mot · G802166 · 1984-11-20 00:00:00 — Motion 1984/85:166 m. fl. Förslag till lag om förbud mot investeringar i och (prop. 1984/85:56) är ett hårt och brutalt samhälle. Den vita minoritetens apartheidpolitik strider mot de grundläggande mänskliga rättigheterna, den är omoralisk och oförenlig med vår syn på den enskilda människans rättigheter, den är omoralisk och oförenlig med vår syn på den enskilda människans rättigheter och skyldigheter. Genom apartheidpolitiken bryter mot stadgande om likabehandling av människor, oavsett ras och etniskt ursprung. har, liksom varje annan FN-medlem, rätt och plikt att reagera mot förhållandena i och söka bidra till att det omänskliga och ohållbara apartheidsystemet avskaffas. Det råder bred politisk enighet inom vårt land kring avståndstagandet från apartheidsystemet. Svensk Sydafrikapolitik har utifrån denna samsyn syftat till att påverka den vita minoriteten att avskaffa apartheidsystemet, respektera och införa ett demokratiskt styrelseskick. strävar efter att påverka den sydafrikanska regeringen utifrån främst följande tre handlingslinjer: Inom ramen för FN arbetar för att säkerhetsrådet skall besluta om utökade sanktioner gentemot . strävar efter att upprätthålla goda kontakter med och stödja grupper och enskilda personer i , som arbetar för apartheidsystemets avskaffande och en demokratisk samhällsutveckling. har för och medborgare genom uttalande och skilda isoleringsåtgärder klart markerat vårt lands avståndstagande från apartheidpolitiken. 1 några avseenden har skilda meningar funnits om vilka åtgärder bör vidta, bl. a. beträffande den s. k. Sydafrikalagen. Lagen om förbud mot investeringar i och Lagen om förbud mot investeringar i och , Sydafrikalagen, beslutades av 1979. Lagen stadgar förbud mot viss kapitalexport till och ålägger koncernledningen för svenska moderbolag att hindra ledningen i sydafrikanska dotterbolag att anskaffa anläggningstillgångar. Den ålägger dessutom koncernledningen i svenska moderbolag att hindra dotterbolag i andra länder från kapitalexport till sydafrikanskt dotterbolag resp. förmå ledningen i sådana dotterbolag att i sin tur förhindra det sydafrikanska bolaget till anskaffning av anläggningstillgångar. Moderata samlingspartiet reserverade sig mot beslut att införa den refererade lagen. Det främsta skälet till vårt ställningstagande var, att lagen bröt mot den huvudlinje i svensk utrikespolitik som anger att, för att skall delta i sanktioner eller sanktionsliknande åtgärder mot ett annat land, skall vår åtgärd föregås av ett beslut eller rekommendation av FN :s säkerhetsråd. Har lagens syften uppnåtts? Den nuvarande Sydafrikalagen grundar sig på proposition 1978/79:916. 1 propositionen anfördes följande motiv för lagstiftningen: Huvudsyftet med ett investeringsförbud är att söka påverka den sydafrikanska raspolitiken och samhällsinriktningen. Ett ensidigt svenskt förbud får viktiga politiska och psykologiska effekter genom att öka trycket på den sydafrikanska regimen. Vi bidrar till att isolera , vilket vi hoppas skall medverka till att de djupgående motsättningarna i landet löses på fredlig väg. 1978/79:196, s. Genom våra åtgärder kan vi medverka till att andra stater och säkerhetsrådet tar ställning till vidgade aktioner mot . 1978/79:196 s. Utvecklingen i har sedan lagen införts varit splittrad. Inom vissa samhällssektorer, som inom arbetslivet, har apartheidpolitiken mildrats. I andra avseenden, som t. ex. frågan om den s. k. hemlandspolitiken och militäriseringen av det sydafrikanska samhället, har utvecklingen varit entydigt negativ. Erfarenheterna visar att lagen ej ökat trycket på den sydafrikanska regimen. Detta var ej heller att vänta då svenska företags dotterföretags investeringar i svarar för en mycket ringa andel av de utländska investeringarna i . svarade de för knappt 2 %o av bruttoinvesteringarna och av de utländska företagens produktion i . konstaterar också för sin del: (SOU 1984:52, s. 103). Att begränsningar av de svenska investeringarna skulle medföra en beaktansvärd skada för sydafrikanskt näringsliv var inte att förutse med tanke på dessas mycket ringa andel (mindre än en procent) av de totala investeringarna i landet. Lagen har ej heller bidragit till att isolera . Förhoppningen att lagen skulle tjäna som exempel och resultera i att en rad av viktigaste handelspartners skulle införa en motsvarande lagstiftning, har ej uppnåtts. konstaterar att härnäst bör frågan beaktas om lagen, såsom avsett, fått någon konkret efterföljd i andra länder med investeringar i . Så har inte blivit fallet (s. 104). avslutar sin utvärdering med att konstatera: En genomgång av de effekter som åstadkommits genom lagen ger sålunda vid handen att det eftersträvade syftet med lagen hitintills endast i begränsad mån kunnat uppnås. Man kan inte hävda att det väsentliga målet, alltså att påverka den sydafrikanska regimen i riktning mot en avveckling av apartheidsystemet och att hjälpa de svarta till ett bättre liv i nämnvärd utsträckning främjats. Sydafrikalagen har ej uppfyllt de uppsatta målsättningarna. Den har blivit ett misslyckande. Regeringens proposition 1984/85:56 baserar i huvudsak sina förslag på betänkande (SOU 1984:52). Den föreslagna lagen avses att ersätta lag. Syftet med de i propositionen föreslagna åtgärderna är något oklara. 1 propositionens avsnitt 2:2 anges följande motiv: Syftet för den svenska Sydafrikapolitiken är att medverka till en förändring av samhällssystem och ett avskaffande av apartheidpolitiken. Vi måste aktivt medverka till att den förändring av det sydafrikanska systemet som är ofrånkomlig sker på fredlig väg och inom sådan tid att en våldsam omvälvning med ofantliga lidanden för både svarta och vita undviks. Ett angeläget mål för vår Sydafrikapolitik i nuvarande läge är enligt min uppfattning att få andra länder att med ökad kraft verka för effektiva påtryckningar i första hand i form av ett bindande beslut om ekonomiska sanktioner fattat av FN :s säkerhetsråd men framför allt att i avvaktan på ett sådant beslut ensidigt besluta om unilaterala sanktionsåtgärder utformade i enlighet med deras resp. ekonomiska relationer med . Den svenska investeringsförbudslagen kan här tjäna som en förebild för liknande och andra åtgärder. Propositionen föreslår att lagstiftning byggs ut bl. a. genom förbud för svenska juridiska personer att bidra till att egendom hyrs av ett sydafrikanskt dotterföretag genom s. k. finansiell leasing. Vidare föreslås skyldighet för svenska företags dotterföretag att till svenska myndigheter lämna uppgifter om den sydafrikanska personalens anställningsvillkor m. m. Svenska juridiska personer skall förbjudas ge lån till sydafrikanska staten m. m. Regeringen föreslås också få bemyndigande att införa förbud mot överföring av viss teknik till när detta med hänsyn till vissa omständigheter är påkallat. Propositionen saknar en analys över möjligheterna för den föreslagna lagstiftningen att uppfylla de uppsatta målsättningarna. Även Sydafrikakommitténs betänkande har denna brist. Enligt vår uppfattning har inga nya sakskäl framkommit, som tyder på att den nu föreslagna lagstiftningen skulle kunna uppfylla de åsätta målsättningarna. hävdar, i enlighet med , den grundläggande principen att det är säkerhetsrådet som äger att fastställa förutsättningarna för och tillämpningen av tvångsåtgärder av det slag som föreslås i proposition 1984/85:56 och vilka finns stadgade i den nu gällande Sydafrikalagen. I UD-INFO utgiven av , klargörs denna princip: Beträffande FN:s roll bör det hållas i minnet dels att det är säkerhetsrådet som enligt skall besluta om saktioner dels att de i säkerhetsrådet vetoförsedda stormakterna, varibland finns viktigaste ekonomiska partners, måste medverka i de åtgärder som vidtas mot för att sanktionerna skall bli effektiva. Av dessa på en gång folkrättsliga och praktiska hänsyn, har sedan gammalt avstått från att medverka till att FN :s generalförsamling utan stöd i beslut av säkerhetsrådet direkt uppmanar medlemsstaterna till att vidta vittgående sanktioner mot . Uppmaningar av detta slag är som regel verkningslösa. Däremot har undersökt och även tagit initiativ till uppmaningar från generalförsamlingen till säkerhetsrådet om att överväga sanktionsåtgärder mot . Alltsedan 1965 har i generalförsamlingen förordat rådsbeslut om tvingande ekonomiska åtgärder för att öka trycket på den sydafrikanska regimen, (s. 13 14.) I ett senare avsnitt poängteras: För har en huvudprincip sedan gammalt varit att vår medverkan i internationella sanktioner förutsätter ett beslut eller en rekommendation av , (s. Sydafrikalagen strider mot denna huvudprincip. Genom avsteget från vår grundläggande uppfattning i detta fall kan det hävdas att vi indirekt, ur folkrättslig synpunkt, erkänner det rättfärdiga i sanktioner som stormakterna utan stöd i använder som ett led i sin utrikespolitik. FN skall svara för upprätthållandet av internationell fred och säkerhet. Om den rättsordning som är beslutad i FN sätts ur spel genom staters ensidiga handlande, ökar påtagligt riskerna för internationella konflikter. försvagas i motsvarande mån världsorganisationens prestige och möjligheter att verkningsfullt bidra till att upprätthålla fred och säkerhet i världen. har som liten nation ett alldeles särskilt intresse av att det internationella regelsystemet fungerar i enlighet med . Detta har också varit en framträdande linje i svensk utrikespolitik. Därigenom har de mindre staternas ställning i världen successivt kunnat förbättras. När vidtar ensidiga åtgärder i det nu aktuella fallet, blir konsekvensen som tidigare nämnts att våra starka fördömanden av den blockadoch interventionspolitik som främst stormakterna från tid till annan hemfaller åt försvagas. Detta är särskilt allvarligt i då vårt land utsätts för ökade svårigheter av detta slag. ägnade i sitt betänkande (SOU 1979:53) betydande utrymme åt de folkrättsliga aspekterna på ensidiga svenska sanktioner gentemot . I utredningen och den på utredningen baserade propositionen framhölls att dessa åtgärder skulle ses som ett särfall. Detta då situationen i var helt unik. Den moderata representanten i utredningen delade inte denna bedömning utan fäste större vikt vid de folkrättsliga aspekterna. Jag delar inte kommittémajoritetens uppfattning att utgör ett helt unikt fall. Majoriteten anser att den sydafrikanska inrikespolitiken innebär ett ojämförligt hårt underkuvande av folkflertalet. I en lång rad länder existerar, som jag inledningsvis nämnt, förhållanden som ur de enskilda människornas synvinkel är lika outhärdliga och orättfärdiga som de i . Man kan naturligtvis, i likhet med vad kommittémajoriteten gör, helt enkelt bestämma sig för att genom sin raspolitik är unikt och därefter söka finna ut skilda skäl för ett sådant ställningstagande. Med ett sådant tillvägagångssätt torde man utan svårighet kunna definiera situationen i åtskilliga andra länder som i någon mening unik. (SOU 1978:53 s. Politiskt förtryck och brott mot de mänskliga fri- och rättigheterna förekommer dessvärre i en majoritet av världens länder. har i ett flertal rapporter påvisat förtryck som fortgår i ett nittiotal länder. Situationen i vissa grannländer ger oss ständig vittnesbörd om diktaturen och förtryckets ansikte. Det är plikt att reagera mot förtrycket i dessa länder. Utifrån en gemensam grundsyn på hur vårt land kan medverka till en förbättring, bör agera. Det är inte hållbart att säga att just en form av förtryck eller förtryck i ett speciellt land är särskilt motbjudande. Likaledes är det ej rimligt att välja ut ett av alla de länder som bryter mot FN:s deklaration om de mänskliga fri- och rättigheterna och hävda att just det landet av moraliska skäl bör bli föremål för särskilda svenska åtgärder. En sådan handlingslinje förefaller särskilt olyckligt när tidigare vidtagna bojkottåtgärder misslyckats, som det ej visats att nya ensidiga svenska åtgärder skulle kunna framtvinga förändringar. Vår slutsats av denna genomgång är att enbart det faktum att Sydafrikalag och den i propositionen föreslagna lagen bryter mot den ovan relaterade huvudprincipen för svensk utrikespolitik motiverar att lag avskaffas och att den föreslagna lagen ej införs. Det faktum att den föreslagna lagen dessutom har ytterligt små utsikter att uppfylla de uppsatta målsättningarna är ytterligare ett tungt skäl till att ej införa den föreslagna lagstiftningen. Vi har tidigare framhållit att det råder politisk enighet om synen på apartheid, rätt och plikt att reagera på situationen i och målsättningen för den svenska Sydafrikapolitiken. Det faktum att de nu aktuella delarna av den svenska Sydafrikapolitiken ej uppnått de åsätta målsättningarna, är enligt moderat uppfattning ej förvånande. Det finns därför anledning att rikta allvarlig kritik mot och framför allt den på kommitténs betänkande angivna propositionen. Utifrån kommitténs slutsats, att Sydafrikalagens mål ej uppnåtts, borde en allsidig diskussion initierats kring alternativa handlingsvägar för svenska Sydafrikapolitik. Uppenbarligen har kommittén och det ansvariga statsrådet ansett sig vara förhindrade att initiera en sådan diskussion. Det främsta skälet till detta torde vara att Sydafrikalagen främst tillfredsställer inrikespolitiska krav. Sydafrikalagen har blivit någon form av alibi för ståndpunkten att särskilt framgångsrikt bekämpar apartheidsystemet och rasistregimen i . tvingas vi i offentliga utredningar konstatera att detta ingalunda är fallet, utan att lagstiftningen rentav kan sägas vara kontraproduktiv. En verkningslös lag blir sällan ett gott exempel för andra. Målet för den svenska Sydafrikapolitiken skall vara att på fredlig väg avskaffar apartheidsystemet, att demokrati införs och att mänskliga och demokratiska fri- och rättigheter respekteras. skall föra en aktiv Sydafrikapolitik. Vi skall starkt markera vårt avståndstagande från apartheidpolitiken. Vår inställning måste komma klart till uttryck såväl inom som utom . Vi skall bidra till en aktiv internationell opinionsbildning i frågan. kan göra viktiga insatser inom ramen för arbetet inom . Vårt arbete bör inriktas på att åstadkomma bindande beslut i säkerhetsrådet om gemensamma åtgärder som kan innebära påtryckningar mot . skall markera sin beredskap att i enlighet med grundläggande folkrättsliga principer delta i av beslutade internationella sanktioner. skall lägga större vikt vid att goda kontakter skapas med de grupper och enskilda i som arbetar för en demokratisk utveckling i landet. De svenska företagen kan spela en positiv roll i genom att konsekvent motarbeta rasåtskillnad mellan sina anställda och främja de svartas sociala situation. skall därutöver ge direkt ekonomiskt stöd till de svarta, deras organisationer och deras arbete för att med fredliga medel avskaffa apartheid och demokratisera . är ett i många hänseenden outvecklat land. De industrialiserade delarna utgör enbart mindre områden i ett i övrigt fattigt, underutvecklat land. Jordbruket bedrivs också till största delen, mycket primitivt. Detta kombinerat med den svåra torkan har resulterat i en sjunkande levnadsstandard och svält för delar av den svarta befolkningen. har goda förutsättningar att omvandlas till ett modernt industrisamhälle, med ett väl utvecklat jordbruk kapabelt att föda dess befolkning. En industrialisering av kommer att vara mycket positiv för den svarta befolkningen. En industrialisering skapar nya arbetstillfällen och kommer att kräva utbildad svart arbetskraft. De svartas betydelse ur både ekonomisk och politisk synvinkel skulle därmed dramatiskt öka. Det råder politisk enighet om att de svenska företagen skall fortsätta att verka i . Dessa bör därför enligt vår uppfattning kunna vara en positiv kraft i det sydafrikanska samhället. () påpekar i sitt remissvar den positiva roll som svenska företag kan spela i för att förbättra de svartas villkor. SIF anser att vi bör utnyttja de möjligheter som finns att stödja en fredlig utveckling mot demokrati och rättvisa i . Det är därför viktigt att svenska företag kan fortsätta att verka i för att ge oss möjligheten att genom de svenska företagen påverka villkoren för de svarta. Vid en avveckling frånhänder vi oss möjligheten att vara pådrivande i denna utveckling. Förutsättningarna för denna strategi ökar genom att det sydafrikanska näringslivet har varit motståndare till apartheidsystemet. SACCOLA, samarbetsorgan för de ledande arbetsgivarföreningarna i , utfärdade en egen uppförandekod för medlemsföretagen. I denna uppmanas dessa att sträva efter att i sin verksamhet eleminera diskriminering på grund av ras eller färg. I motsats till förhållandena inom andra delar av det sydafrikanska samhället har reglerna för arbetslivet i stor utsträckning befriats från bestämmelser grundade på ras eller hudfärg. Detta har resulterat i påtagliga förändringar på arbetsplatserna och en mycket snabb utveckling av den svarta fackföreningsrörelsen. De utländska företagen i inkl. svenska, har varit pådrivande i denna utveckling. Ett modernt industrisamhälle är oförenligt med den rasdiskriminering och de brott mot de demokratiska och mänskliga fri- och rättigheterna som äger rum i . Fortsatt ekonomisk utveckling i kommer därför att undergräva den vita minoritetens maktposition och utgöra en viktig hävstång för den svarta majoritetens krav på avskaffande av apartheid och demokratisk utveckling. Utbyte på det kulturella och vetenskapliga planet, i enlighet med Helsingsforsandan är viktiga drivkrafter för påverkan. Ett avbrytande av dessa kontakter med , kommer i stället att stärka den vita befolkningens uppslutning bakom apartheidsystemet. Svenska företags närvaro i motiveras med affärsmässiga skäl. sysselsätter de drygt 3 000 sydafrikaner. Totalt kan ca 20 000 sydafrikaner därmed sägas vara helt beroende för sitt uppehälle av de svenskägda företagen. 1 beräknas ca 1 000 personer ha arbete till följd av internleveranser mellan moderföretag i och dotterföretag i . Den övriga exporten till beräknas ge 2 0003 000 arbetstillfällen i . Genom den svenska närvaron i bidrar vi till att skapa förutsättningarna för en social och politisk omvandling av samhället. Genom att erbjuda anställning och goda arbetsvillkor, utveckla människors självtillit och i handling acceptera de anställdas organisationer medverkar företagen till förändring. Ett avskaffande av den s. k. Sydafrikalagen bör ske i samband med att det svenska näringslivet, tillsammans med de fackliga organisationerna, utformar en ny Codex Ethicus för de svenska företagens verksamhet i . Den nya Codex Ethicus skall utgå från likställighet oavsett ras och bör bl. a. ta sikte på att de svenska företagen skall stödja de svartas utbildning, respektera deras fackliga organisationer och förbättra deras anställningsvillkor. Den bör också innehålla förbud om lån till sydafrikanska staten och dess myndigheter. Det svenska stödet till södra uppgår per budgetår till . Större delen av dessa biståndsmedel går till de s. k. frontstaterna och till befrielserörelser och flyktingar utanför . En del av dessa medel bör omfördelas för att fr. o .m. /86 utgå i direkt stöd till de svarta i och för att öka förutsättningarna för en fredlig omdaning av det sydafrikanska samhället. Det ekonomiska stödet bör utgå utifrån följande riktlinjer. Stödet skall utgå i sådana former att det ej innebär att den sydafrikanska staten lyfts av kostnader. Den sydafrikanska regeringens ekonomiska anslag till utbildning för den icke vita befolkningen är ytterligt begränsat. bör ekonomiskt stödja högre utbildning. Detta stöd kan utgå t. ex. i form av stipendier för studier vid sydafrikanska högskolor eller för studier utomlands. bör ge bistånd till apartheidpolitikens offer. De svarta organisationerna spelar en stor roll för omvandlingen av . bör därför ge de svartas organisationer ekonomiskt stöd. Stödet bör t. ex. utgå till medborgarrätts-, kyrkliga- och fackliga organisationer. driver en rad angelägna projekt i . bör stödja dessa hjälpprogram. Stora delar av den svarta befolkningen lider av undernäring och akut brist på sjukvård. bör undersöka möjligheterna att ge medicinsk och humanitär hjälp åt den svarta befolkningen i . SI DA bör ges i uppdrag att snabbutreda hur stödet kan utformas för att uppnå bästa möjliga resultatet. 2.4.1 Vi avstyrker propositionens förslag om att bidrag på en miljon skall ställas till de politiska partiernas, fackföreningarnas och folkrörelsernas förfogande, för information utomlands om den svenska Sydafrikalagen. Då lag blev ett misslyckande och en eventuellt ny lag kan förväntas bli detsamma, finns det enligt vår uppfattning inget skäl att satsa skattemedel på att sprida detta utomlands. 2.4.4 Statliga myndigheter skall följa upphandlingsförordningen. Det föreliggande förslaget står i strid mot andan i flertalet GATT-bestämmelser. Propositionen har ej visat hur den föreslagna åtgärden kan påverka utveckla i i önskad riktning. 2.4.5 Vi biträder de under avsnitt 2.4.5 framlagda förslagen, om oljeembargo och FN:s vapenembargo samt det svenska förbudet i anledning därav mot export av krigsmateriel m. m. till . 2.4.6 skall ej försöka detaljstyra SAS verksamhet. utifrån kommersiella grunder avgöra flyglinjernas sträckning. 2.4.7 infördes viseringstvång för sydafrikanska medborgare. Dagens praxis beträffande visering av sydafrikanska idrottsmän bör kvarstå. Däremot bör uppmuntra kontakter på kulturens och vetenskapens område, särskilt med personer kritiska till apartheid. Lagrådets granskning av de i departementen upprättade propositionsförslagen fyller flera viktiga uppgifter. Det är därför utomordentligt anmärkningsvärt att regeringen valt att ej höra lagrådets uppfattning om den nu föreslagna lagtexten. Den föreslagna lagtexten innebär extra-territoriell lagstiftning, vars räckvidd och konsekvenser är ytterligt oklara. Det finns starka skäl att anta att lagtexten i enlighet med vad som anförs i nästa avsnitt strider mot de regler riktade mot extra-territoriell lagstiftning som medverkat till att anta i . Delar av lagtexten kan i stå i strid med åliggande i enlighet med samarbetet med . Förslaget att regeringen skall rekommendera myndigheter och institutioner att avstå från upphandling från kolliderar med upphandlingsförordningen. Regeringen anger att en lagrådsgranskning skulle fördröja lagstiftningsärendets behandling, varför den anser att lagrådets hörande kan undvaras. Detta motiv saknar enligt moderata samlingspartiet bärighet. Tidsnöd kan enligt moderat uppfattning ej motivera antagandet av snabbt framtagna lagförslag. Den föreslagna lagtexten bör granskas av lagrådet. När lag om granskades av lagrådet riktades stark kritik mot förslaget. Genom de nya moment som föreslås tillföras lag, finns enligt vår uppfattning ytterligare tveksamheter i den föreslagna lagstiftningen. Den föreslagna lagstiftningen försöker att reglera ett juridiskt sett utomordentligt mångfasetterat problemkomplex. Som vi ovan anfört är därför en lagrådsgranskning nödvändig. Vi vill dessutom påpeka att propositionens förslag i vissa delar är svårförenlig med de av antagna nya reglerna beträffande extra-territoriell lagstiftning. Det gäller såväl lagstiftningens materiella innehåll, särskilt våra åtaganden i enlighet med 27 30 §§, beträffande General och approaches, som regeringens handläggning av ärendet. Enligt OECD-reglerna hade det funnits skäl för regeringen att informera och de enskilda innan den framlagda lagstiftningen med extraterritoriell tillämpning presenterats. Med hänvisning till vad som anförts hemställs 1. att avslår det i proposition 1984/85:56 upprättade förslaget till lag om förbud mot investeringar i och , 2. att beslutar att avskaffa den nuvarande lagen om förbud mot investeringar i och (SFS 1979:487) fr. o .m. 3. att avslår punkterna 2.4.1, 2.4.4 och 2.4.6 i de i propositionen förordade riktlinjerna för den svenska Sydafrikapolitiken, 4. att godkänner de i motionen förordade riktlinjerna för den svenska Sydafrikapolitiken,