mot · G702765 · 1984-01-18 00:00:00 — Solidaritet och samverkan med fattiga länder kan visas på många olika sätt. , den ekonomiska tillväxtens gyllene tider, blev det alltmer uppenbart att de rika länderna i ökad utsträckning måste ta ansvar för en jämnare fördelning av världens tillgångar. Det fanns många skäl därtill. Förutom de humanitära, som genom utvecklingen av massmedierna gjorde människor runt om i världen uppmärksamma på den fattigdom och den nöd som rådde i många , blev det också alltmer uppenbart att en vidare utveckling av världshandeln fordrade ökade möjligheter hos att mer aktivt kunna ta del av denna. UNCTAD-konferenser gav möjlighet att framlägga sina anspråk, och en vidare dialog har medverkat till ansträngningar att i högre grad tillgodose rättigheter och möjligheter i världshandeln. Också politiska händelser har medverkat till ett ökat engagemang i u-landsutvecklingen. Sydafrikapolitiken och befrielserörelserna i medförde också i vårt land ett starkt ökat politiskt intresse för utvecklingen i denna världsdel. har tidigt aktivt engagerat sig i internationellt och multilateralt bistånd. Tillsammans med , och utgör vi de fyra länder som uppfyller FN:s biståndsmål att av bruttonationalprodukten bör avsättas till bistånd. har vi också varit det land som avsatt mest till utvecklingshjälp. Redan från början rådde dock uppfattningen att biståndets verkan direkt kunde relateras till dess ekonomiska storlek. Ju mer pengar vi avsatte, desto större ansågs biståndseffekten bli. Från moderata samlingspartiets sida hävdades redan från början att vi måste utvärdera vårt bistånd och bedöma effekterna av detta. Dessa våra krav ökade sedan den biståndspolitiska utredningen bl. a. resulterat i att fastställde de fyra målen för svenskt bistånd. Utvärderingarna av biståndets effekt sköttes från början av SIDA självt, och man hade stora svårigheter att åtstadkomma objektiva bedömningar och resultatvärderingar, särskilt som de regionala biståndskontoren själva fick svara för huvuddelen av utvärderingsarbetet. Det är därför med tillfredsställelse vi nu kunnat se att krav på reell utvärdering burit frukt och resulterat i såväl rapporter som förslag till förändringar i genomförandet av olika projekt. Årets budgetproposition ger vid handen att detta arbete kommer att fortsätta och att en förstärkning kommer att ske när det gäller personal på utvärderingssidan. Utrikesministern ger i budgetpropositionen också uttryck för att utvärderingarna även i fortsättningen kommer att påverka det framtida arbetet. Den från början förhärskande åsikten att mottagarlandet mer eller mindre enväldigt skulle avgöra medlens användning och bestämma om projekt har övergivits och ersatts med krav på en fortgående dialog mellan biståndsmyndigheten och myndigheterna i mottagarländerna. Ca en tredjedel av kapitaltillskott kommer genom bistånd från i-länder. Vissa av våra huvudmottagarländer är till orimligt stor del beroende av kapitaltillskott från just vårt land. Den ekonomiska kris som många av dessa länder upplever, såväl vad gäller den egna produktionen som balansen i utrikesbetalningarna, har medfört att genomförda projekt ibland inte har kunnat hållas i gång. Driften av anläggningar fordrar tillgång till såväl eget nationellt kapital som utländsk valuta för inköp av nödvändig materiel. Utvärderingen av projekten visar ofta att stora driftstörningar uppstår och att investerat kapital inte gett det utbyte som avsetts. Utrikesministern förutsätter nu också att en högre andel av biståndet skall avsättas för inköp av s. k. incitamentvaror och att vi bör ge vårt stöd till programländer som gör omprioriteringar för att åstadkomma högre utnyttjande av befintliga resurser. Det finns ingen orsak att motsätta sig detta. Inget bistånd kan fungera utan att de mest elementära behoven utöver mat och husrum är tillgodosedda. bör emellertid också dra konsekvenserna av den utveckling som ägt rum. Det gäller då inte bara att anse det riktigt att leverera lastbilar utan också att förvissa sig om att medel finns för att driva och reparera dem. Det gäller helt enkelt vilken form det svenska engagemanget skall ha i fråga om utformningen av biståndet i fortsättningen för att bl. a. underlätta omprioriteringar av ovan nämnt slag. riksdag fastställer ramen för biståndet till ett mottagarland, och mot bakgrund av denna sker dialogen mellan SIDA och mottagarlandets myndigheter. Dessa myndigheter är alltså redan från början medvetna om att medlen finns (eller kan förväntas bli) dem tilldelade och att det gäller att inom den ramen finna projekt och mål som kan godtas av bägge parter. Erfarenheterna visar på stora nackdelar med detta förfarande. För det första kan aldrig någon utvärdering göras av effekten av biståndet i ett visst land, sett i relation till vad motsvarande summa skulle ha kunnat ha för biståndseffekt i ett annat mottagarland. För det andra kan man tvingas avstå från angelägna projekt med hög utvecklingseffekt därför att medel inte finns tillgängliga, och för det tredje kan man tvingas acceptera närmast värdelösa projekt eller ge importstöd för att bli av med pengarna. Tiden borde nu vara mogen för ett mer realistiskt handläggande av vårt bistånd. Våra biståndskontor har fått en god vana att förhandla med mottagarländerna och goda möjligheter att bedöma biståndseffekten i relation till de mål som fastställts av . Den fastställda ekonomiska ramen binder dem emellertid i förhandlingarna och gör att de kommer i underläge gentemot förhandlingsparten. borde man därför i högre grad börja med diskussioner och förhandlingar med myndigheterna i mottagarländerna för att mer förutsättningslöst kunna bedöma vilka projekt som är realistiska och angelägna såväl ur mottagarlandets som de svenska biståndsmålens synpunkt. Biståndet kan därigenom göras mer flexibelt och bättre medverka till utvecklingen i mottagarlandet. Anslagen som därefter föreslås i budgetpropositionen blir då relaterade till resultatet av förhandlingarna, och reservationer på anslagen kan i högre grad undvikas. Anslagen till programländerna kommer därigenom att mer än nu variera mellan olika år, men garanteras ett bättre utnyttjande av biståndet. Självklart kan då också år göras bedömningar i vilken grad bistånd behöver utgå i form av importstöd. Angelägenheten av detta kan dock alltid vägas mot t. ex projektbistånd till ett annat land. De variationer som kan uppkomma bör givetvis vara marginella, men såväl vinsten för mottagarländer som effekten av vårt bistånd förstärks. I årets budgetproposition betonas nödvändigheten av att frånvaron av ett förhöjt bistånd kompenseras med ökad effektivitet. Vi moderater har länge understrukit vikten av att biståndet utnyttjas på bästa möjliga sätt och icke velat relatera utvecklingseffekten enbart till biståndets numerära storlek. Genom ett mer flexibelt förfarande, där anslagens storlek mer direkt knyts till resultatet av förda förhandlingar mellan SIDA och mottagarländerna, kommer den totala utvecklingseffekten av det svenska biståndet att kraftigt förstärkas. Med hänvisning till det anförda hemställs att uttalar sig för att landramarna till mottagarländerna av svenskt bistånd skall ges ökad flexibilitet genom att de i högre grad knyts till resultatet av förda förhandlingar mellan SIDA och mottagarländernas myndigheter.