mot · G7021030 · 1984-01-20 00:00:00 — 1983/84 1030-1035 Om vi ser till hela efterkrigstiden, så har svensk industripolitik varit framgångsrik. Vår industri har utvecklat en konkurrenskraft som i många stycken väl mäter sig med den i övriga västvärlden. På detta sätt har våra företag fått förmåga att betala löner som ger befolkningen en god levnadsstandard. Vår industripolitik har hela efterkrigstiden bestått av en kombination av generella och selektiva instrument. Syftet med den drivna politiken har varit att korrigera de spontana marknadskrafterna. Den selektiva politiken har bl. a. bestått av aktiv ränte- och penningpolitik. Andra exempel är gynnsamma förutsättningar att fondera vinstmedel i företagen genom t. ex. lagernedskrivningsregler och avskrivningsregler. Den selektiva industripolitiken har i mycket sitt ursprung i arbetsmarknadspolitiken. Till en början var medlen främst inriktade på att utjämna konjunkturförändringar. Exempel på sådana medel är investeringfondssystemet och skilda bidrag till företag för att under lågkonjunktur utbilda arbetskraft. blev den regionala balansen allt sämre, och regionalpolitiska stöd började utvecklas. Syftet med dessa var att mer långsiktigt stimulera företagens utveckling i svaga regioner. fick de selektiva industripolitiska medlen en mycket snabb utveckling. Stöd inom energi, export, småföretag, teknisk utveckling m.m. skapades. Företagsstöd, löpande priser miljarder kronor Statliga transfereringar 1978 1979 1980 1981 1982 till företag 9,7 13,9 10,6 13,7 18,8 (Källa: Statliga företagsstöd, dnr 1982:573) Denna mycket snabba ökning av de selektiva stöden genomfördes av borgerliga regeringar. som beloppen växte snabbt så växte också antalet statliga stöd. F. n. uppgår antalet stöd till över 100. som beloppen och antalet stöd växte, ökade också antalet myndigheter för att administrera dessa stöd. I tidigare nämnda rapport har RRV sökt utvärdera effektiviteten av det nuvarande stödsystemet. Antalet stöd och angivna mål för stöden i fråga är så 1 1983184.3 sami. många, att undersöka effekterna av varje stöd och samspelet mellan dessa i vad mån de medverkar till att uppfylla kraven har inte varit praktiskt möjligt för verket, utan man har begränsat sig till några av de mer väsentliga stöden. RRV anser att stödsystemet påverkar företagen genom så många kanaler, dvs. myndigheter som sinsemellan har skilda mål, att det finns en uppenbar risk för att skilda stöd motverkar varandras syften. RRV konstaterar vidare att på central nivå har stödgivande organ begränsad överblick över andra stöd. Enligt RRV tar inte Investeringsbanken och Industrifonden systematiskt reda på övriga stöd till företagen. STU som beviljar stöd till teknisk utveckling och forskning kontrollerar bara att det aktuella projektets finansiering inte dubbelfinansieras av staten. Däremot tar STU inte reda på om något annat statligt stöd utgått till företaget i fråga. RRV drar slutsatsen att inget statligt organ har överblick över samtliga stöd och effekterna av dessa för det enskilda företaget. Enligt min bedömning är detta en naturlig konsekvens av den mångfald stöd som finns och stödens uppsplittring på många stödbeviljade organisationer. Det förhållande som ovan påtalats har uppmärksammats av regeringen. a. har utredningen om utformningen av det framtida regionalpolitiska stödsystemet fått i uppdrag att se på samordningen med övriga stöd riktade till företagen. I RRV:s rapport rekommenderas en organisatorisk koncentration av stödgivningen. När det gäller den regionala nivån uttalar sig RRV principiellt för att ett organ bör ha överblick över alla stöd. Enligt min mening är detta en rationell ordning som bör ta sig uttryck i en kommande organisatorisk reformering av de statliga stöden till enskilda företag. Naturligt är då att koncentrera den statliga stödgivningen till de regionala utvecklingsfonderna som är samhällets regionala organ för service till industriföretag. När det gäller den centrala nivån är det naturligt att statens industriverk får en likartad roll. Ett annat område som gäller den statliga stödgivningen är att då det gäller statliga transfereringar till enskilda företag, bör det av företagen krävas en öppenhet i fråga om de stöd man tagit emot och villkoren för dessa. Jag vill även här ansluta mig till RRV:s förslag som innebär att samtliga statliga stöd öppet skall anges i företagens årsredovisningar. Detta bör även omfatta utvecklingsfondens krediter. Därför bör förändringar i bokföringslagen göras så att en sådan ordning införs. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer jag att anhåller hos regeringen om en översyn, såväl innehållsmässigt som organisatoriskt, av statliga stöd, riktade till enskilda industriföretag.