ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G80249 · 1984-10-17 00:00:00 — Motion 1984/85:49 m. fl. Ändring av bestämmelserna om markvillkoret för statliga bostadslån (prop. 1984/85:15) Markvillkoret i samband med statlig bostadslängivning innebiir att bostadslån i princip beviljas endast om kommun har förmedlat den mark på vilken byggnadsföretaget skall genomföras. Bostadslån får dock lämnas utan hinder av markvillkoret om kommun i särskilt fall tillstyrkt det. På förslag av den nuvarande regeringen utvidgades markvillkoret att gälla även i saneringsområden (prop. 1982/83: 118. CU 25). Därvid anförde bostadsministern att. enligt hans uppfattning, de möjligheter att utöva inflytande över bostadsbyggandet i saneringsområden som kommunerna då hade inte var till fyllest. För s. k. styckebyggda småhus gäller markvillkoret bara om förvärvet av mark är förenat med villkor om leverans av material och byggnadsarbeten från viss byggnadsintressent. Fram t.o.m. gäller ett tillfälligt undantag från denna regel i fråga om län för styckebyggda småhus. I proposition 1984/85: 15 föreslås att undantaget från markvillkoret för styckebyggda småhus förlängs med . Motivet i propositionen för att förlänga undantaget är att detta bedöms inte nämnvärt påverka prisnivån för småhus. Även om det kan hävdas att prisnivån för styckebyggda småhus inte nämnvärt påverkas av en förlängning av undantaget kan man inte bortse från omständigheten att ett förlängt undanlag från markvillkoret beträffande styckebyggda småhus kan komma och troligen kommer att öka prisnivån för dessa hus. Vi delar den uppfattning som bostadsministern gav uttryck för i proposition 1982/83: 118. Enligt vår uppfattning bör således markvillkoret gälla utan undantag. Vid en sammanvägd bedömning av olika faktorer har vi sålunda funnit att det inte finns tillräckliga skäl för en förlängning av undantaget från Med hänvisning till vad nu anförts hemställs att avslår proposition 1984/85:15. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G80253 · 1984-10-17 00:00:00 — Motion 1984/85:53 Ändring av bestämmelserna om markvillkoret för statliga bostadslån (prop. 1984/85:15) Regeringen har i proposition 1984/85:15 föreslagit att det gällande undantaget från markvillkoret för s. k. styckebyggda småhus skall förlängas , dvs. Markvillkoret syftar till att förbättra kommunernas möjligheter att utöva inflytande över markanvändningen. Ett viktigt syfte är att uppnå minskad konkurrens om marken och därmed dämpa prisnivån. Markvillkoret innebär att bostadslån för ny- och ombyggnad beviljas endast om kommunen eller ett aktiebolag, som helt ägs av kommunen och vars verksamhet uteslutande består i att förvärva eller förvalta mark, har överlåtit marken, med äganderätt eller tomträtt, till den som söker bostadslånet. Undantaget från markvillkoret för s.k. styckebyggda småhus har gällt . Undantaget har, enligt propositionen, inte påverkat prisnivån för småhus. Erfarenheterna av detta undantag visar att markvillkoret för styckebyggda småhus helt kan avskaffas. Kommunerna har också, vilket framhålls i propositionen, andra möjligheter att förhindra projekt som enligt kommunens bedömning är för dyra. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställer jag att beslutar att avskaffa markvillkoret för styckebyggda småhus.
mot · G80254 · 1984-10-17 00:00:00 — Motion 1984/85:54 m. fl. Ändring av bestämmelserna om markvillkoret för statliga bostadslån (prop. 1984/85:15) Regeringen har i sin proposition 1984/85: 15 föreslagit att statliga bostadslån för småhus som bebos av lånesökanden, s. k. styckebyggda småhus, skall undantas från villkoret att kommunen skall ha förmedlat tomtmarken, det s. k. markvillkoret. Markvillkoret har genom den starka kommunala styrningen förhindrat konkurrensen inom byggsektorn och därmed lett till högre kostnader och mindre konsumentstyrd produktion. Syftet med villkoret är att försvåra för enskilda byggherrar och ett led i den socialistiska styrningen av bostadsbyggandet. Att som i propositionen föreslås undanta ett litet segment av bostadsbyggandet från markvillkoret är långt ifrån tillräckligt. Enligt vår mening skall markvillkoret avskaffas för allt byggande. Risk för kommunalt godtycke skulle då elimineras och bostadsbyggandet skulle bli billigare. Kommunen har bl. a. genom sitt planmonopol mer än tillräckliga möjligheter att styra byggandet. Tillämpningen av markvillkoret i saneringsområden leder till betydande praktiska olägenheter genom att kommunen först skall lösa in marken för att därefter fördela den efter kommunalt beslut. Detta krångel och denna rättsosäkerhet för ägarna till marken är skäl nog att avskaffa markvillkoret. Med hänsyn till gällande praxis vid tillämpningen av reglerna om motionsrätt i anslutning till propositioner är vi nödsakade att i detta sammanhang begränsa vårt yrkande till markvillkoret för styckebyggda småhus. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att markvillkoret för styckebyggda småhus avskaffas. () () (m) KN UT () () () JAN-ER1C VIRGIN (m)
mot · G80255 · 1984-10-17 00:00:00 — Motion 1984/85:55 ) m. fl. Ändring av bestämmelserna om markvillkoret för statliga bostadslån (prop. 1984/85:15) I proposition 1984/85:15 föreslår regeringen att undantaget från markvillkoret i bostadsfinansieringen när det gäller styckebyggda småhus förlängs med . Motivet för att de styckebyggda småhusen är undantagna är att det inte föreligger så stark efterfrågan att markvillkoret fyller någon funktion. Önskemålet att få till stånd utökat byggande är ett annat motiv för undantaget. Regler som inte längre fyller någon viktig funktion bör upphävas. Markvillkoret för styckebyggda småhus är en sådan regel. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi att med anledning av proposition 1984/85:15 beslutar att upphäva markvillkoret när det gäller styckebyggda småhus. . () () () () ()
mot · G80256 · 1984-10-19 00:00:00 — Motion 1984/85:56 m. fl. Boende- och nyttoparkering på gatumark (prop. 1984/85:14) I proposition 1984/85: 14 föreslås om rätt för kommun att utta avgift för upplåtelse å allmän plats. I samband med detta förslag föreslås dessutom ändring av lagen om trafiknämnd (1978: 234). F.n. kan talan mot trafiknämnds beslut anföras till . Talan mot beslut kan i sin tur anföras hos regeringen. 1 proposition 1984/85: 14 föreslås att regeringen får föreskriva om inskränkningar i rätten att överklaga beslut enligt § 1. Enligt moderat uppfattning finns starka skäl för att bibehålla den nuvarande möjligheten att överklaga trafiknämnds beslut. Allmänna rättssäkerhetsskäl och för att förhindra misstankar om att trafiknämnden skulle fatta dåligt underbyggda beslut talar för att möjligheten att anföra besvär bibehålls. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställs att avslår det föreslagna fjärde stycket i 4 § lagen om trafiknämnd (1978: 234). () () () PER STENMARCK (m) ()
mot · G80260 · 1984-10-24 00:00:00 — och fastighetsskatt (prop. 1984/85:18) I regeringens proposition 1984/85:18 föreslås att en ny fastighetsskatt skall införas . Den skall bl. a. omfatta småhus samt tomtmark för dessa bostadsbyggnader på jordbruksfastigheter och vissa exploateringsfastigheter. Skatten är tänkt att utgå med viss procentsats på taxeringsvärdet. I vad avser bostäder tillhöriga lantbruksföretag kommer den föreslagna nya statliga fastighetsskatten i konflikt med överordnade samhälls- och regionalpolitiska mål. Bostäder ingående i lantbruksföretag måste därför undantas från en ny statlig fastighetsskatt. Rationaliseringen inom jord- och skogsbruket har medfört en stark minskning av den sysselsatta arbetskraften. På bostadsområdet har följden blivit, att det inom lantbruket finns ett stort antal äldre bostadshus som inte längre behövs för driften. Sådana bostäder utgör ändå en viktig resurs för de många människor som önskar bo kvar på landsbygden trots att de ej har sin försörjning inom lantbruksföretagen. Lantbrukets överloppsbostäder har varit en väsentlig faktor i kampen mot landsbygdens avfolkning. Att hyran varit låg har kunnat uppväga bristande service och en högre standard i tätorterna. Det är uppenbart att det är ett starkt samhällsintresse att underlätta i stället för att försvåra boendet i de äldre hus som finns i glesbygden. Det kan för övrigt erinras om att i PM Ds Ju 1983:11 föreslås en utvidgning av den kommunala förköpsrätten just för att underlätta för landsbygdsbefolkningen att få tillgång till bostäder till låga kostnader. Det vore mycket olyckligt och olämpligt ur samhällets synpunkt om den föreslagna nya statliga fastighetsskatten skulle tillåtas att avsevärt fördyra boendet på landsbygden och därmed driva på en ur många synpunkter oönskad inflyttning till suvbentionerade bostäder i tätorterna. Liknande förhållanden, som för det ovannämnda slaget av bostäder, gäller även för de bostäder som uthyrs till anställda och pensionärer inom lantbruksföretagen. Hyrorna för dessa upplåtelser är normalt låga. Fastighetsskatten skulle medföra en mycket besvärande ökning av bostadskostnaderna för anställda och pensionärer. För de många äldre hus som uthyrs som fritidsbostäder och som därför kan bevaras såsom ett viktigt inslag i kulturlandskapet får man räkna med att kostnaderna på grund av den nya fastighetsskatten ofta blir så höga, att förfall och rivning ej kan undvikas. Även detta är olämpligt ur samhällets synpunkt. Med stöd av ovanstående hemställs 1.att i första hand avslår regeringens proposition 1984/ 85:18 angående en ny statlig fastighetsskatt, 2. att i andra hand med ändring av regeringens förslag beslutar att bostäder ingående i lantbruksföretag undantas från den föreslagna fastighetsskatten.
mot · G80261 · 1984-10-24 00:00:00 — och fastighetsskatt (prop. 1984/85:18) yrkar i en partimotion till /85 avslag på regeringens proposition om införandet av en statlig fastighetsskatt. I propositionen föreslås två system för uttag av skatten. För småhus skall skatten utgå på en tredjedel av taxeringsvärdet. För övriga schablonbeskattade fastigheter utgör skattesatsen på hela taxeringsvärdet. För konventionellt beskattade fastigheter skall skatten utgå på hela taxeringsvärdet. Fastighetsskatten skall vara avdragsgill utom för schablonbeskattade fastigheter. För bostadsbyggnader på jordbruk skall skatten också utgå på bostadsbyggnadens taxeringsvärde och vara avdragsgill. När det gäller småhus sägs i propositionen att en avdragsrätt för fastighetskatten i regel skulle medföra att skatten minskades till hälften, vilket inte skulle skapa rättvisa gentemot allmännyttiga bostadsföretag och bostadsrättsföreningar. Dessutom framhålls i propositionen att alla med en lägre marginalskatt än skulle missgynnas av en högre skattesats trots att den blir avdragsgill. Enligt vår mening kan man föra samma resonemang för jordbrukets bostäder. Enligt regeringens förslag skall dessa bostäder belastas med en tvåprocentig skatt men vara avdragsgill. Jordbrukets bostäder liknar i allt väsentligt småhus och borde i detta sammanhang beskattas som småhus, dvs. på en tredjedel av taxeringsvärdet och utan avdragsrätt. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att avslår proposition 1984/85:18, 2. att - om yrkandet under 1. inte bifalls - beslutar sådan ändring av bestämmelserna att jordbrukets bostäder erhåller samma beskattning som småhus.
mot · G80265 · 1984-10-25 00:00:00 — Vissa frågor rörande internationella adoptioner (prop. 1984/85:16) Allt fler personer med handikapp ansöker om adoption av utländskt barn. För att kunna göra en rätt bedömning av de sökandes möjligheter att klara skötseln av ett barn fordras att kommunens socialsekreterare, de auktoriserade adoptivorganisationerna samt är väl insatta i levnadsförhållanden för personer med handikapp. Det kan t. ex. gälla kännedom om tekniska hjälpmedel som underlättar skötseln av barnet, kunskap om olika stödresurser för personer med handikapp, ingående kännedom om vilka villkor som gäller för erhållande av hemsjukvårdsbidrag och/eller förtidspension för att förhindra att sökanden som uppbär dessa bidragsformer mer eller mindre automatiskt får avslag på sin ansökan om adoption m. m. För den som ej arbetar med handikappfrågor kan det vara svårt att ha en mer ingående kännedom om detta. En av NIA:s viktigaste framtida uppgifter blir enligt propositionen att sprida information. Att utarbeta en saklig och allsidig information till socialnämnderna och adoptionsorganisationerna angående utredning och bedömning av sökande med handikapp blir här en viktig uppgift. Eftersom adoptionsorganisationerna i den framtida organisationen själva skall kunna besluta att vägra lämna adoptionshjälp, kommer troligen dessutom många överklagningsärenden till att avse sökande med handikapp. I propositionen anmäler statsrådet att han avser att föreslå regeringen att nämnden får ett ökat parlamentariskt inslag och dessutom att viss särskild sakkunskap alltjämt bör finnas representerad i nämnden. Eftersom allt fler familjer och ensamstående med handikapp önskar adoptera barn finner vi det värdefullt att sakkunniga på handikappfrågor ingår i nämnden. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att särskild sakkunnig med erfarenhet av handikappfrågor bör ingå i adoptioner. () () 1* 1984/85.3sami.
mot · G80267 · 1984-10-26 00:00:00 — m. fl. Vissa frågor rörande internationella adoptioner (prop. 1984/85:16) Kostnaderna för svenska adoptionsföräldrar vid internationella adoptioner har ökat starkt. Det finns en uppenbar risk att möjligheterna för ofrivilligt barnlösa par att skaffa sig adoptivbarn utvecklar sig i alltmer ojämlik riktning. De i stort sett enda möjligheterna att skaffa sig adoptivbarn är att vända sig till utlandet. Därmed blir också kostnadsfrågan vid utländska adoptioner av central betydelse. för internationella adoptioner () har visat hur antalet ansökningar om utländska adoptivbarn har minskat på grund av kostnadsökningarna. Undersökningen visar också att de som faller bort är familjer med låga och medelstora inkomster. De stora adoptionsländerna för svenska adoptivföräldrar är avlägsna länder som och . Normala adoptionskostnader är , men det är ingalunda ovanligt med kostnader som uppgår till . Kostnaderna har mer än fördubblats . Vad som framför allt har ökat är resekostnader samt de kostnader som hänger samman med de ökade kraven på en allt längre vistelse i värdlandet. Även om ofrivilligt barnlösa par ingenting hellre önskar än att kunna skaffa sig ett adoptivbarn, så utgör självfallet en utgift av den storleksordning det numera är frågan om ett oöverstigligt hinder för många med låga och medelstora inkomster. Resultatet har också blivit att barnlösa par med mindre och medelstora inkomster slås ut ur adoptionskön just därför att de inte har råd att betala. Det är därför som antalet sökande har minskat. Par med höga inkomster utgör numera en allt större andel av de adoptionssökande. Vi anser att det inte kan få vara så att plånbokens tjocklek skall bli alltmer avgörande för barnlösa pars möjligheter att skaffa sig adoptivbarn. På den avslutade socialdemokratiska partikongressen togs också frågan om de ökade adoptionskostnaderna upp och hur detta slår mot de ekonomiskt svaga. Kongressen beslöt att uttala sig för att en utredning borde tillsättas. Det är uppenbart att om begreppet solidaritet skall ha någon mening för barnlösa familjer som befinner sig i denna ekonomiska situation, så måste samhället på ett eller annat sätt gå in med ett ekonomiskt stöd. Frågan bör därför nu utredas snabbt. Eftersom statens finanser är ansträngda är det självfallet rimligt att också olika varianter av ett selektivt stöd prövas. De som i första hand bör komma i åtnjutande av statligt ekonomiskt stöd är barnlösa par med låga och medelstora inkomster. måste man också i ett inledningsskede begränsa det ekonomiska stödet till att bestrida kostnaderna för det första adoptivbarnet, även om det på många sätt kan vara socialt lämpligt att de utländska adoptivbarnen växer upp i flerbarnsfamiljer. Enligt vår mening bör en utredning om detta tillsättas , så att ett förslag kan föreläggas . Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär en utredning för att se över kostnaderna för adoptivföräldrar vid internationella adoptioner. () ()
mot · G80269 · 1984-10-29 00:00:00 — Motion 1984/85:69 Ändring i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott, m. m. (trafiknykterhetsbrotten) (prop. 1984/85:21) har varit ett föregångsland genom att med en sträng lagstiftning betona kravet på nykterhet i trafiken. Denna stränga lagstiftning har ett starkt stöd i den allmänna rättsuppfattningen. I proposition 1984/85:21 föreslås att böter skall kunna användas i större utsträckning än vad som f. n. är fallet vid rattfylleribrott. En sådan förändring kan enligt min uppfattning komma att innebära en förändrad syn bland allmänheten på rattfylleribrott. Man kan anta att fängelsestraff för rattfylleri fyller en viktig funktion från allmänpreventiv synpunkt. kan man inte bortse från att en mycket stor del av rattfylleristerna är alkoholister eller alkoholproblematiker och är i behov av effektiv vård, detta inte minst för att återfall i samma slags brottslighet skall kunna förebyggas. Det är helt klarlagt genom flera vetenskapliga undersökningar att trafikolycksriskerna är mycket stora vid alkoholförtäring. När en förare sätter sig bakom ratten med alkohol i kroppen och därigenom äventyrar andra trafikanters liv och hälsa innebär detta en sådan ansvarslöshet att det måste mötas med en kännbar reaktion från samhällets sida. Det får inte upplevas så att man kan köpa sig fri från ett rattfylleribrott. I ett rättssamhälle är det av största vikt att människor som begått liknande brott döms och bestraffas på samma sätt oavsett var i landet gärningen har skett. Lagstiftningen måste vara utformad på ett sådant sätt att den garanterar en likformig rättstillämpning - även när det gäller bedömningen av behovet av vård för personer som döms för rattfylleri. har i betänkandet (SOU 1984:32) Nya alternativ till frihetsstraff lagt fram förslag till en ny påföljdsform, kontraktsvård, som är av stort intresse för rattfylleriproblematiken. Överväganden angående påföljder för rattfylleri måste sammankopplas med den fortsatta behandlingen av det betänkandet. Med hänvisning till ovanstående hemställs att , med avslag på propositionen, hos regeringen hemställer om en ny lagstiftning om trafiknykterhetsbrott som bättre än den nuvarande tillgodoser på en gång kravet på rättvisa och intresset av att en effektiv vård vid behov kommer till stånd.
mot · G8027 · 1984-10-17 00:00:00 — m. fl. av regionmusiken och Rikskonserter (prop. 1984/ 85:1) Regionmusikavdelningen i , som är profilerad som blåsorkester och som sådan den enda professionella biåsorkestern i , bedriver en omfattande verksamhet och avdelningens betydelse för musiklivet i , och särskilt då i , har alltid varit framträdande. Hur omfattande verksamheten är framgår bl. a. av verksamhetsberättelsen för /84, som visar att avdelningen utförde 262 konserter, vilka fördelade sig enligt följande: 70 skolkonserter (inkl. konserter i förskolan), 62 internkonserter, 57 offentliga konserter och 73 försvarsspelningar. Förstärkning av regionmusikavdelningens i resurser Det är viktigt att biåsorkestern vid regionmusikavdelningen i ges möjlighet att utvecklas musikaliskt och konstnärligt. Därför är det angeläget att statliga resurser för ytterligare minst sex musiker tillförs Karlskronaavdelningen. Detta skulle ge möjlighet för avdelningen att bredda repertoaren samt att få en bättre blåsorkesterklang. Vidare skulle sårbarheten vid sjukdomsfall minska och möjligheterna att effektivare verka inom försvaret vid dess krav på en representativ musikkår vid ceremonier o. d. skulle förbättras. En förstärkning av regionmusikavdelningens i resurser skulle väl stämma överens med de av 1974 beslutade kulturpolitiska målen, inte minst delmålen om främjande av en decentralisering av verksamhet samt möjliggörande av konstnärlig och kulturell förnyelse. Det skulle också väl stämma överens med uttalandet i proposition 1984/85:1 om att staten skall ta ett särskilt ansvar för musiken inom försvaret för att upprätthålla och utveckla de militärmusikaliska traditionerna. En utökning av antalet musiker vid Karlskronaavdelningen skulle vidare vara positivt med hänvisning till den allmänna utvecklingen av den statliga sysselsättningen i . För att göra det möjligt att öka antalet musiker vid regionmusikavdelningen i överförs resurser från regionmusikavdelningen i . Detta bör inte inverka negativt på Stockholmsavdelningens möjligheter att fullgöra de uppgifter som ålagts denna avdelning i proposition 1984/85:1. Stockholmsavdelningens verksamhet planeras i proposition 1984/85:1 att till stor del bestå av uppgifter inom försvaret samt att verka som symfonisk biåsorkester. Vid eventuellt behov av fler musiker bör detta behov kunna tillfredsställas genom projektanställning (i vissa fall kanske genom det avtal med , som förordas i proposition 1984/85:1). Det bör också framhållas att vid regionmusikavdelningen i finns f. n. 24 musiker och vid regionmusikavdelningen i 56 musiker. Åberopande vad som sagts ovan hemställs att som sin mening om omorganisation av regionmusiken och Rikskonserter uttalar att regionmusikavdelningen i genom omfördelning i enlighet med motionen skall tilldelas statliga resurser som möjliggör en utökning av stämbesättningen med minst sex musiker. () ()
mot · G80270 · 1984-10-29 00:00:00 — m. fl. Ändring i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott, m.m. (trafiknykterhetsbrotten) (prop. 1984/85:21) I propositionen föreslås vissa ändringar i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott. Vissa av de föreslagna ändringarna biträds av vpk. På en punkt har vi emellertid en annan uppfattning. Regeringen föreslår att böter skall användas i större utsträckning än f. n. om det med hänsyn till den trafikfara som förelegat och övriga omständigheter brottet inte kan anses tillhöra de allvarligare. Med en sådan inställning menar vi att man mildrar synen på själva handlingen att i berusat tillstånd framföra motorfordon. Detta anser vi oss inte kunna medverka till, eftersom det kan leda till en uppluckring av rattfylleristraffets allmänpreventiva effekt. bör därför avslå propositionen vad avser 4 a § andra stycket, i förslaget till lag om ändring i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott. Med hänvisning till det anförda hemställs att avslår proposition 1984/85:21 vad avser förslag till lag om ändring i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott 4 a §, andra stycket. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)