mot · G7021522 · 1984-01-24 00:00:00 — m. fl. Moderata samlingspartiet anser att den enskildes rättssäkerhet måste värnas och att kampen mot vålds- och egendomsbrott, narkotikabrott och ekonomisk brottslighet intensifieras. Brottsligheten har ökat kraftigt . har antalet brott stigit från ca 195000 till ca 930000. Ökningstakten har varit särskilt kraftig när det gäller skadegörelse, bedrägeri, stöld och narkotikabrott. Mellan var fjärde och femte svensk utsätts för tillgreppsbrott och var tjugonde för våld eller hot om våld. med denna utveckling har andelen uppklarade brott sjunkit. För vissa brott, t. ex. bostadsinbrott, är uppklaringsprocenten så låg som . Det kraftigt ökade antalet brott har resulterat i en ny otrygghet i samhället. Människor vågar inte utnyttja allmänna kommunikationsmedel och nätter, man lämnar ogärna sin bostad utan tillsyn och bilar utrustas med larm och urtagbar radioapparatur. De människor som blivit utsatta för olika typer av övergrepp får bestående men. Otryggheten blir härigenom en del av vardagen. Tron på samhällets möjlighet att skydda medborgarna för brott undermineras. Brott mot liv och egendom Utvecklingen av våldsbrottsligheten är starkt oroande. I en intervjuundersökning från SCB - Offer för vålds- och egendomsbrott - görs uppskattningen att den vuxna befolkningen drabbas av omkring 690000 våldshändelser. Av dessa kan , dvs. 325 000, hänföras till någon form av gatuvåld. Av undersökningen framgår att våldshandlingar är särskilt vanliga bland de yngre åldersgrupperna. av männen i åldern sade sig ha blivit utsatta för någon form av våldshandling. Utvecklingen går också mot allt grövre våld. Våldsmännen är allt oftare beväpnade och agerar i många fall gängvis. Det utövade våldet är icke sällan mycket grovt. Skälen till denna brottsutveckling är många och komplexa. Det moderna samhällets anonymitet, bristande normbildning i hem och skola, ökade möjligheter att undgå lagföring, lindrigare påföljder och ett ökat drogmissbrukande är några orsaker. 1 1983184.3 sami. Huvudansvaret för ett barns utveckling till en laglydig och ansvarsfull medborgare ligger alltid på föräldrarna. Skola, politik och sociala myndigheter måste självfallet alltid samarbeta med barnens föräldrar när det gäller tillrättaförandet av unga. Föräldrar skall också vara ansvariga för den skada deras barn åsamkar andra medborgare eller samhället. De åtgärder som påbörjades för att komma till rätta med våldet i skolan är exempel på konstruktiva insatser för att på ett tidigt skede förebygga våldsbeteendet. Dessa insatser måste fullföljas. Polisens brottsförebyggande verksamhet bör främst ta sikte på ungdom som befinner sig i brottsbenägna miljöer. En förstärkning av kvarterspolisverksamheten i sådana områden kan verksamt bidra till minskad brottsbenägenhet. Ett nära samarbete mellan skola, hem, polis och sociala myndigheter är nödvändigt. Enligt SCB:s rapport skulle kvinnor utsättas för omkring 40000 våldshändelser . Gärningsmännen är ofta make eller fästman till offret. har det som utsatts för sexuellt övergrepp oftast inte fått hjälp för psykiska skador till följd av övergreppet. Samhället måste ansvara för att kvinnan får möjlighet att komma i kontakt med kurator, psykolog eller annan lämplig person. är det kvinnorna själva som ger hjälp i form av kvinnohus, krisgrupper, jourverksamhet och liknande. Denna frivilliga verksamhet är mycket värdefull och är en viktig del av en ökad behandling av kvinnliga sexualbrottsoffer. För ett rättssamhälle är det en självklar plikt att skydda medborgarna. När våldet i samhället fått en sådan utbredning att enskilda människor drar sig för att använda allmänna kommunikationsmedel av rädsla för att bli antastade har statsmakten svikit en av sina ursprungliga och grundläggande uppgifter. Det är därför viktigt att tryggheten ökas på gator och torg. I sitt hem skall varje människa kunna känna trygghet. Därför är det mycket angeläget att enskildas hem skyddas från obehörigt intrång. Denna uppfattning är otvivelaktigt väl förankrad i det allmänna rättsmedvetandet. För att markera samhällets inställning till den kränkning av hemfriden som ett inbrott innebär, bör stöld medelst inbrott i bostad anses som grov stöld. Narkotikabrottsligheten i förefaller att ha stagnerat på en hög nivå. Alltjämt är denna typ av brottslighet ett utpräglat storstadsfenomen. De tre storstadslänen svarade 1982 för omkring hälften av cannabisfallen och av fallen med centralstimulantia. vidtogs en lång rad med åtgärder mot narkotikabrottsligheten. Vad som krävs för att ytterligare skärpa kampen mot narkotikamissbruket är en kriminalisering av framställning, förvärv och bruk av narkotika. Genom att kriminalisera framställning av narkotika i stället för tillverkning kommer även odling av narkotikaväxter att kunna bestraffas. Härigenom blir också medverkan, försök och förberedelser till odling av sådana växter kriminaliserat. Förvärv av narkotika är f. n. inte straffbelagt. Först då förvärvaren fått narkotika i sin besittning kan han straffas och då för innehavet. Detta innebär att medverkan, försök, förberedelser och stämpling till förvärv inte är straffbart enligt gällande rätt. Kriminaliseras förvärv blir därmed också de osjälvständiga brottsformerna straffbelagda. På detta sätt kommer t. ex. förberedelse till förvärv för eget bruk att kriminaliseras. Enligt vår mening stärker en sådan ordning kampen mot narkotikabrottsligheten. Även missbruket som sådant bör kriminaliseras. Detta markerar samhällets kompromisslösa avståndstagande från olovlig befattning med narkotika. I samma syfte bör brottet narkotikaförseelse avskaffas. Härigenom försvinner bötespåföljden när det gäller narkotikabrott. Enligt vår uppfattning skall påföljden vara fängelse eller - i förekommande fall - skyddstillsyn eller villkorlig dom. Samhällstjänst eller kontraktsvård bör kunna bli alternativ till dessa påföljder. Vård utan samtycke skall inte genomföras förrän alla andra möjligheter är uttömda. Omhändertagandet måste genomföras under former som garanterar vederbörandes rättssäkerhet. I många fall är dock s. k. tvångsvård oundviklig både för missbrukarens skull och för hans omgivning. Nykterhetsvårdslagen 15 §, enligt vilken tvångsvård för en missbrukare kunde beslutas om han var farlig för annans personliga säkerhet eller kroppsliga eller själsliga hälsa, försummade sina försörjningsplikter eller uppträdde grovt och störande, försvann när LVM antogs. Lagen ger nu rättsskydd endast till någon närstående. Vi anser detta oacceptabelt. Alkoholisters och narkomaners övergrepp är väl kända för allmänheten. Lagen bör därför skärpas så att den bättre överensstämmer med den gamla nykterhetsvårdslagen. är insatser mot de sociala orsakerna till missbruket det bästa sättet att komma till rätta med narkotikabrottsligheten. En förutsättning för effektiv bekämpning av narkotikabrotten är att samarbetet mellan polis och sociala myndigheter fungerar väl. Narkotikabrottsligheten är i hög grad ett internationellt problem. Det är därför viktigt att svensk polis och tull har ett omfattande samarbete med andra länders polis- och tullmyndigheter. Kriminalvårdsanstalterna skall vara narkotikafria. Detta är viktigt för att skapa trovärdighet åt samhällets kamp mot narkotikan. Det är också en skyldighet för samhället att garantera intagna en narkotikafri miljö. Interner får aldrig frivilligt eller genom tvång från andra interners sida bli missbrukare . Att som endast ha narkotikafria avdelningar på vissa anstalter är ej tillräckligt. Det krävs en klar differentiering av de olika kategorierna interner på olika avdelningar och olika anstalter i kombination med inrättande av mindre avdelningar. Missbruk och hantering med narkotika på anstalt skall medföra fängelsestraff. Misskötsel i detta avseende skall också leda till begränsad rörelsefrihet och minskade besökskontakter. När det gäller personer dömda för narkotikalangning måste full kontroll utövas över deras besök och kontakter inom och utom förhindra att de fortsätter sin verksamhet. Narkotikamissbruket på fängelserna måste därför bekämpas med kraft. Urinprov som en förutsättning för permissioner och besök och en ökad satsning på visitationspatruller kan vara några sätt att eliminera narkotikamissbruket på fängelserna. Vi avvaktar med vårt slutliga ställningstagande beträffande åtgärder, till dess att avslutat sitt arbete. Moderata samlingspartiet, som välkomnade en grundlig och bred utredning om den ekonomiska brottslighetens orsaker och omfattning, har med besvikelse tagit del av den s. k. hittillsvarande arbete. Debatten om den ekonomiska brottsligheten präglas av brist på systematik, brist på kunskap och bakgrundsfakta samt en betydande politisering. Själva ordet ekonomisk brottslighet har i den offentliga debatten fått en politisk slagsida som på ett synnerligen olyckligt sätt försvårar seriösa och sakliga åtgärder. Tilltron till möjligheterna att med hjälp av omfattande och närgången offentlig lagstiftning och kontroll komma till rätta med olika typer av brottsliga gärningar i samband med näringsverksamhet är i betänkanden mycket utbredd. Påstådd, men icke belagd brottslighet inom vissa branscher tas till utgångspunkt för förslag om ingripande åtgärder som trubbigt drabbar hela branschen och utgör betydande inskränkningar i näringsfriheten. Förslaget till bulvanlag har t. ex. inte föregåtts av någon analys av dess civilrättsliga verkningar inom kontrakts- och avtalsområdena. Förslaget om s. k. omkastad bevisbörda är ett så fundamentalt avsteg från västerländska rättsprinciper inom straffrätten att det inte kan godtas. Det senaste förslaget om näringstillstånd inom fem branscher och förhandsinbetalning av stora belopp till staten som säkerhet för framtida skatter i s. k. kritiska branscher utan att ens misstanke om brott föreligger är ytterligare exempel på uppseendeväckande förslag från kommissionen. Kommissionens arbete präglas starkt av en långtgående politisering. Vetenskapliga analyser av brottslighetens orsaker och omfattning har ersatts av partipolitiskt dikterade motiveringar för på förhand bestämda slutsatser. De offentliggjorda betänkandena kan till övervägande del inte läggas till grund för lagstiftning med hänsyn till det bristfälliga bakgrundsmaterialet. anser att kommissionen har misslyckats med sin uppgift. Vi föreslår därför att en utredning under kompetent ledning tillsätts för att undersöka den ekonomiska brottslighetens orsaker och omfattning. Utredningen skall också ha som sin uppgift att föreslå åtgärder för att motverka denna brottslighet. Moderata samlingspartiet förnekar självfallet inte att ekonomisk brottslighet inom näringsverksamhet är ett allvarligt samhällsproblem som på olika sätt måste förhindras. Men med de grundläggande krav på rättssäkerhet och integritet som vårt land måste upprätthålla måste åtgärderna i främsta rummet inriktas på selektiva åtgärder mot dem som är misskötsamma. Det kan även gälla effektiviserad skattekontroll, återkommande stickprovsvisa revisioner osv. Vad som främst bör prövas är emellertid att de olika branscher som är utsatta för oseriösa näringsidkare själva tar på sig ett större ansvar för att upprätthålla god sed och etik inom näringen. Att ett sådant intresse finns är oomtvistligt. De frågor som här bör diskuteras är vilka krav som kan ställas på medlemskap i en branschorganisation, upplysning till konsumenter om branschens etik och ansvarsförhållanden, uteslutning av medlemmar som bryter mot branschens regler osv. Den ekonomiska brottsligheten är ett stort samhällsproblem. Det är därför angeläget att samhället kraftfullt motverkar denna brottslighet. har också statsmakterna vidtagit en rad åtgärder både i form av lagstiftning och i andra avseenden i syfte att bemästra den ekonomiska kriminaliteten. Något statistiskt eller annat vetenskapligt material som visar en större ökning av den ekonomiska brottsligheten mot stat och kommun finns dock inte. Redovisat material talar snarare för att den svarta sektorn har varit (jfr t. ex. : Hur klarar vi 1990?, s. 25 ff.,1983:2 och a. a., s. 40 ff.). Inte heller regeringens har kunnat påvisa någon ökning av ekonomisk brottslighet. Den sannolika orsaken till att denna brottslighet - såvitt vi kan bedöma - inte ökat, är de omfattande skärpningar av lagreglerna som genomfördes under den borgerliga regeringstiden. Nämnas kan bl. a. lagstiftning mot illegala spelklubbar, skärpta bestämmelser mot sakhäleri, ny lagstiftning om konkurskarantän och straffbestämmelser om miljöbrott i . Diskussioner om kraftigt ökad ekonomisk brottslighet har i förekommit tidigare . Inte heller då kunde konstateras några större faktiska ökningar av dessa brottstyper. Vi menar att det är angeläget att omfattningen av den ekonomiska brottsligheten klarläggs innan mycket långtgående åtgärder - t. ex. etableringskontroll i vissa branscher - börjar diskuteras. Detta innebär inte - vilket framgår av vad som gjordes under den borgerliga regeringstiden - att vi skulle vara negativa till att vidta åtgärder mot ekonomisk brottslighet som går att förena med rättssäkerhet och andra grundläggande principer, t. ex. näringsfrihet. Vår bedömning är dock att lojaliteten med skattesystemet allvarligt försämrats . Detta leder till en påtagligt större risk för en ökning av denna brottslighet . Den bristande lojaliteten med och förståelsen för skattesystemet är naturligtvis i sig också oroande. Inom kriminologisk forskning ägnas stor uppmärksamhet åt orsakerna till brott. När det gäller brott mot enskilda brukar även socialdemokraterna förorda orsaksanalyser. Det socialdemokratiska intresset för dylika studier när det gäller skattebrott är dock obefintligt. Detta är i och för sig föga förvånande. Förvandlingen av svenskarna från ett med skattesystemet lojalt och i huvudsak hederligt och hårt arbetande folk till ett mindre lojalt är tragisk. Socialdemokraterna bär ensamma det mycket tunga politiska och moraliska ansvaret för denna utveckling. Av ideologiska skäl har socialdemokratin givit världens högsta skattetryck. I vissa situationer kan den skattskyldige få betala av inkomsten i skatt. Det är alldeles uppenbart att det förödande höga skattetrycket har spelat en avgörande roll för framväxten av den nya illojaliteten och ohederligheten. Regelmässigt förnekar socialdemokratin skattetryckets betydelse för skattefifflets utbredning. Ofta hänvisas till den ekonomiska brottsligheten i andra länder, t. ex. och . Den avgörande svagheten i jämförelsen är dock att har en mycket lång tradition av effektiv offentlig förvaltning som de andra länderna saknar. Till skillnad från har inte heller någon organiserad brottslighet av maffiakaraktär. Skattetryckets betydelse för villigheten att betala skatt framgår klart av följande exempel. Vore skatten av inkomsten skulle det inte vara någon ekonomisk vinst med att fuska. I detta läge skulle skattefusket enbart medföra risker för den fuskande. Han skulle därför betala sin skatt. Vore däremot skatten - vilket den f. ö. ibland är - så är ju den ekonomiska vinsten med att fuska mycket stor. Risken att ertappas kommer av många människor att tas därför att den eventuella vinsten är så stor. Människor är rationella. Nackdelar vägs mot fördelar. Skall en arbetsgivare ge en anställd en löneökning på . efter skatt, måste arbetsgivaren betala ca , varav alltså . går till löne- och inkomstskatt. I detta läge är det naturligtvis frestande att betala - och ta emot - . Detta resonemang leder oundvikligen till slutsatser att det totala skattetrycket måste sänkas till en nivå som människor upplever som rimlig och rättvis. Den socialdemokratiska invändningen mot en skattesänkning av detta skäl är att en sänkning av skatten inte automatiskt leder till att människor börjar betala skatt igen. Till viss del är förmodligen denna invändning riktig. Det nuvarande skattetrycket har provocerat en oaccepta bel civil ohörsamhet. Skattetrycket har knäckt samhällssolidariteten. Detta är det höga priset vårt land fått betala för en långt driven socialistisk skattepolitik. Den socialdemokratiska politiken har lett till ett moraliskt förfall. Något alternativ till skattesänkningar för att återupprätta samhällsmoralen finns dock inte. Det är också vår övertygelse att många människor känner obehag inför det utbredda fifflandet. Så fort skattetrycket åter kommit ned på en nivå som allmänt uppfattas som rimlig kommer många människor att upphöra med fusket. Skattesystemets bristfälliga tekniska utformning bidrar också starkt till möjligheterna att begå skattebrott. En förenkling av systemet är därför nödvändig. Naturligtvis kommer inte alla ekonomiska brottslingar att sluta med sin verksamhet efter det att skatten sänkts. Den organiserade borttsligheten fortsätter säkert, om än i mindre omfattning, eftersom denna verksamhet inte sällan bygger på den enskilde medborgarens benägenhet att medverka på ett eller annat sätt. Det omfattande arbetet mot ekonomiska brott som sattes i gång under de borgerliga regeringarnas tid måste fortsätta. Det gäller analys av brottslighetens struktur, översyn av lagar och förordningar, ökad utbildning för polis, åklagare och domare, bättre samverkan mellan olika myndigheter m.m. Men de förändringar som föreslås måste respektera den enskildes rättssäkerhet. Den som ensidigt ser till statens intresse av en effektiv skatteindrivning kan alltid finna motiv för långtgående inskränkningar i den enskildes integritet och rättssäkerhet. En sådan syn är dock inte förenlig med de rättssäkerhetskrav som måste gälla. Skattelagstiftningen måste framför statens krav på effektiv skatteindrivning beakta den enskildes rätt till integritet, lagtillämpningens förutsebarhet och att staten som lagstiftare, verkställande och dömande inte brukar denna makt till övermakt. Då det finns en motsättning mellan den enskildes krav på rättssäkerhet och en effektiv skatteindrivning måste det entydigt slås fast att rättssamhällets grundläggande principer, som de anges i vår författning, utgör den ram inom vilken övrig lagstiftning skall rymmas. Detta innebär att rättssäkerheten prioriteras. Den kraftigt utvidgade skatteflyktsklausulen skall ses i samband med övrig lagstiftning på detta område, t. ex. bevissäkringslagen. Utvecklingen tycks obönhörligen gå emot ett samhälle där den enskilde medborgarens intressen och krav på rättssäkerhet kommer i andra hand. Skatteflykt och skattefusk måste motarbetas genom att skattelagarna utformas så enkelt och genomtänkt som möjligt. Ett lägre skattetryck och en mindre progressiv inkomstskatt minskar risken för skatteflykt. Det är också lättare att utforma en klar och enkel lagstiftning om skatterna är färre till antalet. Skattelagstiftningens syfte skall vara att med bibehållet rättsskydd för de hederliga medborgarna kunna göra sak mot de ohederliga. Den utveckling måste förhindras som leder till att allt som icke uttryckligen är tillåtet blir förbjudet eller som det t. o. m. kan bli, med hänvisning till generalklausulen i skatterätten, att också det tillåtna förbjuds. Polis, åklagare och domstolar utför ett svårt och ofta otacksamt arbete. De tendenser till bristande respekt mot dessa myndigheter som förstärkts måste motarbetas. En stark betoning av kraven på rättssäkerhet och brottsbekämpning minskar utrymmet för besparingar inom polis-, åklagar- och domstolsväsendet. Möjligheter att spara finns dock när det gäller den allmänna rättshjälpen. Enligt vår mening bör rättshjälpen bygga på de rättshjälpssökandes verkliga ekonomiska bärkraft med större hänsynstagande till skatter, bidrag och försörjningsbörda. Det bör också vara möjligt att låta privata försäkringar i större utsträckning komplettera och ersätta nuvarande rättshjälpssystem. Den pågående översynen av rättshjälpsnämndsorganisationen bör kunna resultera i att en eller flera av de fyra nämnderna avskaffas. Polisens huvuduppgifter är att beivra och förebygga brott. Vägledande för polisens och åklagarnas verksamhet måste vara att alla misstankar om brott skall utredas utan nödvändigt dröjsmål. Vikten av att medborgarna genom polisen bereds erforderligt skydd mot brott belyses bl. a. av att frivilliga bevakningsgrupper bildats på vissa platser. Detta är illavarslande tecken på en känsla av rättsotrygghet. I budgetpropositionen aviserar justitieministern en omfördelning av 50 polismän från övervakningsuppgifter till bekämpning av ekonomisk brottslighet. har i sin petita inte föreslagit en sådan omfördelning. Vi konstaterar att förstärkningar inom flera områden är befogade. Medel för sådana förstärkningar saknas emellertid. Godtagbara skäl för den föreslagna omfördelningen har inte presenterats. Vi avvisar därför förslaget. Vi godtar förstärkningarna inom åklagarväsendet men anser att tjänsterna inte skall låsas ensidigt till vissa insatser som regeringen föreslår. Polisen möter en ofta välorganiserad och resursstark brottslighet. Våldsmentaliteten och bristande respekt för polisens arbetsuppgifter är försvårande faktorer. Den enskilde polismannen löper ökad risk att råka ut för våld. Den växande omfattningen av nya lagregler har också påverkat polisens arbetsuppgifter. Allmänhetens ibland avoga inställning till lagar och bestämmelser drabbar den enskilde polismannen trots att denne enbart fullföljer sina tjänsteåligganden. För upptäcktsrisken och därmed benägenheten att begå brott är också allmänhetens inställning och framför allt dess agerande av största betydelse. Det är angeläget att polisen kan känna allmänhetens stöd vid ingripande mot brottslingar. För kontakten mellan polis och allmänhet spelar kvarterspolisorganisationen en betydelsefull roll. Övergrepp mot polisman under tjänsteutövning måste resultera i strängare påföljd än vad som är fallet . Det är nödvändigt att man i ett rättssamhälle ser allvarligt på våld mot dem som i sin tjänst har att tillse att lagen efterlevs. Hot och våld mot vittnen, målsäganden och åklagare förekommer i en oroande utsträckning. Detta gäller särskilt i narkotikamål. Utvecklingen inger allvarliga farhågor för framtiden. En ovillkorlig förutsättning för en framgångsrik brottsbekämpning är att samhället förmår skydda dessa nyckelpersoner mot våld. En höjning av straffsatserna för övergrepp i rättssak och mened bör därför genomföras. Brottsutvecklingen i inger oro. Påföljdssystemet måste i denna situation verka starkt brottshämmande. I detta avseende har det svenska påföljdssystemet brister. Underlåtenheten att reagera mot unga lagöverträdare, det omfattande bruket av frivårdspåföljder och den obligatoriska villkorliga frigivningen efter halva strafftiden är exempel härpå. De straffrättsliga påföljderna syftar huvudsakligen till att hindra den dömde att begå nya brott och att avhålla andra från att bli kriminella. Allt fler kommer till insikt om att den till ytterlighet gående vårdfilosofin i svensk kriminalvård i dessa avseenden inte har varit framgångsrik. Många ungdomsbrottslingar kritiserar att samhället aldrig reagerade med kraft mot deras brottslighet. De sociala insatserna var mer inriktade på att ursäkta det kriminella beteendet än att markera ogillande av ett klandervärt leverne. Enligt vår uppfattning måste påföljdssystemet i betydligt större utsträckning bygga på ett allmänpreventivt synsätt. Hotet om straff skall avhålla människor från att begå brott. Om detta hot skall framstå som reellt kan inte generella straffminskningar genomföras, tvärtom. uppfyller rättstillämpningen målet att så långt som möjligt begränsa användandet av - och längden på - fängelsestraff. I det längsta väljer domstolarna andra påföljder än fängelse. Vid bestämmandet av frihetsstraff utnyttjas dessutom regelmässigt endast straffskalornas nedre del. Den generella tillämpningen av den fakultativa villkorliga frigivningen har under en följd av år resulterat i att en betydande förkortning av fängelsestraffen genomförts. Genom införandet av den obligatoriska villkorliga frigivningen har denna utveckling kraftigt förstärkts.