bet · G801LU6 · 1984-12-31 00:00:00 — om vissa frågor rörandekonkursförvaltare I betänkandet behandlar utskottet två motioner,1983/84:526 (s) och 1983/84:2191 (s) vari tas upp frågor som rörkonkursförvaltare. I motion 526 begärs en översyn av reglerna om arvode tillkonkursförvaltare i syfte att få till stånd en enhetlig taxa inte endast som nui konkurser med obetydliga tillgångar utan även i större konkurser.Motionärerna i motion 2191 vill att reglerna om utseende av konkursförvaltareskall ändras så att konkursdomaren har skyldighet att vid valet avkonkursförvaltare samråda med de fackliga organisationerna och vederbörandearbetsgivarorganisation. Utskottethar inhämtat yttrande över motion 526 från , ,, , ochFöreningen . En sammanställning av remissyttrandena hartagits in i bilaga till betänkandet. Utskottet avstyrker bifalltill motionerna. I motion 1983/84:526 av m, fl, (s)yrkas att hos regeringen anhåller om en översyn av reglerna förbestämmande av arvode till konkursförvaltare, Imotion 1983/84:2191 av och (båda s) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom behov av ändrade regler för utseende av konkursförvaltare. Bestämmelser om förvaltning och tillsyn i konkursfinns intagna i konkurslagen (1921:225), nedan betecknad KL, De nu gällandereglerna trädde i kraft . ändringar innebar bl. a.att den s. k. fatfigkonkursen (konkurs, där det bedömdes saknas tillgångar föratt betala konkurskostnaderna) ersattes av institutet "mindrekonkurs". Detta institut, som innebär ett förenklat förfarande, skallanvändas inte bara där tillgångarna inte skulle förslå till att betalakostnaderna för en ordinär konkurs utan även i fall, när boet med hänsyn tilldess omfattning och övriga förhållanden är av enkel beskaffenhet och konkursenmed fördel I 1984/85. LU1984/85:6 2 kan genomföras utan att bevakningsförfarande anordnas (185§ KL). Enligt departementschefen (prop. 1978/79:105) beräknades det förenkladeförfarandet komma till användning i av alla konkursfall. Liksom i ordinär konkurs skall i mindre konkurser utses enförvaltare. Denne har att utreda boets tillstånd och att upprättabouppteckning. Vidare skall förvaltaren undersöka om det har förekommitförhållande som kan föranleda återvinning till konkursboet och om det finnsskälig anledning anta att gäldenären gjort sig skyldig till gäldenärsbrott.Något bevakningsförfarande skall inte förekomma i mindre konkurs. Däremot skallutdelning kunna äga rum i vissa fall. Om det, sedan bouppteckning upprättatsoch beedigats, konstateras att tillgångarna ej räcker till betalning avkonkurskostnaden och annan skuld som konkursboet har ådragit sig skallkonkursdomaren enligt 185 § KL avskriva konkursen. Den väsentliga skillnaden mellan en ordinär konkurs och enmindre konkurs hänför sig till ordningen för prövning av borgenärernas fordringar.För det ordinära förfarandet har föreskrivits en särskild procedur som inledsmed att borgenär bevakar sin fordran. I mindre konkurs är det förvaltarens sakatt i första hand ta ställning till vilka borgenärer som eventuellt skall fåutdelning. Konkursdomaren avgör om en konkurs skall handläggas somordinär eller mindre konkurs. Ett konkursförfarande som påbörjas som mindrekonkurs kan övergå till ordinär konkurs. Däremot går det inte att göra enordinär konkurs till en mindre konkurs. skulle en särskild rättens ombudsman (RO) utsesmed huvudsaklig uppgift att kontrollera förvaltningen. Enligt den nu gällandeordningen skall konkursförvaltningen stå under tillsyn av en tillsynsmyndighet(TSM). TSM är vissa kronofogdemyndigheter som av regeringen utsetts härtill,normalt en för varje län. F. n. finns 25 TSM. Även när det gäller utseende av konkursförvaltare innebar1980 års konkurslagsreform en del förändringar. Medan tidigareinterimsförvaltare utsågs av konkursdomaren och slutlig förvaltare avborgenärerna är det numera alltid konkursdomaren som utser såvälinterimsförvaltare som slutlig förvaltare. Då konkurs uppstår skallkonkursdomaren utan dröjsmål efter hörande av TSM utse interimsförvaltare (45§ KL). Utseende av slutlig förvaltare sker normalt vid förstaborgenärssammanträdet. Innan slutlig förvaltare utses skall borgenärerna ochTSM få tillfälle att yttra sig. Om konkursdomaren med hänsyn till boetsomfattning anser det erforderligt kan förvaltningen delas eller handhas odeladav flera förvaltare. Behovet av särskild sakkunskap i konkursen kantillgodoses genom att konkursdomaren efter hörande av TSM uppdrar åt lämpligperson att biträda förvaltaren som rådgivare vid konkursförvaltningen (50a §KL). Det är avsett att denna möjlighet skall utnyttjas främst i storaföretagskonkurser. För vissa förvaltningsåtgärder kan förvaltaren själv, om hanfinner det nödvändigt, anlita sakkunnigt biträde (52 § KL). LU1984/85:6 3 När det gäller förvaltarens egnakvalifikationer innebar reform en skärpning. Enligt 44 § KL skallkonkursförvaltare ha den särskilda insikt och erfarenhet som uppdraget kräver,åtnjuta borgenärernas förtroende samt även i övrigt vara lämplig föruppdraget. Om innebörden av dessa kvalifikationskrav anfördes i förarbetena(prop. 1978/79:105 s. 157) bl. a. att en förvaltare behöver i regel besitta,förutom allmänna juridiska kunskaper, företagsekonomiska insikter, kunskaper ombokföring och redovisning samt kännedom om och vana vid affärsjuridiskaspörsmål. Dessa krav gör att förvaltarna som regel bör sökas bland personer somi sin verksamhet är särskilt inriktade pä affärsjuridiska frågor. Ett annatviktigt krav som i allmänhet måste ställas på en konkursförvaltare angavs varaatt förvaltaren förfogar över en väl utvecklad kontorsorganisation med resurserför bokföring och redovisning. Detta är av betydelse särskilt i sådana företagskonkurserdär rörelsen drivs vidare. Vidare måste av en förvaltare krävasatt han har sådana insikter i straffrättsliga frågor att han på etttillfredsställande sätt kan lösa uppgiften att undersöka om gäldenären kanmisstänkas för brott. Utöver vad som följer av de nu angivna kraven måste enförvaltare i många fall också vara väl förtrogen med arbetsrättsliga ocharbetsmarknadspolitiska frågor. Sådana spörsmål aktualiseras när gäldenären hardrivit rörelse. Bland de frågor förvaltaren då skall ta ställning till är omdriften bör fortsättas t. v. och om förutsättningar för rörelsens fortbeståndfinns på . De kompetenskrav som sålunda bör gälla medför enligtförarbetena att allmänpraktiserande jurister i princip inte bör förordnas tillförvaltare i ordinär konkurs. Förvaltaruppdragen bör, framhölls det, i ställetkoncentreras till en ganska begränsad grupp av personer företrädesvis advokater som specialiserat sig på konkursförvaltning men även andra, t. ex. ledandetjänstemän hos Ackordscentral, bör kunna komma i fråga. Om konkursdomaren finner att konkursen skall handläggassom mindre konkurs skall konkursdomaren efter hörande av TSM genast utse en förvaltare(185 § KL). Någon ordning med interimsförvaltare blir sålunda inte tillämplig imindre konkurs. För förvaltare i sådan konkurs gäller samma kompetenskrav somför förvaltare i ordinär konkurs. I motionen anförs attkonkursförvaltare i sådana konkurser där kon-kursgäldenär har bedrivitnäringsverksamhet med anställd personal oftast fortsätter denna verksamhet.Förvaltaren övergår då till att bli någon form av företagsledare inom sin rollsom konkursförvaltare. Inte sällan inträffar att konkursförvaltaren i sin ovanaroll som företagsledare möter problem som är svårbemästrade, specielltkontakterna med de anställdas fackliga organisationer. Nämnda förhållandegäller även gentemot arbetsgivarorganisationer. LU1984/85:6 4 Motionärerna föreslår att riksdagenger regeringen i uppdrag att ändra aktuella bestämmelser i konkurslagen så attkonkursförvaltare skall utses av konkursdomaren efter samråd medberörda fackliga organisationer och arbetsgivarorganisation. Under remissbehandlingen av dettill grund för gällande bestämmelser liggande förslaget frånkonkurslagskommittén framförde LO önskemål om att konkursdomaren innan hanutser slutlig förvaltare även skall höra berörda arbetstagarorganisationer. Medanledning härav erinrade departementschefen (prop. 1978/79:105 s. 159160) omatt en arbetstagare, som är borgenär, i likhet med annan borgenär har rätt atttill konkursdomaren framföra synpunkter i förvaltarfrågan. Detta torde oftastkomma att ske genom den arbetstagarorganisation som arbetstagaren tillhör. Principiellaskäl talade enligt departementschefen mot att det i KL infördes en bestämmelseom att arbetstagarorganisation skall höras rörande förvaltar-valet även om dessmedlemmar inte har några fordringar mot gäldenären. Departementschefen framhöllockså att konkursens ändamål i första hand är att tillgodose borgenärernasintresse att få betalt för sina fordringar. Konkursförvaltaren är att se som enförtroendeman för borgenärerna. Det är därför naturligt att det är denna kretssom yttrar sig i frågan om förvaltare. Vidare borde beaktas att arbetstagarnasintressen i förhållande till konkursboet i stor utsträckning tillgodoses genomregler som är tilllämpliga på själva förvaltningen. Sålunda är arbetstagarnagenom lagen om medbestämmande i arbetslivet i betydande mån tillförsäkrade rättatt komma till tals i de viktigare förvaltningsfrågorna och att bli informeradeom konkursens gång. Departementschefen fann alltså någon bestämmelse av detslag LO förordat inte påkallad. I detta sammanhang ville departementschefenframhålla att ett av de speciella kompetenskrav som bör ställas på enkonkursförvaltare är att han är förtrogen med de arbetsrättsliga frågorna. Frågan om arbetstagarnas infiytande på konkursen blevaktuell under riksdagsbehandlingen av propositionen genom en vpk-motion medyrkande om att bland de utsedda konkursförvaltarna i tillämpliga fall alltidskulle vara minst en representant för de anställda. erinrade försin del (LU 1978/79:19 s. 9596) om att medbestämmandelagen liksom annanarbetsrättslig lagstiftning är tillämplig även när arbetsgivaren har försattsi konkurs. Konkursförvaltaren har alltså att iaktta bl. a. medbestämmandelagensföreskrifter om förhandlings- och informationsskyldighet. Genom nuvarandeordning på arbetsrättens område var alltså arbetstagarna redan tillförsäkraderätt att komma till tals i viktigare förvaltningsfrågor och bli informerade omkonkursens gång. Härtill kom, framhöll utskottet, att arbetstagare som ärborgenär i likhet med andra borgenärer hade rätt att till konkursdomarenframföra synpunkter på LU 1984/85:6 5 förvaltarvaletoch att förvaltaren i viktigare frågor skall samråda med borgenärerna. Redandet anförda talade enligt utskottets mening för att några särskilda reglerangående arbetstagarnas inflytande i konkurs inte var påkallade. Utskottetansåg vidare i motsats till motionärerna att förhållandena i konkurs intevar så speciella att någon särreglering var erforderlig. Som hade anförts ipropositionen kunde under ett företags reguljära verksamhet uppkomma frågorsom var lika ingripande för arbetstagarna. Mot ett genomförande avmotionsförslaget talade också principiella skäl. Att de anställda skullerepresenteras av en eller fiera särskilda förvaltare stred nämligen mot dengrundläggande tanken att konkursförvaltaren är att se som en förtroendeman församtliga borgenärer. Utskottet avstyrkte bifall till motionen. Riksdagengodkände utskottets förslag. Arvode till förvaltare i ordinär konkurs skallnumera enligt 82 § I st. KL alltid fastställas av domstol. Förutom genom attbeslutanderätten således lagts helt i konkursdomstolens hand, har lagstiftarnasökt motverka alltför höga arvoden bl. a. genom uppställande i 82 och 83 §§ avsärskilda regler för arvodesberäkningen. I 82 § 2 st. KL fastslås att arvodetill förvaltare inte får sättas till högre belopp än som med avseende å detarbete uppdraget krävt, den omsorg och skicklighet varmed det utförts samtboets omfattning får anses utgöra skälig ersättning för uppdraget. 1 82 § 3st. KL uttalas, att arvode inte får räknas efter tid. Med sistnämndabestämmelse torde åtminstone i första hand ha avsetts att arvodena icke fårbestämmas efter konkursens varaktighet, vilket uppenbarligen skulle vara ägnatatt motverka önskvärd snabbhet vid handläggningen av konkursen. Bestämmelsenutesluter emellertid också att arvode bestäms med beaktande av allenast den tidsom faktiskt nedlagts på arbetet med konkursförvaltningen. Avgörande förarvodesbestämningen skall vara en allmän bedömning av arbetets kvantitet ochkvalitet. I syfte att förhindra att fastställande av särskilt belopp för varjeåtgärd skulle leda till en stegring av arvodets totalbelopp, har i 83 § KLockså föreskrivits, att arvode till förvaltare skall i princip fastställas tillbelopp i ett för allt. Vidarvodesframställning skall fogas dels en specifierad räkning, utvisande detfordrade beloppets fördelning på de olika förvaltningsåtgärderna, dels ock enredogörelse för det arbete uppdraget medfört. Över förvaltarensarvodesframställning skall konkursdomaren inhämta TSM :s yttrande. Arvodesframställninggörs i allmänhet före konkursens avslutande. Ofta insänderförvaltaren sin arvodesräkning till TSM som därefter översänder räkningen medTSM:s yttrande till konkursdomaren. 1 * 1984/85. LU1984/85:6 6 I mindre konkurser skallkonkursdomaren enligt 187 § KL bestämma inte endast arvode till förvaltarenutan också ersättning till denne för nedlagda kostnader. Detta har motiveratsmed att det allmänna i mindre konkurser och framför allt i avskrivningsfallenkan komma att stå för konkurskostnaden. I övrigt gäller i princip samma reglersom i fråga om ordinära konkurser. Konkursdomaren skall således även i dessafall höra TSM. För bestämmande av arvode till förvaltare i sådana mindrekonkurser som avskrivs enligt 185 § KL har i enlighet medbemyndigande i 187 § KL utfärdat en konkursförvaltartaxa (DVFS 1983:42, 8 61).Ersättning för arbete utgår enligt taxan med . Taxan får överskridasom konkursdomaren finner att skäligt belopp överstiger taxan med minst hälften.Gränsen för överskridande blir alltså . Skäl att överskrida taxan kanföreligga t. ex. om förvaltaren gjort undersökning om misstänkt ekonomiskbrottslighet. Taxebeloppet får enligt bestämmelserna underskridas endast omförvaltaren varit vårdslös eller försumlig eller visar oskicklighet.Taxebeloppet omfattar allt arbete inom uppdraget. Taxebeloppet omfattar ävenersättning för tidsspillan om högst . Om tidsspillan, som enligtkonkursdomarens mening är ersättningsgill, överstiger skall denersättas särskilt. Konkursförvaltartaxan, som trädde i kraft den 1 januari1984, har ersatt en tidigare taxa . I en kommentar fill taxan hänvisardomstolsverket till att bestämmelserna om överskridande av taxan fått sinutformning efter en skrivelse till från kommissionenmot ekonomisk brottslighet. I skrivelsen uttalade kommissionen bl. a. följandetill vilket anslutit sig. Det är emellertid inte rimligt attfordra kostnadskrävande undersökningar i exempelvis varje rörelsekonkurs medmer eller mindre vaga brottsmisstankar. Misstankarna bör ha en viss tyngdeller om man så vill kvalité eftersom det är de mer flagranta fallen man villupptäcka och beivra. En sådan sållning torde emellertid inte vålla någraproblem. En van förvaltare bör på ett tidigt stadium kunna säga om det finnssärskild anledning att syna en konkursgäldenär i sömmarna. Ambitionen bör ocksåvara att inte anmäla gäldenären för misstänkt brottslighet utan att ha enförhållandevis fast grund att stå på. I dylika fall bör det normala vara attförvaltaren tar kontakt med tillsynsmyndigheten (TSM) för att förankra ettbeslut om närmare undersökning. TSMs ambition bör å andra sidan vara att påalla sätt underlätta för en förvaltare som på goda grunder misstänker ekonomiskbrottslighet. Det kan ske genom att TSM i sådana fall fillstyrker ettöverskridande av taxan. Det kan också ske genom att TSM ställer sin ekonomiskaexpertis till förvaltarens förfogande. I mofionen anförs att tillämpningenav arvodesreglerna fört med sig en olika praxis. Lika prestation leder oftatill olika arvode. Enligt motionärerna skulle förvaltararvodena i åtskilligafall kunna nedbringas om det fanns LU 1984/85:6 7 enhetligaberäkningsgrunder för att bestämma arvode. Motionärerna påpekar att det inte inågot vägledande domstolsbeslut angetts vad som är skälig timersättning förkonkursförvaltning eller olika delar av sådan förvaltning. Mot bakgrund tillden omfattande prisövervakning som i andra sammanhang skett under senare åranser motionärerna det anmärkningsvärt att det fortfarande saknas enhetliganormer för att bestämma arvode till konkursförvaltare. Motionärernahänvisar vidare till att departementschefen i lagstiftningsärendet (prop.1978/79:105 s. 206 208) ansåg att de nyinrättade tillsynsmyndigheterna hadegoda förutsättningar att få underlag för sina i yttranden till domstolarnaredovisade bedömningar av arvodesanspräken. Tillsynssystemet bedömdes ocksåskapa goda förutsättningar att få till stånd enhetliga linjer över hela landetnär det gäller arvodesprövningen. Motionärerna stryker under att det nu fillsynssystemet trädde i kraft men att några enhetliga linjerför arvodesprövning inte har uppnåtts. Det kan enligt motionärernatyda på behov av ändrade bestämmelser på området. Motionärernapekar också på att av propositionen framgår att förvaltar-arvode skulle utgåefter en fastställd taxa, men att den ordningen skulle tillämpas endast ikonkurser där tillgångarna är mycket obetydliga eller helt saknas. Närtillräckliga erfarenheter vunnits av det systemet skulle det finnas anledningatt överväga om taxa borde införas också i andra konkurser. Motionärerna anseratt tiden nu kan vara mogen för sådant övervägande. har i början av år 1983avlämnat sitt slutbetänkande (SOU 1983:24) Ny konkurslag. I betänkandetbehandlas vissa frågor om ändring i de delar av KL som inte berörts vidtidigare partiella reformer, dvs. a. reglerna om bevakning av fordringaroch utdelning för dessa i ordinär konkurs. Kommittén har härutöver gjort enformell översyn av KL i dess helhet. När det gäller bestämmandet av arvode tillförvaltare har kommittén inte funnit det påkallat med någon annan sakligändring i nuvarande regler än ett avskaffande av det uttryckliga förbudet i KLmot att räkna förvaltararvodet efter tid. Enligtvad utskottet inhämtat har frågan om fastställande av arvode tillkonkursförvaltare och om arvoden enligt taxa behandlats i remissvar fråndomstolsverket, , , samt vissa kronofogdemyndigheter. Vidarehar kronofogdemyndigheten i i en skrivelse tilljustitiedepartementet föreslagit en översyn av bestämmelsernaom arvode till förvaltare i konkurs. LU1984/85:6 8 JO har den 30 december 1983meddelat beslut "1983:E1 JO om kronofogdemyndigheten och konkurstillsynen några iakttagelser och förslag". Beslutet är ett försök att göra enutvärdering av nyordning på konkursområdet som innebär att vissa (25av 81) kronofogdemyndigheter fick uppgifter att vara TSM. I beslutet tar JO upp bl. a. vissa frågor omgäldenärsbrotten. JO konstaterar att det förefaller vara en allmän uppfattningbland förvaltarna och tillsynsfogdarna att gäldenärsbrotten är väl så vanliga ide mindre konkurserna som de ordinära. sägs det enligt JO frånförvaltarhåll att taxesystemet gör att förvaltarna inte kan räkna med att fåersättning för mer ingående utredningar i de mindre konkurserna. Även om TSMblir aktivare och djupare engagerad i konkursutredningarna så kräver en utredningsjälvklart avsevärda insatser från förvaltarens sida. För det arbete som sådanainsatser kräver måste, framhåller JO, förvaltaren givetvis ha rimligersättning. Det är enligt JO:s mening en kortsiktig politik att ha etttaxesystem som är så utformat att förvaltarna inte anser det ekonomiskt möjligtatt utreda i den utsträckning som framstår som motiverad. En översyn avtaxesystemet förefaller därför JO oundviklig. JO tar i sitt beslut upp även frågor om förvaltararvodet iordinära konkurser. JO konstaterar till en början att det är svårt att bedömaarvodesräkningar. I de fall där tiden har betydelse för arvodets storlek ärdet en faktor som låter sig definieras, åtminstone något så när. Men när detsedan gäller att bedöma den omsorg och skicklighet med vilken uppdragetutförts, blir det enligt JO genast svårare. Det är sällan som det går att hämtaledning för det ställningstagandet från andra fall; inget uppdrag är juegentligen det andra likt. Det förefaller JO som om man såväl bland tillsynsfogdarnasom i förvaltarkretsen är tämligen ense om att den nuvarande ordningen inte ärsärskilt lyckad låt vara att man kommit till den uppfattningen från skildautgångspunkter. Tillsynsfogdarna menar att det material de har att grunda sinbedömning på ofta är alltför magert för att tillåta annat eller mera än enytlig analys. Om de avsatt tid och krafter till en mer djupgående granskningoch denna resulterat i att det arvode som yrkats inte tillstyrkts fullt ut, gårdomstolen i "9 fall av 10" ändå på yrkandet att det nästan alltidutan någon motivering i sak. Förvaltarna tycker å sin sida att TSM alltför oftaägnar sig åt ett exercerande med struntsaker där storleken av de belopp somifrågasätts alltför ofta inte står i någon som helst rimlig proportion till detarbete som krävs för att utreda och styrka dem. JO framhåller att den TSM som bedriver sin tillsyn så somJO menar att den bör bedrivas, dvs. aktivt och uppsökande, har bättremöjligheter att bedöma riktigheten eller snarare rimligheten av de arvoden somkonkursförvaltarna vill ha. Men arvodesgranskningen är dock och kommer inuvarande utformning att förbli ett arbetskrävande, svårhanterligt och LU1984/85:6 9 ganska onödigt inslag i tillsynsverksamheten och ettinslag som kan vålla irritation i umgänget mellan TSM och förvaltarna tillförfång för det samarbete som är så viktigt för en snabb och effektivkonkursavveckling. JO tror att man måste ta ett något annorlunda grepp på dennafråga än man gör . Det är enligt JO knappast realistiskt att föreställasig att man vare sig genom anvisningar från statsmakterna/RSV eller med hjälpav uttalanden i enskilda fall av de rättsliga instanserna skall kunna få framhandfasta och tillämpningsbara riktlinjer för granskningen och på sä sättunderlätta för TSM och skapa enhetliga normer på området. Den lösning som JOför sin del vill förorda innebär att TSM i princip befrias från skyldighetenatt granska och yttra sig över alla arvodesframställningar; TSM bör i ställetsjälv få avgöra om man vill anlägga några synpunkter på en viss arvodesräkning.Detta kan praktiskt ordnas så att konkursdomaren skickar en kopia avarvodesräkningen till TSM som inom meddelar om man vill anlägganågra synpunkter på framställningen eller inte. Med en sådan ordning skulle manockså kunna begränsa TSM:s besvärsrätt till de ärenden där TSM faktiskt yttratsig. Med den kännedom om både den aktuella konkursförvaltaren och hans sätt attsköta konkursen som en aktiv tillsyn ger TSM, bör, anser JO, ett system sådantsom det skisserade utgöra en lämplig avvägning mellan de berörda intressena. Kommissionen mot ekonomisk brottslighet Som ovan redovisats (s. 6) harkommissionen i skrivelse till anfört synpunkter pä arvodestaxani mindre konkurser. Utöver vad ovan redovisats har kommissionen bl. a. anförtföljande. Kommissionen anser således attbekämpandet av ekonomisk brottslighet bör gagnas av att man mer generellttillämpar ett generösare system för överskridande av taxan i mindre konkurserän vad riktlinjerna ger uttryck för. En sådan förändrad syn pätillämpningen måste för att få den önskvärda effekten tydligt framgå avdomstolsverkets anvisningar. Kommissionen är medveten om att fleröverskridanden av taxan innebär högre kostnader. Det är emellertid omöjligtatt pä grundval av det material som kommissionen har tillgängligt säga i hurmänga fall ytterligare överskridanden av taxan kan komma i fråga eller medvilka belopp. Det får överlämnas åt TSM och konkursdomarna att vaka över attdet sker i rimlig omfattning.