mot · G7022505 · 1984-01-25 00:00:00 — m. fl. Naturresursernas användning, hushållningen och varsamheten måste få en grundläggande plats miljöarbete. Det gäller de förnybara resurserna. Dit räknar vi sådana resurser som skapas i jordens kretslopp rinnande vatten, vindar, växande skog. Jorden är full av resurser som skapas och som människan bör utnyttja effektivt, men varsamt. Minst lika varsamt och effektivt måste vi hantera de resurser som inte förnyas. Vi måste, inte minst i miljöfrågor, ta fram nya instrument för att se och inse problemen och vidta åtgärder mot dem. I naturresurs- och miljöpolitiken är det nödvändigt att de globala frågorna länkas ihop med det nationella arbetet. Det är alldeles självklart att den svenska förståelsen för och inställningen till de globala miljöfrågorna måste genomsyra hela vårt internationella agerande och inte minst vår biståndsverksamhet. Regeringen bör ta fram riktlinjer för vårt internationella miljöarbete. Ett sådant arbete påbörjades under förra regeringen och bör nu fullföljas. När det gäller våra biståndsinsatser har vi framlagt förslag om detta i annat sammanhang. Många av dagens miljöproblem beror på bristande förståelse för de biologiska kretsloppen, eko-systemens funktion och hur natur- och samhällssystem kan och bör samverka. Skall man kunna använda naturresurserna på ett effektivt och varsamt sätt så ställer det stora krav på goda kunskaper. Dessa kunskaper bygger i sin tur på god vetenskaplig och teknisk information. Sådan information presenteras emellertid sällan på ett sätt som gör den lämpad att direkt utnyttjas som beslutsunderlag för politiska beslutsprocesser. Det finns olika sätt för att belysa osäkerheten och motstridigheterna i ett beslutsunderlag. Ett sådant förfarande är det svenska utredningsväsendet. Vi föreslår att man som ett komplement till detta utredningsväsende inför ett system med s. k. hearings och vetenskaplig medling. Hearings är en form av organiserade offentliga utfrågningar. Det är ett system som framför allt används i som ett medel för att ge kontroversiella frågor en allsidig belysning. Genom att hålla organiserade offentliga förhör, ofta under domstolsliknande former, har olika intressegrupper och parter givits möjlighet att diskutera såväl ett skriftligt grundmaterial som varandras synpunkter. Genom processen har beslutsfattarna fått möjlighet att få frågor som de uppfattar som oklara belysta. Strikta procedurregler beträffande t. ex. inläggens längd m. m. och inte minst utfrågningarnas offentliga karaktär kan bidra till att höja nivån på själva genomgången av problemet. I har vi inte haft någon erfarenhet av offentliga utfrågningar. Det närmaste man kommer är sannolikt de förhandlingar som genomför i samband med prövningen av enskilda ärenden. Vi menar alltså att det svenska utredningsväsendet och därtill hörande remissförfarande bör kompletteras med ett system med offentliga utfrågningar. Vi föreslår att offentlig utfrågning prövas i anslutning till några därtill lämpade utredningar. Dessa utfrågningar bör äga rum sedan remissvar inkommit. Den kommitté etc. vars betänkande behandlas skall vara företrädd vid utfrågningen. Företrädare för remissinstanserna bör också anmodas att delta. Utfrågningen bör ledas av en opartisk ordförande. För vissa frågor som gäller osäkerhet i beslutsunderlaget kan s. k. vetenskaplig medling vara ett användbart instrument. Tanken med vetenskaplig medling är att man i olika tekniska vetenskapliga frågor skall bereda beslutsunderlaget så att osäkerhetens natur beskrivs så klart som möjligt. Vetenskapsmän med kompetens i den aktuella frågan och med motstående åsikter skall gemensamt arbeta igenom problemområdet. Denna genomarbetning leds av en medlare vars uppgift är att se till att processen fungerar. De aktuella vetenskapsmännen med motstående åsikter skall tillsammans åstadkomma ett dokument där problemen analyseras och där den allmänt accepterade kunskapen inom ämnet tydligt redovisats. Verkliga och skenbara motsättningar redovisas. Proceduren leder fram till ett dokument som beslutsfattaren kan utnyttja. I detta redovisas vad som är allmänt accepterat kunskapsläge inom området och kring vilka frågor det råder verklig osäkerhet. Om proceduren fungerar och medlaren fullgör sin uppgift så kommer dokumentet också att ge en god bild av orsakerna till motstående åsikter och tolkningar av materialet. En av hörnpelarna i metoden är att vetenskapsmännen med motstående åsikter var för sig skall beskriva den andres ståndpunkt på ett för denne tillfredsställande sätt. De skall också gemensamt precisera sina åsiktsskillnader och grunderna för Allt detta leder till att man kan vänta sig en hög grad av noggrannhet och klarhet på dessa punkter. Vi föreslår att vetenskaplig medling bör utvecklas och prövas inom naturresurs- och miljöområdet. Naturresursräkenskaper är en metod för att belysa de komlexa samband som råder mellan naturresurser, miljöpåverkan och ekonomiska aktiviteter. Ett sytem för naturresursräkenskaper kan ge ett förbättrat underlag för att underbygga samhällsekonomiska beslut som kan ha stora konsekvenser för naturresursutnyttjande och miljö. Vidare ger naturresursräkenskaper information om samhällsekonomiska konsekvenser av naturresurs- och miljöpolitiska beslut. De erfarenheter som finns i andra länder som t. ex. och visar att man till rimliga kostnader kan utveckla ett system med naturresursräkenskaper i . Det kan grundas på de modeller som används i de ekonomiska långtidsutredningarna. Utländska erfarenheter pekar också på möjligheter till stora samordningsvinster när det gäller statistikinsamling och bearbetning. Metoden med naturresursräkenskaper har naturligtvis begränsningar. Så omfattar de t. ex. bara sådana naturresurser som i ekonomisk mening är klassificerade som råvaror. Man kan också bara beakta sådana miljösamband som har att göra med utsläpp. Vi föreslår att naturresursräkenskaper prövas som en del av planeringsprocessen när det gäller naturresurs- och miljöfrågorna. Vid beslut av övergripande politisk karaktär bör konsekvenserna för naturresurser och miljö belysas på samma sätt som man redovisar t. ex. ekonomiska, regionalpolitiska och arbetsmarknadspolitiska effekter av en föreslagen åtgärd. I beslut med direkt anknytning till naturresursoch miljöfrågor kan beslutsunderlaget förbättras genom att man i större utsträckning behandlar effekterna på miljön av en åtgärd eller verksamhet. Ett steg i den riktningen är ändringen av miljöskyddslagen 1981. Avsikten med miljökonsekvensbeskrivningarna bör vara att de skall vara en del av beslutsunderlaget. De kan då bidra till att kunskapsluckor upptäcks och till en allmänt ökad kunskap på insikt om naturresurs- och miljöfrågor i samhället. Konsekvenserna kan uttryckas i pengar eller som effekter av olika slag. I det vidgade beslutsunderlag som konsekvensbeskrivningar ger bör som regel alternativa handlingsmöjligheter presenteras. I samband med prövning enligt 136 a § i byggnadslagen sker vissa prövningar av miljöeffekter. Detsamma gäller de prövningar som förekommer enligt miljöskyddslagen. Vi anser att man bör ytterligare förbättra beslutsunderlaget genom att utvidga de nu redovisade konsekvensbeskrivningarna. I det sammanhanget kan vi konstatera att utsläpp oftast beskrivs noggrant vad avser sammansättning av mängd, medan effekterna på miljön vad avser art, styrka och varaktighet ofta behandlas ytligt eller helt förbigås. Orsaken till detta är självfallet att miljöeffekter oftast är svåra att förutsäga. Vidare kan vi konstatera att aspekter på naturresurshushållning i allmänhet behandlas mer ytligt än rena miljöeffekter. Underlaget vid prövning av anläggningsprojekt skrivs ofta inte som en helhetsbeskrivning utan endast med syftet att uppställa de krav som ställs av den lag efter vilken prövning skall ske. Endast undantagsvis beskrivs alternativa utformningar av projekt liksom konsekvensen av att inte vidta någon förändring, det s. k. nollalternativet. Vi föreslår att de konsekvensbeskrivningar som görs vid prövning enligt 136 a § byggnadslagen och miljöskyddslagen utvidgas till att även omfatta de alternativa projekt som är möjliga (inkl. s. k. nollalternativ). Vi föreslår vidare att konsekvensbeskrivningar också bör göras vid andra i sammanhanget viktiga beslut, inkl. övergripande politiska beslut, där sådana beskrivningar inte är obligatoriska. Den som säljer en hälso- eller miljöfarlig vara i är skyldig att känna till de risker som kan vara förknippade med varan och dess hantering. Lagen innebär i princip omvänd bevisföring och är svår att efterleva. Det beror bl. a. på att det redan finns mängder med kemikalier på marknaden och på att det tillförs många . Problemet är helt enkelt för stort i förhållande till kontrollapparaten. Den statliga kontrollen av kemikalier måste finnas kvar och stärkas men verksamheten bör kompletteras med en obligatorisk ansvarsförsäkring för kemikalier. En sådan försäkring kan likna den som gäller för bilar. Där gäller en obligatorisk skyldighet att ha en ansvarsförsäkring. I fallet med kemikalierna skulle producenter av dem och importörer av kemikalier åläggas att ta en försäkring vars premie på vanligt sätt skulle fastställas av försäkringsbolagen. Dessa skulle sätta premien efter en riskbedömning, efter hur väl företagen angivit produktens innehåll samt efter tidigare erfarenheter av det aktuella företaget. Som ett resultat av ansvarsförsäkringen skapas dels resurser för att ersätta tredje man för skador som uppstår även långt efter det att det aktuella företaget eventuellt har försvunnit från marknaden dels för att bedriva forskning kring kemikalierna och deras effekter på människa och miljö. Till detta kommer att försäkringsbolagen på olika sätt kommer att engagera sig i olika former av förebyggande verksamhet. Sammanfattningsvis kommer ett system med en obligatorisk ansvarsförsäkring för kemikalier att åstadkomma en minskning av mängden farliga eller osäkra kemikalier, en bättre kontroll av de produkter som säljs och används samt bättre ersättningsmöjligheter för den som drabbas av de kemiska produkternas negativa effekter. Vi har här valt att ta upp några av de allvarliga miljöproblem som kommer att påverka livsbetingelserna i liksom i flera andra länder. Åtgärder mot försurningen föreläggs i annat sammanhang. Koldioxidproblem bedöms av vetenskapsmän som det allvarligaste miljöproblemet. Vid förbränning av fossila bränslen bildas koldioxid. På grund härav ökar mängden koldioxid i luften. Koldioxiden har en grundläggande betydelse för värmebalansen mellan jorden och rymden, dvs. den spelar en roll för klimatet på jorden. Koldioxidökningen kallas också drivhuseffekten. Beräkningar ger resultatet att en dubblering av koldioxidmängden i luften leder till en global temperaturökning på 2 å , något mer vid , mindre i ekvatoriella trakter. På grund av havens värmekapacitet fördröjs dock troligen denna förändring ett eller annat decennium. Givetvis är dessa beräkningar osäkra och ännu har icke någon klimatförändring inträffat som kan förknippas med den pågående koldioxidökningen. Kanske kan sådana samband konstateras . 1 och för sig kan såväl den ökande mängden koldioxid som ett varmare klimat vara förmånligt kanske inte minst för . Eventuella förskjutningar av jordens torrområde, troligen mot högre breddgrader, kan givetvis å andra sidan få allvarliga konsekvenser för andra länder. Detta kan också få säkerhetspolitiska konsekvenser om möjligheterna för livsmedelsproduktionen drastiskt förändras. Koldioxidproblemet ställer oss inför en allvarlig principiell fråga. Hur skall vi agera när konsekvenserna av en fortsatt ökande användning av fossila bränslen dels är osäkra, dels kanske ligger först uppemot ett halvt sekel fram i tiden? En kraftig ökning av kolanvändningen i världen kommer att leda till att kolet får en väl så stor strategisk betydelse som oljan . En ersättning av olja med kol kommer inte att minska utlandsberoende för sin energiförsörjning. Endast en satsning på inhemska förnybara energikällor har i det avseendet önskad effekt. Förbränning av ved från energiskog ökar däremot ej luftens koldioxidhalt, eftersom vedens kolinnehåll tagits från luftens koldioxid. Det är viktigt att dessa frågor beaktas vid ett avgörande om vilken roll kol skall tänkas få i svensk energiförsörjning. energiförslag innebar att vi kan avveckla kärnkraften utan introduktion av kol. Koldioxidproblemet kan bara minskas om vi minskar utnyttjandet av fossila bränslen. Det är ytterst angeläget att få till stånd internationella överenskommelser om begränsningar av detta, inte minst ur det perspektiv koldioxidproblemet ger. I har utredningen om kolets miljöproblem Kol-Hälsa-Miljö ytterst sporadiskt behandlat koldioxidproblemet. Regeringen väntas komma med en proposition på basis av utredningen . väntas energikommitté komma med sina förslag om hur kärnkraften skall avvecklas. Innan ställning tas till dessa utredningar är det mycket angeläget att vår energiförsörjnings påverkan på koldioxidhalten kartläggs och vilka åtgärder som bör vidtas med anledning av detta. Koldioxidproblemet bör därför behandlas i en statlig utredning eller i en offentlig utfrågning, hearing. De ytterst små mängder av ozon som förekommer framför allt är av mycket stor betydelse för livet på jordytan. Ozonet förmår nämligen absorbera den skadliga ultravioletta delen av solstrålningen och hindrar denna att nå jordytan. har man insett att det finns en reell möjlighet att människan skulle kunna påverka ozonskiktets tjocklek. De föroreningar som främst är utpekade är dels kväveoxider från avgaserna på överljudsplan flygande på ca 20 kilometers höjd, dels s. k. freoner som används bl. a. i sprayflaskor, skumplasttillverkning, värmepumpar. De ökade utsläppen av kväveoxider vid användningen av kvävegödselmedel kommer också att kunna blir ett problem. Bägge dessa ämnen, kväveoxider och fluorkolväten, har visats kunna ge upphov till en minskning av ozonhalterna och därmed ge en ökning av den ultravioletta strålningen vid markytan. En sådan ökning skulle i sin tur medföra bl. a. en ökning av frekvensen av hudcancer hos ljushyade människor samt andra svårbedömda skador på växter. Freoner har relativt lång uppehållstid i atmosfären. Det innebär att de hinner blanda om sig väl över stora delar av jorden. De eventuella effekterna på ozonskiktet blir inte begränsade till de områden på jorden där utsläppen ägt rum utan kommer att drabba hela jorden. Problemet med ozonskiktet är, precis som koldioxidproblemet, i verklig mening globalt. Den föregående regeringen införde ett förbud mot användning av freoner i sprayfiaskor. Men den övriga användningen av freoner har ökat kraftigt. Ökningen är i storleksordningen i . Den är störst i skumplasttillverkningen. Kylsektorn har en litet lägre ökning. har vi alltså samma totala freonanvändning som vi hade före förbudet mot freoner i sprayflaskor. Det är angeläget att det nordiska samarbetet intensifieras för att klartlägga och åtgärda utsläpp som kan inverka negativt på ozonskiktet. måste å sin sida kartlägga de ökande utsläppskällorna och regeringen måste vidta åtgärder för att minska utsläppen av freoner inom framför allt skumplasttillverkningen. Genetisk mångfald är en grundförutsättning för bibehållande och utvecklande av liv på jorden. Det gäller både variation och mångfald såväl mellan som inom olika arter. Bland de organismer vi lever tillsammans med utan att direkt utnyttja finns viktiga alger, bakterier och många gröna växter. Utan dessa organismer och deras mångfald skulle de grundläggande förutsättningarna för liv inte vara uppfyllda. För att producera nyttigheter är vi dessutom beroende av många växter och djur. En stor del av höjningen av produktiviteten inom jordbruket och trädgårdsodlingen liksom utvecklingen av djuruppfödningen har möjliggjorts genom att man systematiskt utnyttjat den genetiska variationen i olika typer av förädling. Men tillåts en art att dö ut så finns det inget sätt att få den tillbaka. Ett ökat befolkningstryck, kemikaliespridning och ett hårt utnyttjande av naturresurserna har lett till att arter försvinner i ökad takt snabbare än nya arter utvecklas. av läkemedlen kommer från naturen. Läkemedelsforskningens intresse för dessa läkemedel har ökat markant . Ändå är det bara en bråkdel av jordens alla växter som man har testat för att utröna om de är medicinskt intressanta. Det sker över hela världen en snabb utrotning av de genetiska resurserna. Tusentals lokala varianter av de viktigaste grödorna försvinner. Av de 300 000 högre växterna utnyttjar vi knappt 600. Vår bas är i själva verket ännu smalare, för det är bara ca 15 arter som ger huvuddelen av världens livsmedelsskördar. Skulle vi misslyckas med bara en enda av dessa grödor skulle det vara katastrof. När man börjat förstå behovet av att bevara den genetiska variationen har man också inrättat s. k. genbanker. Det är på sitt sätt hoppingivande när det gäller att rädda försvinnande arter. Än så länge är planerna och resurserna för att skapa sådana genbanker klart otillräckliga. måste stödja de förslag som framlagts inom , , för att få till stånd en konvention angående patentering av genmaterial. Vi måste också inom landet få fram en lagstiftning om utnyttjande av genetiska resurser. Den patenträttsliga lagstiftningen är uppenbart inte utformad med tanke på levande organismer som uppfinningar. Frågan är då om patent är en lämplig skyddsform för vissa mikrobiologiska uppfinningar. Den som betalar för att nya sorter arbetas fram vill naturligtvis ha någon form av upphovsmannarätt. Om man utarbetar ett skydd för specifika genotyper av mikroorganismer skulle man kunna få en motsvarighet till växtförädlingens sortskydd. Generna inom sorten måste dock vara tillgängliga för alla att använda för vidare forskning och utveckling. Skydd mot begränsning av utnyttjande av genetiska resurser måste därför tas fram. Eftersom en art utgör en avgränsad samlad mängd gener bör inte patent få ges på en art. Detta bör vara en utgångspunkt även om artbegreppet kan vara oklart när det gäller mikroorganismer. Avgaserna från bilar är ett av de allvarligaste miljöproblemen för dem som bor i städer. Ca innerstadsgator, i olika kommuner, överskrider WHO:s gränsvärde för luftkvalitet (CO, NO). Vid dessa gator bor omkring 100 000 människor och ungefär lika många arbetar där. I en normal tätortskärna bidrar bilarna i allmänhet med av utsläppet av koloxid och bly, av utsläppet av kväveoxider och kolväten, av svaveloxidutsläppet och av stoftutsläppet. På gatunivå är bilarnas påverkan på luftkvaliteten ännu större. Nationellt sett är bilismens bidrag till luftföroreningarna stort. Den övervägande delen av bly- och koloxidemissionerna kommer från bilismen liksom mer än hälften av kolvätena och kväveoxiderna. Effekter på växtligheten, bl. a. tallskog och vissa grödor, t. ex. de fyra sädesslagen, har även konstaterats. Utsläppen från bilarna bidrar också till korrosion på byggnader, fordon m. m. och för också med sig en ökad nedsmutsning. De nuvarande kraven på avgasrening, som infördes på nya bilar fr. o. m. modeller, har medfört en minskning av utsläppen av koldioxid, kolväten och kväveoxider från nya bilar jämfört med bilar utan avgasrening. Denna minskning har dock i stort sett uppvägts av en samtidig ökning av bilparkens storlek. fattades i beslut om att skärpa gränsvärdena för avgasutsläpp fr. o. m. modeller av bensindrivna bilar. Dessa skärpta krav (de s. k. Al0-reglerna), som fortfarande tillämpas i , överensstämmer med de regler som tillämpas i . har dock beslutat att fr. o. m. skärpa avgaskraven ytterligare. Inom EG tillämpas bestämmelser som medger större utsläpp av framför allt kolväten och kväveoxider. Vissa länder har dock infört betydligt mera långtgående begränsningar av avgasutsläppen från personbilar än . För att möta dessa krav utnyttjar bilindustrin som regel blyfri bensin och katalytisk avgasrening. De länder som fattat sådana beslut är , , och . I och , där katalytisk avgasrening har använts på huvuddelen av de nya bilarna , har luftkvaliteten i städerna förbättrats avsevärt trots en ökad trafik. Några gränsvärden för vad stadsluften får innehålla finns inte i , och vägar och gator är inte heller underkastade miljöskyddslagens tillståndsprövning. En tidigare statlig utredning har dock föreslagit att trafiksystem i vissa fall skall kunna underkastas koncessionsprövning. Den statliga bilavgaskommittén presenterade förslag för att minska föroreningar från bilar. Regeringen väntas komma med en proposition i frågan. På grund av att utredningens förslag har visat sig otillräckliga vill vi anföra följande. Utgångspunkten för åtgärderna måste vara att införa blyfri bensin. Blytillsatserna i bensin har en oktanhöjande effekt och behöver därför ersättas. Det finns tekniska möjligheter att ersätta bly i bensin med en inblandning av etanol, som också höjer oktantalet. Det är sannolikt möjligt att blanda i etanol i bensinen utan att förändringar av bilmotorerna behöver göras. De hälsovådliga blyutsläppen försvinner eller reduceras då kraftigt. Lönsamheten i en sådan satsning förutsätter emellertid att etanol producerad på inhemsk råvara är skattefri. Vi har i annat sammanhang framlagt förslag om detta. Bästa möjliga teknik bör självfallet användas för att reducera bilismens föroreningar. De amerikanska kraven () i praktiken katalytisk avgasrening eller liknande teknik och blyfri bensin bör införas. Energisnåla alternativ bör studeras, såsom eldrivna fordon. har ytterst begränsat behandlat andra åtgärder som kan minska behovet av bilutnyttjande, som närhet mellan boende och arbete, tillgång till kollektiva färdmedel och cykelleder. Det är en brist, och regeringen bör belysa dessa grundläggande frågor innan proposition föreläggs . Med stöd av det anförda hemställs* 1. att beslutar begära att regeringen utarbetar riktlinjer för det internationella miljöarbetet enligt det ovan anförda, 2. att beslutar begära att regeringen kartlägger energiförbrukningens effekter på koldioxidhalten samt förelägger förslag om åtgärder med anledning av detta, 3. att beslutar begära att regeringen kartlägger de utsläppskällor som kan inverka negativt på ozonskiktet samt föreslår åtgärder med anledning av detta, 4. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder för att begränsa föroreningar från bilar, * Se även motion 1983/84:2506. 5. att beslutar begära att regeringen återkommer med förslag till system med offentliga utfrågningar och vetenskaplig medling, 6. att hos regeringen begär förslag till inrättande av ett system för naturresursräkenskaper. () () () () () () () () () () () . () () () () i