ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G7021778 · 1984-01-25 00:00:00 — Motion 1983/84:1778 Bo Finnkvist m. fl. Enligt beslut skulle utredning av alternativa trafiklösningar för persontrafiken på SJ:s s. k. olönsamma bandelar vidtas. Samma beslut innebar även att i ett första skede skulle undantas från nedläggningsprövning mot bakgrund av de uttalanden som tidigare gjort angående investeringar på . Man hänvisade därvid till den upprustning som pågår enligt den plan som tidigare antagits. Detta undantag gällde emellertid inte nedre del. Detta förhållande är otillfredsställande. Även om trafiken på bandelen norr om , mellan och , inte trafikerats , har bl. a. i beslut slagit fast att staten har ett ansvar för hela den nuvarande , liksom behovet av att en fortsatt målmedveten upprustning av banan kommer till stånd. Ett bibehållande av är motiverat av många skäl, bl. a. av beredskapsskäl. En genomgående järnvägsförbindelse som erbjuder är av stor betydelse. Även då det gäller transporter av exempelvis torv och liknande naturtillgångar liksom då det gäller turism, har en obruten inlandsbana otvivelaktigt en plats i det svenska järnvägsnätet. Denna bandel har även kunnat notera en positiv trend då det gäller persontrafiken. Det skulle därför vara olyckligt om denna utveckling nu skulle avbrytas. Enligt riksdagsbeslutet skulle beslut om fattas först sedan tillräckliga erfarenheter vunnits av den prövning som sker under det första skedet. Det är angeläget att nämnda beslut även innefattar nedre delen av , dvs. Med hänvisning till ovanstående hemställs att begär att regeringen rekommenderar transportrådet att i sin slutliga prövning av alternativa trafiklösningar t. v. undanta nedre del, dvs. BO FINNKVIST (s) () ()
mot · G7021779 · 1984-01-25 00:00:00 — Motion 1983/84:1779 Kinnekullebanan () är en viktig länk i den interregionala järnvägstrafiken genom . Den förbinder viktiga kommun- och länscentra i med västra stambanan. Persontrafiken är huvudsakligen interregional. Ca två tredjedelar av resorna har anknytning till antingen eller för omstigning till stambanans tågtrafik. Godstrafiken är betydande. Antalet vagnar som lastas och lossas längs Kinnekullebanan är fler än de som lastas och lossas längs hela västra stambanan i länet. I den trafikpolitiska proposition som den borgerliga regeringen lade fram 1979 hänfördes inte Kinnekullebanan till det s. k. riksnätet. På riksnätet skall persontrafiken enligt beslut behållas under överblickbar framtid. trafikpolitiska beslut har dock såväl den socialdemokratiska regeringen som trafikutskott uttalat sig för att man kan tänka sig att göra vissa smärre justeringar av riksnätets omfattning. När riksnätets omfattning fastställdes av 1979 borde enligt vår mening större hänsyn tagits till Kinnekullebanans näringspolitiska betydelse och anknytning till stambanan för flera kommuncentra. Förutsättningar saknas att för rimliga kostnader utforma en rationell landsvägstrafik som ersätter järnvägen. Däremot torde det finnas goda förutsättningar att utveckla den redan nu omfattande godstrafiken parallellt med persontrafiken. Berörda kommuner har med gott resultat i samverkan med SJ arbetat med att utveckla den interregionala trafiken på banan. Kinnekullebanan knyter samman ett befolkningsområde med 140000 invånare. Kommunerna har under utredningsarbetet kring banans framtid framfört starka skäl för att banan tillförs riksnätet. Förutom tidigare nämnda skäl har även pekats på banans betydelse för turismen och strategiska sträckning ur beredskapssynpunkt. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att järnvägssträckan hänförs till riksnätet. () ()
mot · G7021780 · 1984-01-24 00:00:00 — Motion 1983/84:1780 m. fl. Utbyggnaden av järnvägsspåren söder om I proposition 1983/84:54 om lokaltågen i anges en fortsatt utbyggnad av järnvägsspåren söder om . Spåren skulle av trafikala skäl dras över till för att där ansluta till stambanenätet. har i avtalet med SJ förbundit sig att svara för 200 milj. kr. av de totalt I 330 milj. kr. banan har kostnadsberäknats till. Enligt propositionen beräknas spårutbyggnaden vara avslutad . Propositionen innehåller inga närmare motiv för eller detaljer om den föreslagna utbyggnaden. Huvudskälen är dock att avståndet till resp. kortas något i jämförelse med nuvarande över S och att pendeltågen vid uppehållen på stationerna söder om hindrar fjärrtågens framkomlighet. Som framhållit i motion med anledning av den nämnda propositionen kan problemen med framkomligheten på stambanan mellan och S lösas utan att nya spår läggs över mycket miljökänsliga områden i . Enligt nuvarande planer kommer den nu påbörjade utbyggnaden av två nya spår från inte att stanna i . Av olika skäl kommer dessa spår att byggas till ett läge förbi station. Alltså kan fjärrtåg passera fastän lokaltåg gör uppehåll vid station. Samma möjlighet finns vid station. Då återstår och Östertälje stationer. En ombyggnad vid dessa, så att fjärrtågen kan passera lokaltågen även där. skulle medföra att fjärrtågen kan framföras från S till S utan hinder av lokaltågen. En sådan lösning kan genomföras till bråkdelen av den kostnad som två nya spår genom skulle medföra och utan de miljökonflikter som då skulle uppkomma. Den infrastruktur som redan finns i kan också utnyttjas bättre med en sådan lösning. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att det alternativ till utbyggnaden av Grödingebanan som redovisas i motionen blir föremål för närmare utredning. () ()
mot · G7021781 · 1984-01-25 00:00:00 — Motion 1983/84:1781 m. fl. trafikpolitiska beslut innebar att Forsmo-Hoting-banan tillfördes övriga ersättningsberättigade linjer. I samband med behandlingen av budgetpropositionen /81 beslöt om ett första anslag för bandelens upprustning. Arbetet har avancerat så långt att man kan ta banan i bruk för 20 tons axeltryck och en största hastighet för motorvagnar. Genom att bärighet och stabilitet nu ökar bör banstandarden inte utgöra något hinder för bandelens överförande till riksnätet. Man kan med fog hävda att persontrafik med motorvagn nu kan ske till en marginell kostnad, eftersom banslitaget från den lätta motorvagnstrafiken är litet i jämförelse med slitaget från de betydligt tyngre och mer omfattande godstransporterna. När det gäller turismen så kommer man att satsa mycket på inlandet. Vid en konferens i om turismen bestämdes att turistråd, glesbygdsdelegationen, och kommunerna med gemensamma tag skulle utveckla en kampanj för ökad turism i inlandsbaneområdet. På ForsmoHoting-banan satsas stora pengar från länet och kommunerna på , , och . Turismen utgör ett mycket viktigt tillskott för inlandskommunerna. Denna satsning äventyras om persontrafiken på Forsmo-Hoting-banan läggs ned. Banan utgör en viktig länk som förbindelse mellan kuststäderna och inlandet. Bandelen skulle om den överfördes till riksnätet förena riksnätsdel med stambanan och ostkustbanan vilka båda ingår i riksnätet. Härigenom får man ett sammanhängande riksnät i området. Bandelens regionalpolitiska värde forén positiv utveckling av näringsliv och turism m.m. har ofta bekräftats i uttalanden såväl från de berörda kommunerna som från landsting och länsstyrelse i och . Ur totalförsvarssynpunkt är det mycket viktigt att banan är i ett gott trafikdugligt skick för persontrafik. Att, sedan persontrafik nedlagts, ställa om en bandel av industrispårskaraktär att ånyo fungera som persontrafikled är tidsödande. Dessutom kan banan utgöra en viss ersättning för stambanan. Risken finns att en nedlagd persontrafik på järnvägen också kan leda till ett ogynnsamt läge för godstrafiken, vilken kan äventyras. ForsmoHoting-banan bör av de skäl som i motionen anförts överföras till riksnätet. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bandelen Forsmo-Hotings överförande till riksnätet. () () () . ÅSLING (c)
mot · G7021782 · 1984-01-24 00:00:00 — I propositionen föreslås att regeringen får befogenhet att vid nedläggning av persontrafik på enskild järnväg ge länshuvudman, som inte själv bedriver järnvägstrafiken i fråga, möjlighet att efter framställning erhålla det särskilda bidraget för ersättningstrafik. Riktpunkten bör vara ett belopp inom ramen för en uppskattning av den nedlagda trafikens särkostnader minskade med dess särintäkter i huvudsaklig överensstämmelse med den beräkningsmodell som gäller för SJ:s motsvarande trafik. Som allmän förutsättning bör gälla att den av länshuvudmannen planerade ersättningstrafiken av transportrådet bedöms som tillfredsställande. Detta förslag berör i allra högsta grad den nedläggningshotade TGOJtrafiken på sträckan FlenOxelösund. Enligt vår mening borde i stället en klassificering ha skett och bandelen förts till det ersättningsberättigade riksnätet. Med det förslag som föreligger kommer inte länshuvudmannen att ha någon reell möjlighet att välja mellan tåg- och busstrafik. För del innebär propositionen att de tunga regionalpolitiska skäl som har framförts såväl av som av berörda kommuner har lämnats utan beaktande. Det bör också noteras att i skrivelse till redovisat de klara fördelar som spårbunden trafik innebär och att man också redovisat kostnadskalkyler och tidtabeller som talar till den spårbundna trafikens fördel. Mot bakgrund av detta vill vi yrka bifall till propositionen med det tillägget att beträffande sträckan beslutar att uttala att ett kommande bidrag för ersättningstrafik, av länshuvudmannen , i första hand skall användas för att driva spårbunden trafik. Med hänvisning till detta hemställs att med bifall till propositionen uttalar att ett kommande bidrag för ersättningstrafik på bandelen i första hand skall användas för att driva spårbunden trafik.
mot · G7021784 · 1984-01-24 00:00:00 — Motion 1983/84:1784 Obligatorisk användning av säkerhetsbälte i bilarnas baksäten Att läsa statistik över trafikutveckling och därmed sammanhängande olycksstatistik med eller utan dödlig utgång var en läsning som ingav hopp om en bättre situation på vägarna, bättre trafikmedel men också bättre kunskaper. 1983 var statistiken inte lika bra, men enskilda år skall givetvis inte föranleda några stora drastiska ingrepp om de inte alldeles uppenbart bör göras. De år som gått sedan lagen om obligatoriskt användande av bilbälte i framsäte! infördes har gett oss positiva erfarenheter. Redan vid det tillfället framhölls önskemål om lag om användande av bilbälte också för våra taxibilar med tanke på alla skolskjutsar på landsbygden. har vi fått användningstvång för passagerare i framsätet på taxibilar och det är bra. Men vi har också lärt oss att risken att slungas framåt eller utåt är lika stor för passageraren i baksätet. Risken är ju stor att man skadar fler än sig själv om man kastas över en framförsittande passagerare eller förare. Därför anser vi nu tiden mogen att gå vidare med lag om användning av bälte även i baksätet. Med bakgrund av det anförda hemställs att begär förslag till lagändring som innebär obligatorisk användning av säkerhetsbälte också i baksäten på våra bilar. () ()
mot · G7021785 · 1984-01-25 00:00:00 — Motion 1983/84:1785 m. fl. Västerdalsbanans överförande till riksnätet Enligt det beslut som fattade 1979 delades järnvägstrafiken upp i två delar. Riksbanenätet och den interregionala trafiken svarar SJ för, medan den lokala och regionala trafiken skall ligga på länshuvudmännen. En väl fungerande trafikservice utgör en av grundförutsättningarna för att ett område skall kunna behålla ett väl fungerande näringsliv. En mycket viktig, rent av avgörande del för en tillfredsställande trafikservice är att järnvägstrafiken finns kvar, både på person- och godssidan. Västerdalsbanan är en av de banor som inte tillhör riksbanenätet, men som har mycket stor betydelse för kommunikationerna till Västerdalarna, där landets sydligaste ljällområde ligger. Det är ett av landets främsta rekreationsområden, med kraftig utbyggnad av fritidsanläggningar. Detta ställer allt större krav på väl fungerande järnvägstrafik. har kunnat noteras en ökad resandefrekvens på banan. Det finns en allmän uppslutning i länet till att banan måste finnas kvar . kommun har också velat bidra till servicen på banan och har genom ungdomsiagsverksamheten infört servering på de motorvagnar som trafikerar linjen . Västerdalsbanan är en riksangelägenhet och av den anledningen bör den överföras till riksbanenätet och en upprustning ske så att hela bansträckan får en tillfredsställande standard. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att i enlighet med vad i motionen anförts beslutar att överföra västerdalsbanan till riksbanenätet. () () () BO () ()
mot · G7021786 · 1984-01-25 00:00:00 — m. fl. Tåguppehåll i kommuns centralort Från och kommuner i län har man gjort upprepade framställningar om att genomgående tåg i rimlig utsträckning skall göra uppehåll i kommunens centralorter resp. . Från har man på samma sätt gjort framställningar om ökad frekvens av tåguppehåll i . 1 stället för att få gehör har man från kommunens sida nu fått reagera på hot om en minskning i antalet tågstopp. och ligger vid norra stambanan. ligger vid banan mot och . Med den struktur som län har, är det i hög grad ett hot mot de tre kommunerna att de missgynnas av . Genom att kommunernas invånare måste söka sig till de stora städerna i närheten för sina långväga kommunikationer, vänjer de sig vid att även i andra avseenden söka sin service där. Hela länet domineras starkt av . Den med i kommun har dessutom ett starkt tryck från och från . Den norra länsdelen med och med i har dessutom ett tryck från . För kommun förstärks verkningarna av att man även för lokaltrafiken med måste utgå från en plats utanför kommunen och länet, nämligen . Även från den utgångspunkten är det angeläget med tågstopp i . Om det skulle utgöra en för stor lokal belastning för fjärrtågen, borde det vara möjligt att organisera en viss pendeltrafik mellan och med uppehåll i och , av samma karaktär som Uppsalapendeln med uppehåll i och . Det synes oss felaktigt att statens järnvägars trafikpolitik skall avgöra redan ekonomiskt svaga kommuners utvecklingsmöjligheter, såsom nu sker i län. Med hänvisning till det anförda hemställer vi därför 1. att uttalar sig för att tåg som går igenom en kommuns centralort normalt skall göra uppehåll där i en utsträckning som gör det möjligt för kommunens invånare att i rimlig grad ha den egna kommunen som utgångspunkt för resor, 2. att uttalar sig för att regeringen med situationen i län som exempel bör lata utreda vilken effekt pa en missgynnad kommuns utveckling den pätalade trafikpolitiken har. () ()
mot · G7021790 · 1984-01-24 00:00:00 — Motion 1983/84:1790 SJ:s rabattkort för studerande SJ:s arbete för att locka fler människor att använda tåget är mycket positivt. En grupp som har kommit något i kläm är dock de studerande. De får visserligen fortfarande studierabatt, men de måste då lösa ett rabattkort för . Samma regel gällde en period för pensionärer, men avskaffades. Det finns ingen anledning att ha kvar avgiften för rabattkortet för de studerande heller. Dels kostar det resurser i form av administration, dels riskerar det att avskräcka tillfällighetsåkarna. Speciellt för gymnasieungdom är även . tillräckligt för att verka avskräckande. Mot bakgrund av det anförda yrkar jag att uttalar det angelägna i att SJ avskaffar avgiften för SJ:s rabattkort för studerande.
mot · G7021791 · 1984-01-25 00:00:00 — Att anlägga hamnar och driva hamnverksamhet har länge varit en uppgift. Förekomsten av flera välrustade handelshamnar är ett bevis på att kommunerna svarat upp till sitt ansvar för att ge svensk och internationell sjöfart goda lossnings- och lastningsmöjligheter. har uppstått mera behov av specialhamnar för t. ex. containertrafik, kollossning och roll on-roll off-trafik. Kapacitetsproblemet är inte bristen på hamnplats utan att en viss överkapacitet börjat göra sig gällande, vilket lätt kan leda till osunda marknadsmetoder för att få mera gods. I budgetproposition anser statsrådet därför det befogat "att staten mera aktivt verkar för att skapa förutsättningar för en samordnad hamnplanering". Denna samordning skulle ske genom att och hamnrådet som sorterar under verket skall framskaffa relevant utrednings- och faktamaterial för att skapa ett för hela landet gemensamt underlagsmaterial. Även om samarbetet främst bör bygga på frivillighet och ömsesidigt förtroende är det tveksamt om den nämnda åtgärden ensam är till fyllest för att få till stånd en bättre hamnplanering inom olika regioner. Länet är kanske för liten region för planering och samarbete. Även av industripolitiska och arbetsmarknadspolitiska orsaker kan det finnas skäl att ha en vidare bedömning kring hamnutbyggnader. Utvecklingen kring en ständigt ökad hamnkapacitet kräver mera tyngd i samråd och rådgivning från sida. Även om 1980 avvisade ytterligare styrmedel inom hamnväsendet så tycks nu utvecklingen beträffande hamnanläggningar och andra investeringar i hamnar speciellt på väst- och sydkusten peka mot att kommunerna bör åläggas anmäla planer på hamnutbyggnad och -investeringar av större storlek till , så ett samråd kan ske i ett tidigt skede av beslutsgången kring byggnadsplaner och anslagsbeviljande. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om åtgärder för att undvika överkapacitet i de svenska hamnarna. () ()
mot · G7021793 · 1984-01-24 00:00:00 — Motion 1983/84:1793 Skadegörelsen på telefonapparater på offentliga platser I finns ca 40000 tjänstetelefonapparater samt 15000 apparater på offentliga platser, sjukhus och liknande inrättningar. Skadegörelsen på olika former av offentliga telefonapparater på exempelvis gator och torg och vid taxistationer är ett allvarligt problem ur flera synvinklar. Skadegörelsen beräknas kosta drygt 15 milj. kr. Den direkta reparationskostnaden är alltså hög och inkomstbortfallet för betydande. De olägenheter som skadegörelsen skapar för kunderna är dock än viktigare. Hur ofta har man inte mötts av försvunna telefonlurar när man skall kalla pä en taxi vid en taxistation eller ringa ett viktigt samtal när man är ute och handlar? En vanlig anledning till skadegörelsen är nämligen att telefonluren är avsliten eller borta, med sladd och allt. Skadegörelsens negativa verkningar för allmänheten motverkas genom att man tar fram en telefonmodell med telefonlurens funktioner fast monterade i själva telefonboxen. Med anledning av vad jag ovan anfört hemställer jag att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om framtagande av telefonapparater med fast monterade telefonlurar.
mot · G7021794 · 1984-01-25 00:00:00 — Granskning och godkännande av läromedel som används i förarutbildning Trafikskola får endast drivas efter tillstånd av trafiksäkerhets verket (KKF 60 §), och verksam personal inom undervisningen vid trafikskolorna skall vara godkänd av verket (KKF 62-64 §§). Enligt körkortsförordningen (KKF) 65 § skall i trafikskola också finnas de läromedel och det undervisningsmaterial i övrigt som behövs för den teoretiska undervisningen. Eftersom teoriundervisningen till betydande del är integrerad i den praktiska utbildningen är läromedlen av grundläggande betydelse för förarutbildningens kvalitet. Det är också trafiksäkerhets verkets kursplan för förarutbildning som styr undervisningen. Trafiklärarna vid skolorna förlitar sig på att de läromedel som erbjuds täcker kursplanen. granskades läromedlen av trafiksäkerhetsverket och före detta verks tillkomst av väg och vattenbyggnadsstyrelsen. Bakgrunden till denna granskning var att man från myndighetshåll ansåg att tillgängliga läromedel hade undermålig kvalitet och som man uttryckte det saknar en levande framställning av trafikreglernas innehåll. Genom proposition 1969:1958 genomfördes kravet att läromedlen som användes vid trafikskolor skulle granskas och godkännas innan de fick användas i undervisningen. Detta resulterade i en grundlig omarbetning, och en hel del dåligt undervisningsmaterial sållades bort. Skolornas tillgång till goda och pedagogiskt väl utformade läromedel kunde därmed tillfredsställas. Denna förordning om granskning gällde till 1973, men fortsatte i praktiken ända . Då meddelades från verket att författningsenligt stöd om granskning av läromedel numera saknas . också att undervisningsmaterialet nu nått en tillfredsställande kvalitet. Det kan anmärkas att i verkets taxa fanns granskningen kvar till 1982, då den emellertid försvann. Bakgrunden till granskningskravet var det dåliga material som fanns . Att kvaliteten på materialet numera är bra kan med all säkerhet tillskrivas granskningen. Efter borttagandet av granskningstvånget har det emellertid böijat dyka upp amatörmässigt framställda stenciler, som saknar pedagogisk uppläggning av undervisningen. Som exempel kan nämnas att man i undervisningen på sina håll använder sig av en mycket förenklad förteckning av de frågor med åtföljande svar som brukar ställas vid de teoretiska proven. Detta kan medföra att förarutbildningen försvagas och att trafiksäkerheten blir lidande av den uteblivna läromedelskontrollen. Rättelse: S. 1, rubriken : föräldrautbildning Rättat till: förarutbildning När granskningskravet upphörde, avlämnade personalen på trafiksäkerhetsyerket ett yttrande, där man framhöll den stora vikten för utbildningen att läromedelsgranskningen fortsatte. och har också i skrivelse till regeringen () hemställt att regeringen genom ändring i läromedel som används i förarutbildningen skall vara godkända. Med stöd av det anförda hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av granskning och godkännande av läromedel som används i förarutbildningen.
mot · G7021795 · 1984-01-25 00:00:00 — Motion 1983/84:1795 i m. fl. Möjligheten att utnyttja telefonen som ett kommunikationsmedel är en självklarhet i vårt samhälle. Telesystemet i är bland det mest förfinade i världen, och telefontjänsten just i vårt land är ett mått på hur väl detta system verkligen betjänar oss medborgare. Inom det reguljära telefonnätet finns abonnenter som har extra apparatur för att kunna telefonera. Vi syftar här på de ca 3000 texttelefoner som används av hörselskadade. Abonnemangsavgiften för innehav av en texttelefon är högre än för en vanlig telefon. Dessutom innebär telefonerandet via texttelefon att det kräver längre tidsåtgång. Följden blir ökade periodantal med åtföljande högre kostnader. Dessa merkostnader för en hörselskadad har uppmärksammats i olika sammanhang. Här har hänvisats till möjligheten att via handikappersättningen klara sina merkostnader. Denna ersättning är välmotiverad och avser just hjälp till förhöjda samtalskostnader. Men bidrag till den hörselskadade inbegriper inte den förhöjda abonnemangsavgiften. Ur rättvisesynpunkt borde här sätt att fördela kostnader vara sådant, att alla som innehar telefon betalar samma abonnemangsavgift. Det innebär att den extra avgiften för hörselskadades texttelefon bör slopas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående borttagande av extraavgiften för innehav av texttelefon. () () () () BO () ()