mot · G702911 · 1984-01-19 00:00:00 — m. fl. En offensiv och framtidsinriktad energipolitik har avgörande betydelse för att förbättra vår ekonomi, öka sysselsättningen, värna om natur och miljö och forma ett decentraliserat samhälle. Målsättningen för energipolitiken är enligt enhälliga beslut att successivt utveckla ett energisystem som i huvudsak baseras på varaktiga, helst inhemska och förnyelsebara energikällor, med minsta möjliga miljöpåverkan. Grundregeln vid den långsiktiga planeringen av vårt energisystem måste vara att varje energikälla som skall användas i större omfattning och måste på ett naturligt sätt ingå i naturens eget energikretslopp. Uppfylls inte detta krav kommer omfattande miljöskador att uppstå. Varje energisystem kräver långsiktiga investeringar. Det är troliga energimängder och energikostnader som måste vägas in i dagens energibeslut. Anpassbara energisystem kan kompensera osäkra framtidsbedömningar. Denna motion bygger på ovan angivna mål och förutsättningar. Den visar bl. a. att med energipolitik kan: grunden läggas för en bättre ekonomisk utveckling, budgeten förstärkas med ca 2 miljarder, energihushållning, effektivare energianvändning och användning av inhemska bränslen sänka bränslekostnaden med 2030 miljarder i dagens priser och skapa lönsamhet för omfattande investeringar och ge ökad sysselsättning, energianvändningen vara ca , kärnkraften avvecklas och oljeberoendet minskas utan att kol introduceras i det svenska energisystemet, genom effektivare energianvändning byggande av stora elproduktionsanläggningar undvikas och därmed svåra konflikter vid lokaliseringen av dessa anläggningar. Energisystemens uppbyggnad och inriktning har en avgörande inverkan på samhällsutvecklingen. Systemen kan i princip vara uppbyggda enligt två olika strategier. Utgångspunkterna för dessa strategier är helt skilda och baseras på två motsatta filosofier för hur energisystemen bör utformas. 1983/84 911-915 1 1983/84. Den ena strategin bygger på en centralistisk och koncentrationsinriktad syn på hur energisystemen bör utformas. Företrädarna för detta synsätt förutsätter en kontinuerligt ökande efterfrågan på energi. Detta leder till krav på investeringar i och byggande av storskaliga och centraliserade anläggningar för såväl produktion som distribution av energi, anpassade och dimensionerade efter de krav ett tänkt högenergisamhälle ställer. Det primära målet i denna strategi för energisystemens utformning är att producera energi utan hänsynstagande till vilka effekter en hög energianvändning får för samhällsstruktur, miljö och ekonomi på . Ett högenergisamhälle är i alla avseenden ett högrisksamhälle. Den andra strategin bygger på ett decentralistiskt synsätt och utgår ifrån nödvändigheten av hushållning med tillgängliga resurser och energianvändningens anpassning till naturens eget kretslopp. Företrädarna för detta synsätt ser inte en hög energianvändning som ett självändamål utan utgår ifrån att inte producera mer energi än vad som är nödvändigt för att effektivt tillgodose de behov som finns. Detta leder till krav på energihushållning och en effektiv användning av tillförd energi, där utnyttjat energislag anpassas efter ändamål. Detta kan bäst ske om energisystemen ges en flexibel och lokalt anpassad, småskalig, utformning system som är anpassade till ett decentraliserat samhälle där investerade medel kan utnyttjas effektivt, miljön värnas och möjligheterna att upprätthålla sysselsättningen förstärks. Två skilda strategier för energisystemens utformning kan således ställas mot varandra: energislöseri mot energihushållning, centralisering mot decentralisering. Vatten- och energianvändning en jämförelse Synen på energianvändningens utveckling bestämdes under 1950-, 1960- och första hälften av 1970-talen av föreställningen om ett absolut samband mellan energianvändning och ekonomisk utveckling. Det hävdades att en ökning av BNP ovillkorligen innebar en samtidig ökning av energianvändningen. Detta synsätt präglade inte bara energiområdet. Samma syn låg t. ex. bakom prognos för vattenförbrukningen, vilken togs fram av . Där antogs att dagens ren vattenförbrukning skulle uppgå till ca . Utvecklingen blev emellertid en helt annan. Genom hushållning, rening och återanvändning sjönk i stället vattenförbrukningen från ca som högst 1965 till ca 1982. (Fig 1.) prognos för vattenförbrukningen innebar att många beslut om felaktiga och överdimensionerade investeringar i vattenförsörjningsprojekt fattades. 1 några fall planerades och delvis byggdes storskaliga projekt, såsom t. ex. , där pengarna bokstavligen talat kastats i sjön. Det är emellertid en självklarhet att den effektivare vattenanvändningen har betytt mycket för en bättre miljö och minskade produktionskostnader. Skillnaden i prognostiserad och faktisk användning på ca vatten innebär att ekonomiska resurser i storleksordningen frigörs för andra ändamål jämfört med kostnaderna för vattenanvändningen om prognosen slagit in. Vattenbehovets utveckling i sådant det uppfattades 1965 resp. 1976 och faktisk vattenförbrukning Rättelse: S. 30, rad 1 Står: 1983/84:11 Rättat till: 1983/84:100 Likheterna mellan prognoser och faktisk utveckling för vattenförbrukning och energianvändning är slående med den skillnaden att utvecklingen för energianvändningen ligger . De elprognoser som låg till grund för besluten om kärnkraftsprogrammet förutsatte att elanvändningen 1985 skulle uppgå till . Skillnaden mellan prognos och faktisk utveckling kommer att bli dvs. betydligt mer än vad samtliga tolv kärnkraftsreaktorer förväntas producera och ligga nära de bedömningar vi gjorde från sida vid energipolitiska beslut. Även utvecklingen av den totala energianvändningen visar samma tendens som vattenförbrukningen. De bedömningar som finns redovisade om utvecklingen av den totala energianvändningen i 1975, 1979 och energipolitiska beslut innebär kraftiga överskattningar jämfört med den faktiska utvecklingen. (Fig 2.) Även i jämförelse med beslut har insatserna för att hushålla med energi medfört en gynnsammare utveckling än vad som bedömdes möjligt när beslutet togs. En realistisk bedömning förefaller vara att den totala energianvändningen bör stabiliseras på en nivå kring . Detta innebär att energianvändningen kan vara lägre än vad som angavs som den mest ambitiösa målsättningen beslut. (Motsvarande skillnader års beslut är 300 resp. .) Det är framför allt nedgången i oljeanvändningen som gått snabbare än vad som bedömdes möjligt i det ambitiösa oljeersättningsprogram som lades fast . Minskningen av oljeanvändningen är och förbrukningen av olja förväntas enligt budgetpropositionen stanna vid . beslut angavs som målsättning att oljeanvändningen 1985 skulle uppgå till resp. 1990 till . I jämförelse med 1979 är minskningen i oljeanvändningen närmare . Prisstegringen och satsningen på energisparande och effektivare energianvändning har således medfört att oljeanvändningen omräknat i kilowattimmar minskat med ungefär den dubbla kärnkraftsproduktionen. Det föreligger således inget behov av att ersätta olja med andra importerade fasta bränslen för att uppsatta sparmål skall nås. Prop.1B»(V«1:0®0 Det är av avgörande betydelse för den framtida utformningen av energisystemen att produktionen av el och värme sker på ett sådant sätt att tillförd energi utnyttjas effektivt och för rätt ändamål. El bör främst utnyttjas för ändamål där den har uppenbara fördelar jämfört med andra energislag. Denna s. k. elspecifika användning kan långsiktigt bedömas uppgå till ca inkl. förluster enligt en rapport som tagits fram inom ramen för EK 8l:s arbete. Energiproduktion för uppvärmningsändamål kan ske på flera alternativa sätt. För detta ändamål kommer det att vara olämpligt att använda högvärdig elenergi. Val av strategi för hur värmeproduktionen skall ske kommer att vara helt bestämmande för vilka möjligheter som finns att skapa en trygg och säker energiförsörjning, med utnyttjande av inhemska förnybara energikällor och en effektiv energianvändning. Den totala värmeproduktionen mätt i TWh är på väg att minska och med en målmedveten satsning på introduktion och användning av inhemska fasta bränslen, energihushållning, solenergi, värmepumpsteknik etc. så bör den köpta energin för uppvärmningsändamål kunna minska från över 1979 till ca . Den krympande värmemarknaden innebar att beslut om investeringar m. m. på energiområdet måste utgå från energihushållningsperspektivet om det skall finnas något utrymme för t. ex. inhemska fasta bränslen. Detta kan illustreras med följande figur. (Figur 3.) Sannolik utveckling av energianvändning för uppvärmning och tappvarmvatten SptIlvira* och "nalurvanae" Inkl c* el ströa för drift ""avfall M*tur)a* Olja ca uTtÖM' Minskad anar91användning aod S0 TWh 9«r en Minskad uranslekostnad" pi t storltksordnin9*n 12 Miljardar/ir Totalt tlllga*9li9 0W9i l*kl kol och^ovvrskottsar ca 170 Twh Möjlig" tillgång pl lnhaaok aoarga för uppvlraBlngalndaaöll 1190. Dirutdvar tilta av alionoa» La k a akll anvlndaa elja fdr topplant- och maar vprodukt . Bn visa'alrvid naturgaa koenmx också att finna* 1 nysta** t. 3K063BMNSLE HALM 0 0 js lid AVFALL s T*. SPILLVÄRME OCH NArufWMf!' WKL CA IC z-iTKÖn ';ZrUWSOXlFf 40 Tift Kol förhindrar effektiv energianvändning Vid en satsning på kol och el för uppvärmning kommer marknaden för inhemska fasta bränslen, spillvärme, solenergi etc. att helt ryckas undan som de storskaliga värmesystemen innebär större förluster med krav på en större produktionskapacitet än det egentliga värmebehovet och därmed ökade ekonomiska och miljömässiga påfrestningar. En effektivare energianvändning och lägre total energiförbrukning däremot ger en bättre ekonomi för både samhället och den enskilde konsumenten. och 3 dyrbar satsning En lägre energianvändning på 1990 än vad som bedömdes beslut motsvarar en lägre kostnad om ca 30 miljarder för konsumenten vid ett beräknade pris per kWh på . Som jämförelse kan nämnas att den totala investeringen för kärnkraftverken F3 och 03 beräknas till för att åstadkomma och utnyttja en elproduktion på ca /år till ett värde av 3 3,5 miljarder/år. Med dessa utgångspunkter måste målsättningen för energipolitiken vara att skapa ett decentraliserat energisystem i huvudsak baserat på utnyttjande av inhemska, förnybara energikällor och en effektiv användning av den tillförda energin. En sådan inriktning ger de bästa förutsättningarna för att tillgodose kraven på resurshushållning, ekologisk balans, god miljö, hög säkerhet, försörjningstrygghet, ökad sysselsättning samt en stärkt ekonomi. Stimulans av småskaliga energisystem ger vidare medborgarna bättre möjligheter till överblick, inflytande och kontroll över energisystemen. Beslut om anläggningar i syfte att utvinna, transportera och använda energi måste beakta förhållanden eftersom större energianläggningar har såväl långa livslängder som lång färdigställandetid. De beslut som fattas bestämmer morgondagens energisystem och det är därför av avgörande betydelse från vilket energiperspektiv besluten utgår. Valet står mellan energislöseri med satsning på stora anläggningar för bl. a. användning av kol och energihushållning bl. a. med förnybara och inhemska energikällor och effektiv energianvändning. Från sida har vi vid upprepade tillfällen understrukit betydelsen av en decentralistisk inriktning av energipolitiken för att nå detta mål. De energipolitiska beslut som tagits under ledning och senare innebar att den tidigare centralistiska och koncentrationsinriktade energipolitiken successivt förändrades. Från att ha haft en energipolitik som medförde ett storskaligt, känsligt energisystem med stort utlandsberoende fick en energipolitik som stegvis inriktades på att forma ett decentralistiskt energisystem byggt på mångfald, energihushållning och utnyttjande av olika inhemska energikällor. De förslag som framlades efter folkomröstningen om kärnkraften följde upp krav på åtgärder för en förbättrad resurshushållning för säkerställande av kärnkraftens avveckling och för ett minskat oljeberoende. De energipolitiska besluten före regeringsskiftet hade således en målmedveten strävan att såväl styra över energianvändningen mot utnyttjande av miljövänliga, förnybara energikällor som att åstadkomma en medveten energihushållning. Omläggningen av energipolitiken efter 1976 har också som ovan visats givit resultat. Energisparplanen, oljeersättnings- och energiforskningspro grammen har lett till att såväl oljeanvändningen som energianvändningen totalt kraftigt minskar. I detta sammanhang vill vi även erinra om de motioner som vi från sida väckt i anledning av propositioner från regeringen angående dels energibeskattningen, dels oljeersättningsprogrammet m. m. I dessa motioner (mot. 1983/84:45 angående energibeskattningen resp. mot. 1983/84:183 angående oljeersättningsprogrammet m. har från vår sida väckts förslag i syfte att ytterligare gynna användningen av inhemsk energi. Det är framför allt av stor vikt att skatter och avgifter på energi får en sådan utformning att inhemska energikällor,enerenergisparande och en effektiv användning av energi gynnas. Åtgärderna inom ramen för oljeersättnings- och de s. k. investeringsprogrammen måste även vara så utformade att de investeringar som kommer till stånd får en långsiktigt riktig utformning. Vi kommer därför nedan att på nytt ta upp dessa frågor. En energipolitisk inriktning i syfte att forma ett energisystem baserat på i huvudsak inhemsk energi, energihushållning och en effektiv energianvändning har många fördelar ur samhällets synpunkt. Samhällsekonomin riskerar att belastas av en betydande arbetslöshet. Det är osannolikt att även en avsevärd expansion av industri- och tjänsteproduktionen kommer att kunna sysselsätta arbetskraften utan olika typer av stödåtgärder. Datoriseringen och elektronikanvändning torde t. ex. innebära att produktionsvolymen kan öka betydligt utan att motsvarande ökning av arbetskraften behöver ske. Det är därför nödvändigt att försöka skapa nya arbetstillfällen. Satsning på inhemsk energi är från denna synpunkt kanske det bästa området. Exempelvis bör utnyttjande av inhemsk skogsenergi och torv ge många sysselsättningstillfällen främst i de regioner där sysselsättningsproblemen är störst. Utnyttjande av inhemska energialternativ torde därför vara samhällsekonomiskt lönsamt även om investeringarna med en företagsekonomisk beräkning i vissa fall ej är motiverade. Ur bytesbalanssynpunkt är det vidare önskvärt att ersätta importerad energi med inhemsk energiproduktion där så kan ske till rimlig kostnad. Satsningarna på att minska vårt oljeberoende får inte ske på ett sådant sätt att ett importberoende byts ut mot ett annat utan påtagliga andra fördelar. Ett energisystem byggt på småskalighet och inhemsk energi uppvisar även en helt annan säkerhet och försörjningstrygghet. Sårbarheten blir mindre. Graden av sårbarhet beror dels på andelen importerad energi, dels på hur energiförsörjningssystemet år uppbyggt inom landet. Storskaliga system har en mycket stor sårbarhet som bl. a. strömavbrottet visade, då ett mindre fel slog ut större delen av landets elförsörjning. I krigstider torde vidare storskaliga energiförsörjningssystem vara betydligt lättare att allvarligt skada och betydligt svårare att utnyttja. Även i fredstid torde kostnaderna för att exempelvis få ett säkert storskaligt elförsörjningssystem bli astronomiska eftersom det ibland kräver dubblerade, i varje fall överdimensionerade distributionsanläggningar. Val av strategi för energisystemen har således en betydande inverkan på våra möjligheter att upprätthålla sysselsättningen, förbättra bytesbalansen och minska sårbarheten som miljön värnas. Energi i samklang med naturen Grundregeln i ett energisystem baserat på energihushållning är att varje energikälla som i större omfattning och skall användas i energisystemet på ett naturligt sätt måste ingå i naturens eget kretslopp för att inte åstadkomma allvarliga miljöskador. Det är dessa riktlinjer för energipolitiken som de konkreta besluten och åtgärderna på energiområdet måste utgå ifrån. Först då kan den fastlagda målsättningen minska vårt oljeberoende, säkerställa kärnkraftens avveckling och utveckla ett energisystem som i huvudsak baseras på varaktiga, inhemska och förnybara energikällor med minsta möjliga miljöpåverkan. Den socialdemokratiska regeringens energipolitik efter 1982 har tillfredsställande nog i vissa delar inneburit en förändring i jämförelse med den energipolitik som socialdemokraterna drev såväl i regeringsställning års regeringsskifte som i oppositionsställning därefter. Flera av de energipolitiska förslag som lagts från den nuvarande regeringens sida har anslutit till krav som vi länge drivit från sida mot en majoritet av . Detta gäller framför allt förslag till innevarande om riktlinjer för den framtida energibeskattningen och utformningen av stödet till åtgärder i syfte att ersätta olja det s. k. oljeersättningsprogrammeGDen socialdemokratiska politiken präglas dock fortfarande i betydelsefulla hänseenden av en centralistisk och koncentrationsinriktad filosofi vad beträffar den framtida utformningen av energiförsörjningssystemet, vilket kan innebära att de positiva dragen i regeringens politik inte kan få någon genomslagskraft. De förslag som lagts och även I* 1983/84. tagits av är i många hänseenden enligt vår mening inte tillräckligt långtgående för att de energipolitiska mål som fastlagts skall kunna uppfyllas. Vi kommer därför nedan att på nytt ta upp vissa frågor som rör såväl energibeskattningen som oljeersättnings- och investeringsprogrammen . Samma förhållande gäller även den nya lagen om kärnteknisk säkerhet, vilken enligt vår mening måste kompletteras och omarbetas i syfte att undanröja de klara brister som den nya lagstiftningen fick. Grundläggande för energipolitik är hushållning med tillgängliga resurser. Detta innebär en strävan att inte använda mer högvärdig energi än vad varje situation kräver. I det korta perspektivet är fortfarande den väsentligaste energikällan energisparande. i regeringsställning satsades stora resurser på att få till stånd ett kraftigt sparande av energi. En tioårig energisparplan lades fast med målsättningen att spara . Målsättningen i energisparplanen att spara i bostäder och lokaler har uppfyllts. Av budgetpropositionen framgår att energianvändningen i befintlig bebyggelse är lägre än 1982, vilket är betydligt mer än de fastlagda energisparmålen. Det kan inte nog understrykas att denna verksamhet inte får förkvävas genom införande av central kontroll och missriktat byråkratiskt tvång. Industrisektorns volymexpansion behöver inte förutsätta en ökad energianvändning. Det mest förskräckande exemplet är kärnkraftssatsningen, där följderna av socialdemokraternas tro på en exponentiell utveckling av användningen medfört att vi har en mycket stor elproduktionskapacitet utan att vi för den skull gynnat den industriella utvecklingen. Målsättningen att på ett miljövänligt sätt styra över energisystemet mot användning av förnybara energikällor är för sitt förverkligande beroende av en medveten hushållning med el, värme och drivmedel. En effektiv energianvändning förutsätter i sin tur bl. a. hushållning med energikvalitet. Vi måste kort sagt bruka bättre i stället för att förbruka mer. Betydelsen av en effektivare energianvändning Betydelsen av effektivare energianvändning kan lättast beskrivas med hjälp av ett exempel. Om 500 000 villor som har oljeeldning övergår till värmepumpssystem, typ ytjordvärme, grundvatten etc., så ersätts ca olja () av ca elström. Motsvarande besparingar av bränsle eller elström erhålls när värmepumpar utnyttjas i fjärrvärmesystem och blockcentraler. Det är mycket betydande mängder gratisenergi som med hjälp av värmepumpar kan tas ur uteluft, jord etc. kommer också den direkta solenergin att kunna lämna betydande energitillskott. Denna utveckling som är både möjlig och lönsam kommer på ett drastiskt sätt att minska behovet av bränsle och elström för uppvärmning utan att berättigade krav på komfort eftersätts. Det är enligt uppfattning nödvändigt att utformningen av skatter och avgifter på energi utgår från de grundläggande principer för energipolitikens inriktning som redovisats ovan, om den positiva trenden mot ökad energihushållning och en effektivare energianvändning skall bestå. Detta innebär att följande riktlinjer för beskattningen av olika energikällor bör gälla: Importerade och miljökrävande energiråvaror såsom kol och olja bör ha en energilikformig (per energienhet likvärdig) beskattning. Importerade miljövänliga energikällor bör kunna få en viss miljörabatt och skatten sättas lägre än vad en energilikformig beskattning med olja skulle motivera. Inhemska fasta bränslen och alternativa drivmedel producerade på inhemska råvaror bör ej beskattas. Undantag från en energilikformig beskattning med olja bör kunna göras för drivmedel och en lägre beskattning ske när ekonomiskt rimliga substitut saknas. Villkor för stöd till energiinvesteringar i syfte att ersätta olja m. m. Enligt vår mening måste stödet till energiinvesteringar vara så utformat, att energihushållning och användning av inhemska fasta bränslen gynnas. Den fastlagda inriktningen och stödet till oljeersättande åtgärder är med några betydande undantag i stort sett väl avvägda. Enligt vår uppfattning måste åtgärder och stödvillkor bygga på en frivillig medverkan från enskilda, företag, kommuner och landsting och utgå från ett decentralistiskt synsätt. Administrativa regler, besiktning och tvång i olika hänseenden måste undvikas. Den faktiska utvecklingen visar också att det finns ett tillräckligt intresse för energisparande. Normalt behövs inte några tvingande regler. En energipolitisk inriktning enligt vad som ovan förordats kan bedömas leda till att det totala energibehovet uppgår till ca , varav för elspecifika ändamål. Energibehovet för värme och tappvarmvatten kan nedbringas till . Utvecklingen är givetvis starkt beroende av vilken energistrategi dagens beslut om energiinves teringar kommer att utgå ifrån. En satsning på storskaliga kolanläggningar och el för uppvärmning i stor omfattning kommer att leda till att det totala energibehovet blir större som en optimal användning av skogsbränsle förhindras och effektivare energianvändning försvåras. Energiförsörjningen måste i det långa perspektivet tillgodoses genom utnyttjande av förnybara energikällor och en effektiv hushållning med tillgängliga resurser. måste vi som en effektivisering av energi- och effektanvändningen sker styra över energianvändningen mot inhemska energislag för att minska vårt stora oljeberoende. En massiv övergång till kol som socialdemokraterna uppenbarligen eftersträvar är ingen lösning eftersom även kolet måste importeras. Vi måste i stället se till att ta till vara de stora resurser av inhemska bränslen, t. ex. skogsavfall och torv, som finns och i första hand utnyttja dessa tillgångar för värmeproduktion. Inhemska bränslen, värmepumpar, solvärme, spillvärme etc. Utnyttjande av inhemska bränslen för energiändamål skapar bl. a. stora sysselsättningsmöjligheter inom landet och en förbättrad bytesbalans. Tillsammans med torv är skogsenergi det inhemska bränsle som snabbast kan ersätta olja. Omkring 1990 kan användningen av skogsbränsle för energiändamål beräknas motsvara en oljeanvändning på ca . Utnyttjande av inhemsk skogsenergi skapar många nya sysselsättningstillfällen. För att tillvarata 1 000 m3f har beräknats att hanteringen i alla led motsvarar en arbetsinsats arbete. Utnyttjande av skogsavfallet för energiändamål skulle således till 1990 kunna ge ca 25 000 nya jobb. Målsättningen energipolitiska beslut var också att vi skall ha fått minst 50 000 nya årsarbeten genom den ökade användningen av torv och skogsråvara för energiändamål. skapar nödvändiga investeringar många arbetstillfällen ytterligare. Utnyttjande av inhemska bränslen för i första hand uppvärmning skapar således stora sysselsättningsmöjligheter.