mot · G802209 · 1984-11-20 00:00:00 — Mot 1984/85 209-214 m. fl. Ändring i civilförsvarslagen (1960:74), m. m. 1984/85:49) Proposition 1984/85:49 behandlar kommunernas roll inom civilförsvaret. uttalade sig totalförsvarsbeslut för en övergång till ett kommunanknutet civilförsvar. Principerna fastlades totalförsvarsbeslut. Ledningen av civilförsvaret på lokal nivå skall överföras från staten till kommunerna. En parlamentarisk kommitté har därefter behandlat frågor kring hur kommunernas planläggning av civilförsvarsverksamheten bör genomföras. Kommittén har bedrivit provplanläggning i och . Resultaten är mycket positiva. Trots den korta tiden har de 22 försökskommunerna lyckats genomföra planeringen. För övriga kommuner bör det gå ännu bättre, genom att det nu finns erfarenhet att bygga på. Information och utbildning kan bli bättre. Språket torde dessutom kunna förenklas i de dokument som används. En verkligt glädjande effekt av provplanläggningskommitténs arbete som inte förutsågs i direktiven var att civilförsvarsplanläggningen med fördel kan integreras i kommunens planläggning för sina hittillsvarande uppgifter i krig, som socialtjänst, gatuhållning, vatten, avlopp och annat som är en fortsättning på det ansvar som finns i fred. Grundprincipen inom totalförsvaret bör vara att den som sköter en uppgift i fred också skall ha hand om den i krig. Därmed borgas för största möjliga kompetens och minsta möjliga omställningsproblem. Civilförsvarsuppgifterna kan ses som en naturlig fortsättning i krig på kommunernas fredstida uppgifter inom räddningstjänsten, det som kallats brandväsendet. Kan civilförsvaret förankras kommunalt innebär det en kraftig vitalisering, och verksamheten kan långt bättre än med statlig ledning bli folkligt förankrad. Kommunerna gärna i samverkan med frivilliga organisationer bör genom den nya hemskyddsorganisationen ute i bostadsområdena kunna få en direkt förbindelse mellan civilförsvaret och allmänheten. , som i princip beslöts totalförsvars beslut, avsågs ge medborgarna information vid beredskap och krig om skyddsmöjligheter och annan civilförsvarsverksamhet. framstår det allt tydligare att hemskyddsorganisationen även bör användas för information inom alla de verksamhetsfält som berör kommunerna i krig och där den enskilde behöver stöd av olika slag. Propositionen utgår från provplanläggningskommitténs förslag. I fråga om den statliga ersättningen till kommunerna föreslår statsrådet en enklare ordning än kommittén föreslog, nämligen ett helt schabloniserat bidrag byggt på grundbidrag plus per invånare. 1 1984/85. administration och har dessutom fördelen att kommunerna inte frestas att göra planeringen dyrare än nödvändigt. På en viktig punkt går regeringen dock emot provplanläggningskommittén, nämligen i fråga om ansvaret för mobiliseringsplanen, som var en av de sex planer som kommunerna borde ansvara för enligt provplanläggningskommittén. De övriga fem avser övergripande ledning, information, plan för personal och underhåll, skyddsplan (skyddsrum och annat skydd) samt räddningsplan. Statsrådet föreslår att länsstyrelserna åtminstone t. v. bör upprätta och ansvara för mobiliseringsplanerna. När ytterligare erfarenheter vunnits kan kommunernas ansvar för mobiliseringsplanläggningen ändras till en omfattning som då kan vara önskvärd och ändamålsenlig. var enig i sitt förslag. Den hade studerat just mobiliseringsanläggningen extra noga genom att prova två alternativ. I utarbetade en mobiliseringsplan för var och en av de tolv kommuner som ingick i provpianläggningen. I ansvarade de tio kommunerna själva för mobiliseringsplanerna. Kommittén konstaterar om erfarenheterna att mobiliseringsplanerna i präglas inte av den enhetlighet som utmärker planerna för . Detta förklaras av en strävan att utforma planerna med hänsyn till lokala förutsättningar. Kommittén föreslår att kommunerna får ansvaret för mobiliseringsplanerna. Undantag bör kunna göras i , där många kommuner har civilförsvarsbaser placerade utanför den egna kommunen. Där kan problem uppstå vid mobiliseringsplanläggningen, varför man i det länet bör ha en möjlighet att låta svara för planläggning för och ledning av mobilisering för vissa av kommunernas enheter. Det provplanläggningskommittén säger om ansvaret för mobiliseringsplanläggningen är principiellt och viktigt. Kommunalt ansvar ökar möjligheterna att verksamheten skall fungera i krig. Den lokala anpassningen blir bättre. Och kommunalt ansvar uppfyller bäst kraven vid överraskande angrepp, alltså den situation som totalförsvarsbeslutet fäste särskilt stor vikt vid. Det kan bli något billigare att låta länsstyrelserna utföra planeringen, men kommittén menar att betydelsen av den lokala förankringen och som en följd härav den ökade beredskapen mot överraskande angrepp väger väsentligt tyngre. Kommunerna skall enligt totaiförsvarsbeslut ansvara för ledning av civilförsvarsverksamheten på lokal nivå i krig och den planläggning i fred som hänger samman härmed. Självfallet måste detta i första hand avse sådana planer som har direkt betydelse för kommunernas möjligheter att lösa sina civilförsvarsuppgifter i krig. Dessa möjligheter ökar rimligen. om de som bär ansvaret för genomförandet av planerad verksamhet aktivt har deltagit i eller genomfört planläggningen. Härigenom erhålls den insikt i och den förtrogenhet med föreliggande uppgifter och problem som gör det möjligt att handla med säkerhet. Denna säkerhet krävs eftersom uppgifterna i regel måste lösas under tidspress och svåra förhållanden eller i situationer, när man måste göra avsteg från planerat förfarande. Det bör observeras att dessa krav redan är tillgodosedda i riksdagsbeslutet vad gäller skyddsplanerna. / ledningen av civilförsvarsverksamheten på lokal nivå under beredskap och i krig bör som vi har framhållit ingå att mobilisera civilförsvarsorganisationen. Detta är dessutom en verksamhet som har avgörande betydelse för kommunernas möjligheter att lösa sina övriga civilförsvarsuppgifter. Vi anser att här i hög grad gäller de ovan angivna kraven på att ansvarig myndighet måste ha stor insikt i och förtrogenhet med föreliggande uppgifter och problem. Ytterligare skäl som talar för ett kommunalt ansvar för mobiliseringsplanläggningen är att kommunerna kommer att välja olika lösningar, när det gäller ansvaret för skilda delar av civilförsvarsverksamheten på olika nämnder, styrelser och förvaltningar beroende på hur deras fredsorganisation är utformad. Det är otvivelaktigt lättare för kommunen än för att i mobiliseringsplanen göra denna lokala anpassning. Vi anser också att ett planläggningsansvar sorn är förlagt till den lokala verkställande nivån bäst uppfyller totalförsvarsbeslutets krav på ökad förmåga att möta verkningarna av ett överraskande angrepp. Som skäl härför hänvisar vi till det resonemang vi fört ovan om att ansvar för och aktivt deltagande i planläggningen medför bättre handlingsberedskap och säkerhet i ett verkställighetsskede. Vi finner det olyckligt att propositionen gått emot förslaget att låta kommunerna få ansvar för mobiliseringsplanläggningen. Beredskapen vid överraskande anfall förbättras, och lokala hänsyn kan bättre tillgodoses om kommunerna får ansvaret för mobiliseringsplanläggningen. I totalförsvarsplanen anses det självklart att den som skall ha ledning i krig också ansvarar i fred för mobiliseringsplanläggningen. Det är då orimligt att länsstyrelserna skall göra upp planer för en verksamhet som i krig leds av kommunerna. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att kommunernas ansvar för civilförsvarsverksamheten även skall omfatta mobiliseringsplanläggningen och att den föreslagna lagen ändras i enlighet med detta. () ()