mot · G80219 · 1984-01-01 00:00:00 — Motion 1984/85:19 m. fl. Artificiella inseminationer (prop. 1984/85:2) Propositionen behandlar två frågor som med fördel kan hållas isär. Den ena frågan gäller inseminationsbarns rättsliga ställning, den andra behovet och önskvärdheten av särskild reglering av inseminationsverksamheten, utöver vad som är nödvändigt för att tillförsäkra att barnen får en rättslig far. Som framhålls i propositionen visar ett aktuellt rättsfall, att frånvaron av lagbestämmelser som direkt reglerar frågan om faderskap till barn som tillkommit genom insemination kan leda till, att den presumerade rättslige fadern kan undandra sig detta faderskap, oavsett om han samtyckt till inseminationen eller ej. Detta är i princip otillfredsställande, även om rättsfall av angivet slag kan förutsättas bli mycket sällsynta även . Vi delar således justitieministerns uppfattning, att en lagreglering skall ske, som fastlägger, att moderns make eller annan man som vid inseminationen levde tillsammans med henne under äktenskapsliknande förhållanden skall anses som barnets rättslige far. Vi anser också att det är lämpligt att reglera detta i på det sätt som föreslås i propositionen, och att de regler i förslaget till inseminationslag som behandlar dessa frågor bör antas. Vad gäller övriga delar av förslaget till särskild lag om insemination känner vi däremot stor tveksamhet och anser att allvarliga invändningar kan riktas mot detsamma. När vi fortsättningsvis talar om insemination avser vi enbart s.k. givarinsemination, dvs. de fall då befruktning sker med sperma från annan än make eller samboende. Vad beträffar s.k. makeinsemination instämmer vi i de slutsatser som kommer till uttryck i såväl propositionen som i den utredning som föregått denna, nämligen att makeinseminationen i sig inte ger anledning till särskild lagstiftning, utöver den ändring av som vi berört ovan och som vi tillstyrkt. Återstår således frågan om särskild lagstiftning avseende givarinsemination. Helt allmänt anser vi att för införandet av alla nya lagregler bör gälla, att det skall finnas ett påvisbart och angeläget behov. Detta är av särskild vikt för regler som innebär intrång i och begränsning av den personliga integriteten. De samlade effekterna av föreslagna regler måste således övervägas noga. Inseminationsverksamhet har förekommit länge såväl utomlands som i vårt land, även om antalet kända fall hos oss är ganska litet. Enligt vad utredningen uppger bedrivs verksamheten vid ett tiotal kvinnokliniker och av ett litet antal privatpraktiserande gynekologer. ten har handlagts enligt de regler som allmänt gäller enligt läkarinstruktionen och de författningar i övrigt som reglerar hälso- och sjukvård, t. ex. bestämmelserna om sekretess i sekretesslagen. Av intresse i sammanhanget är att något krav på särskild lagstiftning inte rests från direkt berörda parter. De grundläggande motiv som anges i utredningen och propositionen är närmast av etisk karaktär. I en del remissvar på utredningen har man föreslagit att givarinsemination skall förbjudas helt. Den moraliska grundsyn som detta ytterst grundar sig på är att den rättslige fadern alltid skall vara barnets biologiske far. Denna uppfattning kan framstå som uttryck för en klar och konsekvent princip och den präglar också i mycket lagstiftningen på familjerättens område. Att i verkligheten strikt upprätthålla denna princip genom lagstiftning är dock ogörligt, det visar all erfarenhet. är det inte heller önskvärt. Av sociala, rättsliga och praktiska skäl har också avsteg gjorts även i gällande rätt. Det är således inkonsekvent att använda principen som sådan som ett argument mot just givarinsemination. I såväl utredningen som propositionen har man också kommit till den slutsatsen att insemination skall vara tillåten, trots att detta leder till att barnets rättslige fader inte är den biologiske. Verksamheten förbjuds således inte; den ges positiv lagsanktion. Men man vill reglera verksamheten på i lagförslaget angivet sätt. Det viktigaste och avgörande i förslaget är att spermagivarens identitet skall kunna röjas. Om man således bortser från en rad argument som visserligen finns i materialet men inte återspeglas i det föreliggande lagförslaget kvarstår att granska förslaget och de motiv som faktiskt är knutna till det. Vidare är det av stor vikt att söka bedöma om de föreslagna lagreglerna kan tänkas få de effekter som anges i de relevanta motiven. I motiven återkommer man ofta till det i och för sig tungt vägande argumentet att det är barnets rätt och barnets situation som skall sättas i centrum. Man utgår vidare ifrån att det under alla omständigheter är bra för barnet att kunna få veta vem som är den biologiske fadern. Detta tillgodoses genom den föreslagna lagen, menar man. Så är det inte. Genom en bestämmelse i lagen och en följdändring av sekretesslagen stadgas visserligen att ett barn som avlats genom insemination skall, när det uppnått en tillräcklig mognad, få rätt att få del av de uppgifter om spermagivaren som finns i den journal som sjukhuset åläggs att föra och bevara. Men det är väl att märka, att varken sjukhuset eller någon annan myndighet åläggs att informera barnet om att det tillkommit genom insemination. Denna informationsuppgift läggs på de rättsliga föräldrarna, dock inte genom något stadgande i lagen eller någon annan föreskrift om att de skall avge bindande förklaring om att tala om för barnet hur det kommit till. Insikten om att föreskrifter av det här slaget skulle vara verkningslösa får förutsättas vara anledningen till att de saknas. De allmänna uttalanden som görs i utredningen och propositionen om önskvärdheten av att föräldrarna informerar barnen är av allt att döma lika verkningslösa. Av de undersökningar som redovisas i utredningen och i några remissvar framgår klart att föräldrarna inte har för avsikt att tala om för barnen att de tillkommit genom insemination. De vill att barnen i alla avseenden skall betraktas som deras egna. Detta framstår som en grundläggande förutsättning för inseminationen. Därmed blir också bestämmelserna om att barnet skall ha tillgång till uppgifterna om spermagivaren av ringa värde. Förutsättningen för ett utnyttjande av denna möjlighet är ju att barnet vet om att den biologiske fadern är en annan än den rättslige och sociale. Man kan visserligen helt allmänt hävda den uppfattningen, att det skulle vara önskvärt med en större öppenhet kring inseminationsverksamheten som sådan och att föräldrarna utan ängslan för effekterna på familjesituationen eller för omgivningens reaktioner borde kunna tala om hur allt gått till. Men man kan också ur de inblandade parternas, inkl. barnets och spermagivarens, synpunkt komma till rakt motsatt ståndpunkt, nämligen att öppenheten skulle vara till skada. Vad man tycker härvidlag är dock rätt likgiltigt ur den aspekt som här berörts. Det är föga troligt att föräldrarnas attityd kommer att förändras till en större öppenhet av det skälet att en ny lag gör det möjligt för barnet att eftersöka den biologiske fadern. Detta kan tvärtom medverka till att föräldrarna blir ännu mera bestämda i sin uppfattning att inte tala om för barnet att det tillkommit genom insemination. Ett röjande av detta skulle ju kunna leda till ur föräldrarnas synpunkt helt onödiga och oönskade komplikationer. Av psykologiska och sociala skäl och av omsorg om barnet kommer således föräldrarna säkerligen liksom att eftersträva en långtgående sekretess. Detta måste man således acceptera som en utgångspunkt för bedömningen av den föreslagna lagens effekt. Den jämförelse som i detta och många andra sammanhang görs med adoption i utredningen och propositionen är inte relevant. För såväl föräldrar som barn är situationen en helt annan vid insemination. En given skillnad är att modern är barnets biologiska mor. Men därutöver gäller, att det vid adoption är väl känt att barnet är adopterat. De fall där detta skulle kunna döljas är ytterligt sällsynta. Öppenheten är således en given förutsättning för adoptionen. Vid insemination däremot behöver ingen utomstående få reda på att barnets rättslige far inte är dess biologiske. Orsakerna till barnlöshet är många och olika. En del makar har själva valt att inte skaffa sig barn. Av dem som gärna vill ha barn och som skulle kunna få detta genom insemination avstår många av olika skäl från att utnyttja denna möjlighet. Den argumentation som utgår ifrån, att de som söker insemination i stället borde acceptera sin barnlöshet är således inte relevant. Detta är ett alternativ som de förkastat. Man kan vidare utgå ifrån, att de som använder sig av insemination noga tänkt över sin situation - säkert mera grundligt än de flesta andra kategorier som skaffar sig barn. Barnet är således planerat, efterlängtat och välkommet. Det material som redovisas i utredningen bestyrker också att det förhåller sig på detta sätt. Till detta kommer att parrelationerna är mera stabila än hos genomsnittet sammanlevande. Skilsmässor är sällsynta. är inte heller den uttalade avsikten med lagförslaget, att de makar som bestämmer sig för insemination bör avskräckas från detta. Tvärtom innebär lagförslaget en uttrycklig legitimation av verksamheten. Insemination är således en av samhället accepterad metod att skaffa sig barn. Men genom de regler som införs, framför allt genom att anonymitetsskyddet för spermagivare tas bort, ändras dock radikalt förutsättningarna för verksamheten jämfört med vad som gällt. Många menar att det fortsättningsvis kommer att bli mycket svårt, kanske helt omöjligt, att få spermagivare till sjukhus och gynekologer, när givarna vet, att deras identitet kan komma att röjas. Sekretessen har varit en förutsättning för deras medverkan. Redan bristen på spermagivare kan således medföra att sjukhusen tvingas upphöra med verksamheten. Därtill kommer, att de presumtiva föräldrarna i fortsättningen inte vill anlita sjukhusen, därför att deras önskan är, som ovan redovisats, att givaren inte skall kunna spåras. Men om den föreslagna lagen, som så många sakkunniga bedömare menar, leder till att givarinseminationen upphör vid sjukhusen så är det därför inte sannolikt att verksamheten som sådan kommer att upphöra. Tekniken är väl känd och enkel att tillämpa. De barnlösa makarnas önskan att skaffa sig barn kommer att vara lika stark. Det troliga är således att verksamheten kommer att fortsätta men inte i de väl kontrollerade och tydligen av alla inblandade uppskattade former som sker. Risken för illegal verksamhet utanför de etablerade och lojala klinikernas ram är uppenbar. Efterforskningar kommer att vara utomordentligt svåra att genomföra, eftersom alla berörda har intresse av att hemlighålla vad som förevarit. Av samma skäl kommer bevisföringen att bli mycket besvärlig. Ur rättssamhällets synpunkt måste det dessutom framstå som en föga tilltalande uppgift för polis, åklagarmyndigheter och domstolar att agera i frågor av detta slag. Det är också väl att märka, att själva inseminationshandlingen inte kriminaliseras i den föreslagna lagen. Det är endast den sorn vanemässigt eller för att bereda sig utför inseminationer i strid med lagen som kan dömas. Till vad som här sagts bör fogas, att det inte är något som hindrar att kvinnor söker sig utomlands för att under fullständigt sekretesskydd få insemination genomförd. Något förslag att genom straffsanktion försöka hindra detta framläggs inte i propositionen. En lagregel om detta skulle också vara meningslös, eftersom verksamheten är tillåten utomlands, upptäcktsrisken ringa och bevisföringen näst intill omöjlig. Även om det skulle vara så att verksamheten i enstaka fall kan komma att fungera så som lagförslaget utgår ifrån, kan man starkt ifrågasätta om detta är till gagn för någon part. Hur påverkas föräldrasituationen om båda föräldrarna vet, att en för dem helt okänd person, spermagivaren, kommer in i deras liv, när barnet uppnått en viss ålder? Vilken effekt kommer detta t. ex. att ha för den rättslige faderns helhjärtade engagemang för barnet? Risken för negativ påverkan på föräldrarollen är uppenbar, vilket inte är till båtnad för barnet. Är det verkligen, som förslaget förutsätter, alltid bra för barnet att i tonåren plötsligt få veta, att den som barnet under barndoms- och ungdomsåren reservationslöst uppfattat som fadern inte är barnets biologiske far? Och hur blir situationen för spermagivaren? Tiotals år efter spermadonationen, när givaren kanske för länge sedan bildat familj och har egna barn, kan flera för honom helt okända ungdomar, som han inte har några känslomässiga relationer till, söka upp honom och tala om att han är deras biologiske far. Hur påverkar detta honom och hans familj? Utredningen och propositionen förutsätter visserligen att spermagivaren till fullo skall ha insett vilka komplikationer som kan uppstå. Det förefaller dock föga troligt att någon spermagivare på detta sätt med någon större grad av realism skall kunna förutse hur han själv och hans eventuella familj skall komma att reagera tiotals år framåt i tiden. I värsta fall kan avslöjandet av spermagivaren leda till att annars harmoniskt fungerande familjer slits sönder - såväl barnens som spermagivarens. Vi vill också fästa uppmärksamheten på den risk för informationsläckor till obehöriga som uppkommer med den journalföring och den arkivering av journalerna som lagförslaget förutsätter. Även om antalet personer som formellt skall få tillgång till journalerna är begränsat - förslaget är härvidlag betydligt bättre än utredningsförslaget enligt vilket socialnämnden alltid skulle ha tillgång till materialet och ingående kunna diskutera enskilda fall så blir det ändå ett betydande antal människor som får insyn. Redan den omständigheten att journalerna skall arkiveras och förvaras och därmed kunna hanteras av många olika personer gör, att risken för spridning av uppgifterna i journalerna till andra än som avsetts är mycket stor. Den genomgång som gjorts i denna motion av de troliga effekterna av den föreslagna lagen visar, att de syften som förslagsställarna angett inte kommer att tillgodoses genom lagen, att den kommer att medverka till en utveckling som ingen anser önskvärd samt att lagen inte skulle vara till gagn för de människor som närmast berörs av lagen. Därför anser vi att de delar av förslaget till lag om insemination som inte erfordras för att uppnå målsättningen med ändringen i , dvs. att inseminationer inte får utföras utan samtycke av kvinnans make eller annan man som bor tillsammans med henne under äktenskapsliknande förhållanden, bör av2 1984185. Vidare bör även förslaget om ändring av sekretesslagen i den del som avser att öppna möjlighet till utlämnande av spermagivares identitet avslås. Detta innebär att paragraferna 3. 4 och 5 i förslaget till inseminationslag inte bör antas. Med hänvisning till vad som sagts i motionen hemställer vi 1. att beslutar att anta förslaget om ändring av I kap. 6 § , 2. att beslutar att anta förslaget om ändring av 7 kap. 1 § första stycket sekretesslagen, 3. att beslutar att avslå förslaget om nytt fjärde stycke i 7 kap. 1 § sekretesslagen, 4. att beslutar att anta följande förslag till inseminationslag: Härigenom föreskrivs följande. 1 § Med insemination förstås i denna lag införande av sperma i en kvinna på konstlad väg. 2 § Insemination får utföras endast om kvinnan är gift eller bor tillsammans med en man under äktenskapsliknande förhållanden. För inseminationen krävs skriftligt samtycke av maken eller den man som kvinnan bor tillsammans med. 3 § Fryst sperma får inte utan tillstånd föras in hit i landet annat än av allmänna sjukhus. 4 § Den som vanemässigt eller för att bereda sig utför insemination i strid mot denna lag eller under angivna förhållanden tillhandahåller sperma för sådan insemination döms till böter eller fängelse . Denna lag träder i kraft . () () () () () () () () i () () () () ()