordbruket. Detta är en medveten politik från statsmakternas sida. Med stöd av jordförvärvslagen samt fastighetsbildningslagen (FBL) sammanslås jordbruks- och skogsfastigheter till allt större enheter. De som vill köpa salubjudna mindre jordbruksfastigheter får oftast nej när de söker förvärvstillstånd. Syftet anges vara att skapa bärkraftiga enheter. Detta leder emellertid till allt färre yrkesutövare inom jordbruket och således en ständig avfolkning i landsbygden. Många kritiker talar om utarmning. I byar där det funnits exempelvis tio mindre och medelstora jordbruk blir det med tiden endast ett pär, tre större kvar sedan lantbruksnämndens riktlinjer förverkligats. Låt mindre gårdar leva kvar! Jag ifrågasätter riktigheten i denna jordbruks- och landsbygdspolitik. Framför allt anser jag att den är alltför generellt verkande. En anpassning till de olika förutsättningarna för jord- och skogsbruk i skilda delar av landet borde ske. Det skiljer sig också avsevärt inom de flesta län. I exempelvis vore det naturligt att i de skogrika områdena satsa på kombinationen jordoch skogsbruk. Detta gör det möjligt att behålla även de mindre fastigheterna som självständiga enheter även om de som jordbruksfastigheter med lantbruksnämndernas mått mätt inte anses bärkraftiga. Man måste också, enligt min mening, beakta möjligheterna till deltidsjordbruk. Men med de riktlinjer som föreligger enligt jordförvärvslagen är det i de flesta delar av landet nästan omöjligt att förvärva ett lämpligt deltidsjordbruk. Det är min uppfattning att jordförvärvslagen av flera skäl som jag här berört bör ändras så att förvärvstillstånd skall kunna ges även för mindre jordbruks- och/eller skogsfastigheter i skilda delar av landet. I är detta synnerligen angeläget, eljest utarmas landsbygden på de flesta håll i länet. Och glesbygden blir ännu glesare befolkad. för hushåll och djur Vid sidan av en sådan ändring i lagstiftningen vill jag också föreslå en ändring i fastighetsbildningslagen så att det blir möjligt att till avstyckade mangårds- och ekonomibyggnader även lägga några hektar åker- eller betesmark. Jag avser således den avstyckning av byggnader som oftast sker när en jordbruksfastighet säljs och sammanläggs med ett annat lantbruksföretag. Många familjer och andra som efterfrågar sådana äldre bostads- och ekonomibyggnader i syfte att bosätta sig på landsbygden, vill också äga ett stycke mark för att exempelvis ha en mindre odling eller kunna hålla husdjur som får och hästar. För sådana ändamål krävs endast några få hektar mark intill bostaden. Men oftast vägras vederbörande en sådan fastighetsbildning. När det gäller gårdstomtens omfattning i den nya fastighetsbildningen är det lantmäterimyndigheten som är beslutande. Vanligen blir det endast ett par tre tusen m2 tomt, även om köparen av de överblivna byggnaderna (som ska användas till bostad m. av säljaren erbjuds köpa även några hektar mark. Det är, enligt uppgift, mera sällan som en lantbruksnämnd lägger hinder i vägen; oftast är det lantmäterimyndigheten som bestämmer att den nya fastigheten ska ha en begränsad gårdstomt. Denna restriktivitet är oftast helt onödig och naturligtvis till förfång för landsbygden och dess framtid. Det förefaller också som om lantmäteriförrättaren inte har egentligt stöd i lagen för den restriktivitet jag här beskrivit. Vissa rättsfall tyder på detta. För att praxis ska bli annorlunda torde det emellertid vara nödvändigt med en lagändring enligt de syften jag här beskrivit, och som skulle leda till bättre förutsättningar för människor att leva och verka på landsbygden. Med hänvisning till det anförda allt i syfte att skapa levande landsbygder i vårt land hemställer* jag att beslutar att hos regeringen hemställa om förslag till ändring i jordförvärvslagen i enlighet med motionens syften. * Se även motion 1983/84:2483.