mot · G8022878 · 1984-01-01 00:00:00 — Målsättningen att på ett miljövänligt sätt styra över energisystemet mot användning av förnybara energikällor är för sitt förverkligande beroende av en medveten hushållning i energianvändningen. En effektiv energianvändning förutsätter i sin tur bl. a. hushållning med energikvalitet. Vi måste kort sagt bruka bättre i stället för att förbruka mer. Industrisektorns utveckling behöver inte förutsätta en ökad energianvändning. Det mest förskräckande exemplet är kärnkraftssatsningen, där följderna av socialdemokraternas tro på en exponentiell utveckling av elanvändningen medfört att vi nu har en mycket stor elproduktionskapacitet utan att vi för den skull gynnat den industriella utvecklingen. Från sida kan vi inte acceptera den återgång till centralistiskt och storskaligt inriktad energipolitik som i viktiga delar präglar den föreliggande propositionen. Enligt vår mening bör med skärpa uttala att de riktlinjer för en decentralistiskt inriktad energipolitik med en medveten resurshushållning som fastlades i regeringsställning skall gälla även i fortsättningen. Detta kräver bl. a. en konkret avvecklingsplan för kärnkraften och åtgärder för att ytterligare nedbringa oljeanvändningen. I den nu föreliggande propositionen saknas den handlingskraft och målmedvetenhet som präglade den energipolitik som fördes före regeringsskiftet . I propositionen redovisar inte föredraganden vare sig bedömningar eller viljeinriktning vad beträffar energianvändningens utveckling utan ansluter i vaga ordalag till vad statens energiverk och kraftbolagen presenterat. Vi kan förstå föredragandens ovilja att presentera prognoser för den framtida energianvändningen med tanke på de grava felkalkyler som socialdemokratin tidigare byggt sina energipolitiska förslag på. energiproposition förutsatte som ovan nämnts en total energianvändning 1985 med - dvs. en ökning med ca . En framskrivning av prognosen till 1990 skulle innebära en förväntad total energianvändning på ca . Även de bedömningar som redovisades av den totala energianvändningen i 1979 och energipropositioner överskattade det totala energibehovet kraftigt. De mest uppenbara felkalkylerna avser emellertid elprognoserna. De prognoser som delvis låg till grund för besluten om kärnkraftsprogrammet förutsatte att elanvändningen 1985 skulle uppgå till ca Prognoserna har - såsom framgår av nedan redovisade tabell efter hand reviderats. Utbyggnaden av det storskaliga elproduktionssystemet har däremot legat fast. Skilda prognoser för elanvändningen 1985 (TWh) , alt. 1 (1967) Centrala driftsledningen (1972) Energiprognosutredn., alt. 3 (1973) , alt. A () Centrala driftsledningen (hösten 81) 1 Bruttoproduktionen inkluderar överföringsförluster, vilka är . Produktionskapaciteten för elbehovet måste således dimensioneras för bruttobehovet. Den totala energianvändningen har kraftigt minskat och är drygt , vilket i jämförelse med prognos är en lägre användning på närmare . Det är framför allt oljeanvändningen som kraftigt minskat genom bl. a. de åtgärder som initierades av de centerledda regeringarna. Även elanvändningen ökade i betydligt långsammare takt än vad som förutsågs. Den bedömning vi från redovisade 1975 var att elanvändningen 1985 skulle uppgå till ca brutto. Den faktiska användningen kommer också att ligga relativt nära denna nivå trots den massiva övergång till elvärme som ägt rum , ca . I den föreliggande propositionen gör föredraganden inga egna bedömningar utan förlitar sig bl. a. på och kraftproducenternas (Kraftsam) bedömningar. Kraftsam framhåller för sin del att de uppskattningar av elanvändningen 1990 som redovisas skall ses som marknadsbedömningar, vilka förutsätter aktiva marknadsföringsåtgärder från kraftföretagens sida, medan de mer osäkra bedömningarna kan ses som en betingad prognos. Det är anmärkningsvärt att föredraganden med hänsyn till de krav som socialdemokratin tidigare ställt i oppositionsställning inte vågar ha en egen mening om den framtida energianvändningen. Enligt vår mening är en realistisk bedömning, med hänsyn till utvecklingen av energibehoven inom industri, transporter och bostäder, att den totala energianvändningen kommer att plana ut vid en nivå understigande . Andelen el kommer i hög grad att vara beroende av hur uppvärmningen av våra bostäder och lokaler kommer att ske. Den specifika användningen av el kommer sannolikt att ligga på en nivå som icke oväsentligt understiger . Sammanfattningsvis bör således energipolitiken inriktas mot en långsiktig total användning på , varav ca el. Det bör dock understrykas att utvecklingen är helt avhängig av vilken inriktning de beslut som fattas på energiområdet får. Uraktlåtenhet från regeringens sida att ge klart besked om riktlinjerna för kärnkraftens avveckling är exempel på sådant som kan leda utvecklingen åt fel håll. IV:3 Avvecklingsplan för kärnkraften En av hörnstenarna i en decentralistisk energipolitik är säkerställande av kärnkraftens avveckling. Det fanns efter olyckan i och inför folkomröstningen om kärnkraften en bred uppslutning bakom kravet att kärnkraften skulle utmönstras ur det svenska energisystemet. Folkomröstningens resultat innebar att en majoritet uttalade sig för att högst de tolv reaktorer som var i drift, färdiga eller under byggnad skulle få användas under sin tekniska livslängd. Enligt mening hade det varit möjligt att avveckla kärnkraften om avvecklingen inletts tidigare och innan beroendet blivit alltför stort. 1984 ingick den slutliga elanvändningen exkl. förluster till , varav industrin förbrukade , övrig sektor förutom uppvärmning , bostadsuppvärmning och avställningsbara pannor . redovisade inför folkomröstningen en prognos för linje 3:s avvecklingsalternativ på 1990 med utgångspunkt i den faktiska förbrukningen 1978, totalt. Medeltalet däremellan anger en ungefärlig prognos . Prognosen visade att industrin och övrig sektor skulle tillåtas förbruka 1984. Det kan jämföras med den faktiska förbrukningen 1984 . För planerad elvärme var prognosen förbrukning och för . Detta visar att förbrukning för industri och sektorn övrigt, exkl. värme, har varit lägre än enligt avvecklingsalternativet. Det är viktigt att konstatera att konsekvensutredningen ansåg att denna låga förbrukning endast kunde uppnås genom prishöjningar på och omfattande ingrepp i ekonomin. Verkligheten visar alltså att konsekvensutredningens avvecklingsalternativ skulle ha varit fullt möjligt att genomföra utan extra prishöjningar och större ingrepp i ekonomin. Av miljö- och säkerhetsskäl borde således energipolitiken ha inriktats på en snabbare avveckling av kärnkraften. Från sida beklagar vi den omfattning och långvariga användning kärnkraften får men respekterar självfallet folkomröstningens utslag. följdes folkomröstningens utslag upp i den proposition om vissa energifrågor som den dåvarande regeringen lade (proposition 1979/ 80:170). I den socialdemokratiska partimotion som väcktes i anledning av propositionen upprepades linje 2:s avvecklingsplan med bl. a. krav på att avvecklingen skulle påbörjas . Vid behandling av propositionen konstaterades att samtliga riksdagspartier utom vpk ansåg att folkomröstningsresultatet borde ligga till grund för den framtida energipolitiken. underströk i anslutning till bl. a. den socialdemokratiska partimotionen nödvändigheten av att den tidsperiod inom vilken avvecklingen skall ske klart måste anges. konstaterade vidare att den tekniska livslängden bedöms vara och att det borde slås fast att den sista reaktorn skall stängas . beslut innebär således en utfästelse att kärnkraftsreaktorerna skall vara tagna ur drift användning. 1980/beslutade, också efter förslag i en socialdemokratisk partimotion (1980/81:1976), att hos regeringen begära att en särskild parlamentarisk kommitté skulle tillkallas med bl. a. uppgift att analysera vilka åtgärder som krävdes för att säkerställa kärnkraftens avveckling och presentera förslag till en avvecklingsplan. Kommittén (EK 81) har sedermera slutfört sitt arbete utan att presentera någon avvecklingsplan utan föreslog i stället fortsatt utredningsarbete. I den nu föreliggande propositionen om riktlinjer för energipolitiken följer föredragande statsråd kommitténs förslag med motiveringen att det inte är möjligt att nu ange när urdrifttagningen av kärnkraftverken skall börja. De ställningstaganden som socialdemokraterna intog i samband med folkomröstningen och som utförligt upprepats i flera riksdagsmotioner kan uppenbarligen utan vidare frångås. Detta ställningstagande från energiministern och den socialdemokratiska regeringen kan inte tolkas på annat sätt än att socialdemokratin för ett dubbelspel i de energipolitiska frågorna. Det är ett svek mot alla de som tog socialdemokratins utfästelser på allvar. Det är ironiskt nog som får stå som garant för att majoritetens mening i folkomröstningen genomförs. Sammanfattningsvis kan således konstateras att beslut innebär att kärnkraftsreaktorerna skall vara tagna ur drift användning och kärnkraften avvecklad . Det kan självfallet av säkerhetsskäl bli aktuellt att ta reaktorer ur drift tidigare. Av formuleringarna i propositionen tycks den socialdemokratiska regeringen dock sträva efter att lägga ansvaret för avvecklingsplaneringen - med säkerhetsaspekterna som grund - på säkerhetsmyndigheterna, vilket är helt orimligt. Däremot ankommer givetvis de specifika och löpande säkerhetsmässiga bedömningarna av varje enskild reaktor på säkerhetsmyndigheterna. Ansvaret för utfasningen av reaktorer måste åligga regering och riksdag och avvecklingen vara så planerad att en reaktor snabbt kan stängas om säkerhetsmyndigheten bedömer detta vara nödvändigt. I enlighet med vad ansåg är det väsentligt att urdrifttagningsperioden preciseras och inte är för kort. Avvecklingen måste därför vara påbörjad senast , vilket bl. a. linje 2:s awecklingsplan förutsatte. Det är angeläget för såväl kraftproducenter som andra företag, myndigheter, kommuner och enskilda att de övergripande besluten för att säkerställa kärnkraftens avveckling fattas. Alla har rätt att få veta vilka intentioner samhället har och vilka ramar man har att arbeta och verka inom. Föredragandens påstående, om att det inte är möjligt att nu ange den exakta tidpunkten när utfasningen av kärnkraften skall börja, är märkligt. Det finns tid att senare ta de reella avvecklingsbesluten - en ståndpunkt som helt strider mot socialdemokratins tidigare ställningstagande. Det kan knappast tolkas på annat sätt än som ett försök att ge utrymme för att längre fram svika de löften som gavs i folkomröstningen. Enligt vår mening måste den politiska viljan att genomföra avvecklingsbeslutet klart manifesteras och en awecklingsplan upprättas. Syftet med en plan är, dels att ange riktlinjer för hur det framtida energisystemet skall utformas, dels förhindra att förutsättningarna för ett sådant energisystem rycks undan genom felaktiga signaler till såväl enskilda som investerare och beslutsfattare inom näringsliv och kommuner. Alternativa värmeförsörjningssystem kan inte utvecklas om marknaden blockeras av kärnkraftsel. Ett belysande exempel i detta hänseende torde utvecklingen av storstädernas värmeförsörjning vara. Om kraftföretag och andra förespråkare för kärnkraften lyckats att genomdriva såväl beslut om hetvattenavtappning från reaktorerna i Forsmark och till resp. som satsningar på stora koleldade anläggningar hade marknaden för stora värmepumpar i stort sett försvunnit. Exempelvis Forsmarkstunneln kunde drivas av berörda intressenter med hänvisning till att avvecklingsbeslutet nog kommer att omprövas . Från sida har vi konsekvent motsatt oss lösningar av storstädernas värmeförsörjning som innebär långsiktiga bindningar till kärnkraften och andra storskaliga elproduktionsanläggningar. Frågan om hetvattenavtappning från kärnkraftverken är nu avförd ur diskussionen om olika alternativa värmeförsörjningssystem för storstäderna. Enligt vår mening måste således en awecklingsplan för kärnkraften upprättas och där enges såväl en tidpunkt när utfasningen av reaktorer måste vara påbörjad som en tidpunkt när avvecklingen skall vara genomförd. avvecklingsplanering måste vidare utgå ifrån att några kärnkraftverk måste stängas av före användning med hänsyn till ekonomi, miljö och säkerhet. vunna erfarenheter från drift av kärnkraftsreaktorer talar för att den reella tekniska livslängden inte överstiger såvida inte avsevärda kompletterande investeringar görs i reaktorerna. Planeringen måste även innefatta en beredskapsplan för snabbavveckling av kärnkraftsreaktorerna i händelse av en katastrofsituation. En successiv avveckling av kärnkraften förutsätter även att klara riktlinjer finns för hur den producerade elströmmen skall avsättas i syfte att undvika låsningar som förhindrar eller försvårar avvecklingen. Avvecklingsplanen bör således även omfatta åtgärder i syfte att stimulera satsningar på effektivare energianvändning, energisparande och alternativa energikällor som inhemska bränslen. Det är framför allt väsentligt att marknaden för sådana satsningar inte rycks undan genom en felaktig avsättning av den kärnkraftsproducerade elströmmen. Det krävs givetvis ytterligare precisering av det konkreta innehållet i en plan, och vi förutsätter att vid sin behandling av föreliggande proposition fullföljer tidigare ställningstaganden och beslutar om en avvecklingsplan samt uppdrar åt regeringen att precisera ett förslag till konkret avvecklingsplanering i enlighet med de riktlinjer som ovan redovisats. När det nu är aktuellt att till en kostnad av ca 1.2 miljarder byta ånggeneratorerna på är det nödvändigt att pröva denna investering gentemot andra möjligheter att producera motsvarande värme. När och 3 kommit i full produktion finns det inte utrymme på marknaden för den el som kan producera om den inte avsätts som avkopplingsbar el för värmeproduktion. Elleveranserna måste vara avbrytbara för att undvika kostbara investeringar i ytterligare reserveffekt. Denna typ av elleveranser innebär dels ett lägre pris som sannolikt gör ombyggnaden av direkt olönsam, dels en direkt konkurrens med den konventering till inhemska bränslen som pågår. Om vi i stället för att bygga om gör motsvarande investeringar i konventering från olja till inhemska bränslen så skapas möjlighet till en större värmeproduktion än vad kan prestera. Den totala kostnaden per kWh för värmekonsumenten blir lägre. Dessutom erhålls följande positiva effekter: - Ca 1 000 nya årsarbeten utöver dem som måste ersättas när läggs ner. - Mindre mängd utbränt kärnbränsle som måste hanteras och förvaras under hundratusentals år. - Åtskilliga hundra personer slipper att utsätta sig för maximal stråldos i samband med ombyggnaden av . - Vi förstärker marknaden för inhemska bränslen och ökar möjligheterna för angelägna rationaliseringar inom branschen. - Vi investerar därigenom i ett energisystem som alla är överens om skall utvecklas, i stället för att lägga ytterligare pengar på ett avvecklingsalter Med hänvisning till ovanstående fakta anser att skall tas ur drift så snart och 3 är i kommersiell drift och att satsningar görs på inhemska bränslen i stället för på en ombyggnad av . Detta innebär att vi yrkar avslag på de 95 milj. kr. som anvisas för förberedelse för byte av ånggeneratorer. Vissa frågor som rör den svenska kärnkraften i övrigt kommer vi att ta upp under avsnitt VII:3. IV:4 Åtgärder för att ersätta importerade energislag En annan hörnsten i en decentralistisk energipolitik är åtgärder för att minska vårt beroende av importerade energislag som olja och oljeprodukter och motverka en ökning av kolanvändningen. Utvecklingen har inneburit en drastisk nedgång i oljeanvändningen. Minskningen har gått betydligt snabbare än vad som bedömdes som möjligt i det ambitiösa oljeersättningsprogram som lades fast . Nedgången i oljeanvändningen är . Enligt propositionen minskade oljeleveranserna med nära och nedgången har fortsatt . I propositionen anges inte hur stor förbrukningen av oljan var i TWh räknat, men den torde ligga under . beslut angavs målsättningen att oljeanvändningen 1985 skulle uppgå till resp. till 1990. I jämförelse med 1979 var minskningen i oljeanvändningen i storleksordningen . bedömer enligt en redovisning i propositionen att användningen 1990 av olja och naturgas kommer att uppgå till . Prisstegringen på olja och satsningen på energisparande och effektivare energianvändning har således medfört att oljeanvändningen omräknad i kilowattimmar minskat med ungefär den dubbla kärnkraftsproduktionen. Det kan således konstateras att det inte föreligger något behov av att ersätta olja med andra importerade fasta bränslen för att uppsatta sparmål skall nås. Den totala värmemarknaden kommer att minska och uppgå till . Detta medför att en kolanvändning minskar utrymmet för inhemska bränslen, naturvärme, avfall etc. Det föreligger således inte några energipolitiska skäl att introducera ytterligare kol i det svenska energisystemet utöver de ca som förbrukas. Nedgången i oljeanvändningen avser främst eldningsolja, medan användningen av oljebaserade drivmedel varit relativt och totalt uppgår till nära 1983, varav motorbensin. De kommande satsningarna för att minska vårt oljeberoende bör således ta sikte på drivmedelssidan. Från sida har vi i annat sammanhang föreslagit betydande satsningar i syfte att få i gång en inhemsk produktion av alternativa drivmedel. I ett första skede ligger närmast till hands att satsa på en låginblandning av etanol i all motorbensin, vilket skulle ytterligare minska vårt oljeberoende med ca . Den nuvarande regeringen har förvånande nog inte biträtt detta förslag utan försöker förhala frågan i en utredning. Dessa frågor kommer att beröras något närmare under avsnitt VII:4. Med hänsyn till prisutvecklingen på olja torde inga särskilda stimulanser behövas för att den pågående utvecklingen skall fortsätta. Däremot bör enligt vår mening kol och olja beskattas energilikformigt enligt de principer för energibeskattningen som nedan redovisas. De grundläggande riktlinjerna för en decentralistisk energipolitik är således att säkerställa kärnkraftens avveckling och stimulera fortsatt utveckling av ett energisystem, baserat på inhemska miljövänliga och varaktiga energikällor, energihushållning och effektivare energianvändning. En inriktning enligt förslag ger en låg energianvändning totalt sett och innebär att utfasningen av kärnkraften inte behöver motsvaras av investeringar i nya storskaliga elproduktionsanläggningar. En sådan utveckling ger som ovan understrukits en bättre ekonomi och miljö för både samhället och den enskilde. V Energihushållning och effektivare energianvändning V:1 Inledning Grundläggande för energipolitik är hushållning med tillgängliga resurser. Detta innebär en strävan att inte använda mer högvärdig energi än vad varje situation kräver. I det korta perspektivet är fortfarande den väsentligaste energikällan effektivare energianvändning. i regeringsställning satsades stora resurser på att få till stånd ett kraftigt sparande av energi. En tioårig energisparplan lades fast med målsättningen att spara . Målsättningen i energisparplanen att spara i bostäder och lokaler har gott och väl uppfyllts, enligt vad som framgår av byggforskningsrådets utvärdering av sparplanen. Det kan inte nog understrykas att energisparverksamheten inte får förkvävas genom införande av central kontroll och missriktat byråkratiskt tvång utan måste i stället stimuleras av samhället och ett fortsatt och förstärkt energisparbidrag utgå. Industrisektorns utveckling behöver inte förutsätta en ökad energianvändning. Det mest förskräckande exemplet är kärnkraftssatsningen, där 2 1984/85. följderna av socialdemokraternas tro på en exponentiell utveckling av energianvändningen medfört att vi har en mycket stor elproduktionskapacitet utan att vi för den skull gynnat den industriella utvecklingen. Målsättningen att på ett miljövänligt sätt styra över energisystemet mot användning av förnybara energikällor är för sitt förverkligande beroende av en medveten hushållning med el, värme och drivmedel. Det är framför allt av avgörande betydelse för den framtida utformningen av energisystemen att produktionen av el och värme sker på ett sådant sätt att tillförd energi utnyttjas effektivt och för rätt ändamål. El bör främst utnyttjas för ändamål där den har uppenbara fördelar jämfört med andra energislag. Denna s. k. elspecifika användning kan långsiktigt bedömas uppgå till högst . Energiproduktion för uppvärmningsändamål kan ske på flera alternativa sätt. För detta ändamål kommer det att vara olämpligt att använda högvärdig elenergi. Val av strategi för hur värmeproduktionen skall ske kommer att vara helt bestämmande för vilka möjligheter som finns att skapa en trygg och säker energiförsörjning, med utnyttjande av inhemska förnybara energikällor och en effektiv energianvändning. Utvecklingen har inneburit att industrin använder allt mindre energi per producerad enhet. Omstruktureringen av industrin har vidare medfört att delar av den energikrävande industrin kraftigt bantats och att expansionen sker inom branscher med mindre energibehov. Detta innebär att den framtida energianvändningen med stor sannolikhet inte kommer att överstiga EK 81 :s angivna undre gräns på , varav el. Med känd teknik torde t. o. m. industriproduktionen kunna fördubblas med en måttligt ökad energianvändning. De nytillkommande industrierna har ofta en mycket låg energianvändning och energibesparande teknik är under mycket snabb utveckling och går mot användning av allt energisnålare metoder i både och omvärlden. Nyttjande av alltmer avancerad teknik kommer att vara långt betydelsefullare för ökad välfärd och ekonomisk tillväxt än ökad energitillförsel. Transportområdet torde vara det minst påverkbara när det gäller energianvändningen. Enligt föredraganden torde transportsektorn få en allt större andel av oljeanvändningen. Priset på drivmedel torde ha en liten effekt på användningen av oljebaserade drivmedel så länge det inte finns några reella substitut. Från har vi i annat sammanhang framfört krav på en kraftfull satsning på inhemsk produktion av motoralkoholer, främst etanol, i syfte att ge alternativ till oljebaserade drivmedel. I ett första skede torde låginblandning av etanol som oktanhöjande komponent ligga närmast till hands, men på någon sikt bör också motor för ren alkoholdrift tas fram vilka skulle kunna ersätta nuvarande dieseldrivna fordon för t. ex. kollektivtrafik i tätorterna och därmed ge en betydligt bättre miljö. Ovan har redovisats den faktiska utvecklingen av energisparande i bostäder och lokaler, vilken i stort sett följer den energisparplan som initierades av 1977. Det är av stor betydelse att energisparverksamheten fortsätter och att de återstående möjligheter som finns tas till vara. Detta har inte enbart energipolitisk betydelse utan även avsevärda sysselsättningspolitiska fördelar genom det tillskott av arbetstillfällen som skapas inom såväl byggsektorn som isolerindustrin. Utifrån denna utgångspunkt bör därför stödet för energisparinsatserna förstärkas. Fortsatt och förstärkt energisparbidrag Enligt vår mening kan således ekonomiska insatser för att stimulera energisparåtgärder skapa sysselsättningstillfällen och speciellt gynna byggmaterialindustrin och byggnadsarbetare som hårt drabbas av den minskande nyproduktionen av bostäder som regeringens misslyckade bostadspolitik resulterat i. Det finns enligt vår mening knappast något effektivare sätt att använda arbetsmarknadspolitiska medel än som bidrag till investeringar för ökat energisparande. Vi föreslår därför att energisparbidragen vad avser isolering och värmeåtervinning inte reduceras som det föreslås i årets budgetproposition utan i stället förstärks och blir tillgängliga även för villaägare. Det finns många exempel på hur effektivare energianvändning är betydligt lönsammare än ökad energiproduktion.