bet · G801NU19 · 1984-12-31 00:00:00 — betänkande 1984/85:19 omkontroll av rådgivare, m. m. 1984/85:90) I proposition 1984/85:90 ()har regeringen - efter hörande av lagrådet - föreslagit att antaförslag till 1. lag om förbudmot yrkesmässig rådgivning i vissa fall, m. m., 2. lag om ändringi , 3. lag om ändringi inkassolagen (1974:182). Tre motioner har väckts medanledning av propositionen. De redovisas i det följande (s. 4). Regeringens förslag avser i förstahand en lagstiftning riktad mot sådan yrkesmässig juridisk och ekonomiskrådgivning som kan främja ekonomisk brottslighet. Vårdslös rådgivning-enligtviss definition - blir kriminaliserad. I vissa fallskall en rådgivare kunna förupp till förbjudas att utöva rådgivningsverksamhet. Dessa förslagfillstyrks av utskottet men avvisas helt i en reservation (m, c, fp), där manfrämst åberopar rättssäkerhetssynpunkter. Utskottet i sin helhet stöder regeringens förslag om någrakompletterande föreskrifter i inkassolagen. På grundval av ett betänkande frånkommissionen mot ekonomisk brottslighet föreslås en lag om förbud motyrkesmässig rådgivning i vissa fall, m.m. Lagförslaget utgör ett led i kampenmot den ekonomiska brottsligheten och syftar till att försvåra sådan oseriösrådgivningsverksamhet som ofta utgör en förutsättning för ekonomiskbrottslighet. Enligt förslaget skall den som i utövningen avrådgivningsverksamhet i juridiska och ekonomiska angelägenheter av grovoaktsamhet främjar en straffbelagd gärning kunna dömas för vårdslös rådgivningtill böter eller fängelse i högst . I ringa fall skall dock inte dömastill ansvar. Straffbestämmelsen utgör ett komplement till det allmännamedverkansansvaret enligt 23 kap. . Enligtförslaget skall vidare den som i rådgivningsverksamheten gjort sig 1 1984/85.17 saml. NU1984/85:19 2 skyldig till brott som inte är ringa kunna av allmändomstol förbjudas att utöva rådgivningsverksamhet under viss fid, högst fem år.I samband med att förbud åläggs får rätten förordna att beslutet skall gällautan hinder av att det inte har vunnit laga kraft. Överträdelse av ett förbudskall kunna medföra straffansvar samt förlängning av förbudet. Alla slags juridiska och ekonomiska rådgivare - ävensådana som står under annan särskild tillsyn såsom advokater och kvalificeraderevisorer -omfattas av lagförslaget. En samordning föreslås dock medAdvokatsamfundets resp. kommerskollegiums disciplinära verksamhet på så sättatt talan om förbud får väckas endast efter hörande av nämnda fillsynsorgan. Ett meddelat förbud innebär enligt förslaget att degenerella behörighetsvillkoren för att vara advokat eller kvalificerad revisorinte är uppfyllda. Ändringar föreslås därför i de författningar som reglerarbehörighetsvillkoren för dessa kategorier rådgivare. I propositionen föreslås dessutom att datainspekttonen fårvidgade möjligheter att återkalla tillstånd att bedriva inkassoverksamhet ochatt meddela föreskrifter om skyldighet för inkassoföretag att anmäla ändringarav vissa förhållanden. Lagstiftningenföreslås träda i kraft . Förslaget till lag om förbud motyrkesmässig rådgivning i vissa fall, m.m., har följande lydelse: Lag omförbud mot yrkesmässig rådgivning i vissa fall, m. m. 1 § Med rådgivningsverksamhet avses i denna lag enverksamhet där någon yrkesmässigt går andra'fillhanda med råd eller annat biträde i juridiska eller ekonomiska angelägenheter. 2 § Den som i utövningen av rådgivningsverksamhet av grovoaktsamhet främjar en straffbelagd gärning, döms för vårdslös rådgivning fill böter eller fängelse i högst . Straffet får dock inte sättas högre än vad som är föreskrivet för den gärning som främjats. I ringa fall skall inte dömas till ansvar. Första stycket gäller inte, om främjandet utgör medverkantill brott enligt 23 kap. . Det gäller inte heller, om enligtsärskild föreskrift straff ej kan följa på medverkan till den gärning som harfrämjats. NU1984/85:19 3 3 § Förbud att utöva rådgivningsverksamhet får meddelasden som i sådan verksamhet har gjort sig skyldig till brott, som inte är ringa. Förbud får meddelas för av högst . Meddelas förbud, omfattar det även medverkan i annansrådgivningsverksamhet. Om det finns särskilda skäl fill det, får vissrådgivningsverksamhet eller medverkan i sådan verksamhet undantas från förbudet.I ett beslut om förbud får fastställas en senare dag från vilken förbudet skallgälla. Förfarandet vid prövning av frågor om förbud 4 § Talan om förbud enligt 3 § förs av allmän åklagare vidtingsrätt. Angående utredningen och förfarandet i sådana mål skall, om inte annat föreskrivs i denna lag, i fillämpliga delar gälla vad som i allmänhet är föreskrivet om mål som rör allmänt åtal för brott för vilket är stadgatfängelse i högst . Talan mot en advokat får väckas endast efter hörande avSveriges advokatsamfund. Talan mot en auktoriserad eller godkänd revisor fårväckas endast efter hörande av kommerskollegium. Bestämmelserna i 24 och 25 kap. skallinte tillämpas vid förbudstalan. Talan omförbud skall väckas från det att brottet begicks. 5 § I samband med att förbud åläggs får rätten förordnaatt förbudet skall gälla utan hinder av att domen inte har vunnit laga kraft. Överklagas ett förbud, får högre rätt beslutaatt förordnande enligt första stycket ttlls vidare inte skall gälla. Frikänns den tilltalade i högre rätt för brott som liggertill grund för en lagakraftvunnen dom om förbud, skall rätten upphävaförbudet. Frikänns den tilltalade endast beträffande viss del av den förbudsgrundandebrottsligheten eller hänför den högre rätten denna under en mildarestraffbestämmelse än den som tillämpats, skall rätten besluta i vilkenutsträckning förbudet fortfarande skall gälla. I fall som avses nu får denhögre rätten också upphäva eller ändra ett i samband med domen om förbudmeddelat beslut om skyldighet att svara för rättegångskostnader. Verkan av attett förbud upphävs eller ändras enligt detta stycke inträder utan hinder av attdomen inte har vunnit laga kraft. 6 § Ett lagakraftvunnet beslut om förbud enligt 3 § kan påansökan av den som förbudet avser hävas helt eller delvis, när ändrade förhållanden eller något annat särskilt skäl föranleder det. Beträffande mål om hävande av förbud gäller i tillämpligadelar vad som är föreskrivet i 4 § första och tredje styckena om talan omförbud. Mål om hävande av förbud tas upp av den tingsrätt som harhandlagt målet om förbud eller, om det med hänsyn till utredningen samtkostnader och andra omständigheter är lämpligt, av rätten i den ort därsökanden har sitt hemvist. NU1984/85:19 4 Mål om hävande av förbud fåravgöras utan huvudförhandling, om saken är uppenbar. 7 § skall föra ett register övermeddelade förbud enligt Överträdelse av förbud m. m. 8 § Den som överträder ett förbud enligt 3 § döms tillfängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Överträds ett förbud enligt 3 § får det förlängas medhögst . Sker flera förlängningar, får den sammanlagda tiden förförlängning inte vara . Talan om förlängning skall väckas innantiden för förbudet har gått ut. Beträffande förfarandet i mål om förlängning avförbud och verkan av prövning i högre rätt av fråga om ansvar för överträdelseav förbud gäller 4 § första och tredje styckena samt 5 § i tillämpliga delar. 9 § Om den som har meddelats förbud åläggs ett nyttförbud medan det gamla ännu gäller, skall rätten upphäva det tidigare meddelade förbudet. Denna lag träder i kraft . De båda övriga lagförslagen finns i propositionen på s. De motioner som har väckts med anledning, av propositionenär 1984/85:1172 av (), 1984/85:1173 av . (m), 1984/85:1174 av () och iRöstånga (fp). I alla tre motionerna hemställs att skall avslåproposition 1984/85:90. Eftersom organiserad brottslighetinte hindras av preventiv lagstiftning kan den kontroll som lagförslaget syftartill blott avse gränsfallsproblemen, hävdas det i motion 1984/85:1172 (m).Motionären fäller omdömet att regelskrivningen i har kommit att präglasav oklarheter och tveksamheter; medborgarna behöver därför, anför han, råd isökandet efter laglighetens gräns. Syftet med regeringens förslag sägs vara attavskräcka kunniga personer från att ge råd till medborgarna, något sombetecknas som NU1984/85:19 5 ett allvarligt övergrepp på medborgarnas rättigheter. Deöverväganden som redovisas i propositionen vilar enligt motionären på lösaantaganden om vidden av den typ av rådgivning som kan komma att träffas avlagstiftningen. Behovet av ett ytterligare medverkansansvar har, menar han,varken utretts eller tillräckligt motiverats i propositionen. Motionärenkommenterar närmare begreppet "grov oaktsamhet" i lagförslagetsmotivering, resonemanget om rådgivning tiU en klient som visat sig"benägen att begå brott" samt vissa verkningar av förbud att utövarådgivningsverksamhet. Den avsedda innebörden av "medverkan" i sådanverksamhet innebär enligt mottonären att regeringen sätter sig överanställningstrygghetens principer. I motton 1984/85:1173 (m) uttalas inledningsvis attpropositionen av rättssäkerhetsskäl inte är godtagbar. Det har inte utretts hurstor betydelse oseriösa rådgivare här för uppkomsten av ekonomisk brottslighet,och det har inte lämnats något underlag för bedömning av de föreslagnaåtgärdernas effekttvitet i brottsbekämpningen. Mottonärerna uttrycker farhågorför att rekvisitet grov oaktsamhet skall medföra avsevärdatillämpningssvärigheter. Det skulle även kunna tillämpas på seriösa rådgivaresom söker hjälpa sina klienter att utnyttja gällande rätt på ett gynnsamt sätt.Rådgivning skulle komma att bedrivas under en betydande osäkerhet om vargränsen för straffbelagd verksamhet går. Att ytterligare reglera advokaters ochrevisorers ansvar finns det enligt motionärerna inte skäl för.Förutsättningarna för förbud mot rådgivningsverksamhet är oklart utformade,säger de vidare. Det framgår t. ex. inte av proposifionen hur man skulle prövaom rådgivaren tidigare "balanserat på gränsen mellan det straffria och detstraffbara området". Att ett brott som straffas med ett par månadersfängelse skulle medföra förbud för av finner motionärernaanmärkningsvärt. De invänder också mot att ett förbud föreslås innefatta ävenutövning av kontorsgöromål. Kritiken i motion 1984/85:1174 (fp) gäller, framhålls det,inte målet att begränsa den ekonomiska brottsligheten men de föreslagna medlen.Mofionärerna anmärker att regeringen, i de fall då den har avvikit frånförslagen i det bakomliggande betänkandet, inte fillräckligt klart har tagitavstånd från mofivuttalandena i detta. Det har, hävdar de vidare, intepresenterats ett sakligt underlag som visar att det utöver fall av straffbarmedverkan i ekonomisk brottsUghet finns en oseriös rådgivningsverksamhet sommåste bekämpas med särskild lagstiftning. Det blir, sägs det också i mofionen,mycket svårt för rådgivarna att förutse vilka typer av råd som kan anses"främja" brottslig verksamhet. I proposifionen saknas en preciseradbeskrivning av det straffbara området. Även i denna motion invänder man motpropositionens uttalande om i vilka fall en femårig förbudstid skulle varamotiverad. Slutligen konstaterar motionärerna att ett förbud kan kringgås genomkonsultanställning, eftersom lagen inte gäller i fråga om intern rådgivning. NU 1984/85:19 6 Regeringens förslag i proposition 1984/85:90grundas i sin huvuddel på ett av de betänkanden som kommissionen mot ekonomiskbrottslighet avgav såsom resultat av sin verksamhet, vilken pågick frånnovember 1982 till . En ny lag skall möjUggöra ingripanden i vissafall mot personer som yrkesmässigt lämnar råd åt andra i juridiska ellerekonomiska angelägenheter. Lagförslaget innefattar dels en straffrättsligbestämmelse, riktad mot gärningar som motiverar brottsbeteckningen vårdslösrådgivning, dels och framför allt en rad bestämmelser av näringsrättslig natur.De senare möjliggör domstolsbeslut om förbud mot yrkesmässig rådgivning i vissafall. I konsekvens med en sådan lagsfiftning skulle ett tillägg göras irättegångsbalkens bestämmelser om . I sammanhangetföreslår regeringen också, på grundval av en framställning fråndatainspekfionen, att inkassolagen kompletteras på några punkter. Tre motioner,1984/85:1172 (m), 1984/85:1173 (m) och 1984/85:1174 (fp), går ut på attriksdagen av rättssäkerhetsskäl skall avvisa regeringens förslag. Kommissionensförslag har inte baserats på någon kartläggning av sådan rådgivningsverksamhetsom skulle träffas av regleringen enligt den nya lagen. Kommissionen harförmodat att en enkät fill myndigheter med erfarenhet på området skulle gemagert resultat. En fördjupad studie av rådgivarnas betydelse för ekonomiskbrottslighet skulle vara mycket tidsödande, säger kommissionen (SOU 1983:41 s.46), och har därför bedömts icke kunna genomföras med hänsyn till den korta tidsom anslagits för kommissionens arbete. I stället har kommissionen presenteratett antal exempel - med verklighetsunderlag men anonymiserade - på oseriösrådgivning. Utskottetfinner det liksom regeringen välmotiverat att utredningsarbetet. har begränsatspå detta sätt. En fortsatt kartläggning skulle ha varit svår ochkostnadskrävande och skulle ändå knappast ha resulterat i någon fullständigbild av de företeelser som skulle belysas. Den vetskap som redan finns gertillräckligt underlag för slutsatsen att det finns starka skäl för enlagstiftning direkt riktad mot oseriösa rådgivare. Enomfattande remissbehandling av kommissionens delbetänkande har genomförts.Regeringen har också, vilket noteras i alla tre motionerna, på ett påtagligtsätt tagit hänsyn till kritiska synpunkter som har framkommit. I propositionenredovisas remissinstansernas åsikter mycket kortfattat i anslutning till deolika punkterna i regeringens förslag, delvis i så allmänna termer som attkommissionens förslag "har fått ett blandat mottagande". En utförligpresentation av remissyttrandena finns i en otryckt sammanställning vilken,såsom det anges i proposifionen, "finns fillgänglig i lagstiftningsärendet".I denna sammanställning har materialet systematiserats under olika rubriker. Ivarje avsnitt citeras remissinstanserna emellerfid i den ordning i vilken deförekommer på remisslistan. En verklig överblick över deras NU1984/85:19 7 ställningstaganden kan därför inte vinnas utan enytterligare analys från läsarens sida. Utskottet anser inte att det sätt påvilket remissyttrandena har publicerats och redovisats är tillfredsställande. I motion 1984/85:1174 (fp) kritiseras regeringen för attden, fastän dess lagförslag skiljer sig från kommissionens, inte i motivtextentar klart avstånd från kommissionens motivuttalanden. Det är, sägermotionärerna, med hänsyn fill rättssäkerheten angeläget att det finns enomedelbar koppling mellan motivtext och slutlig utformning av lagen. Utskottetfinner inte invändningen vägande. Om antar regeringens förslag följerav den avsevärda skillnaden mellan de båda lagförslagen att kommissionens betänkandeinte kan få någon större betydelse som rättskälla. Förslagen om ansvar för vårdslös rådgivning och om ensankfion i form av förbud att utöva rådgivningsverksamhet behandlas i detföljande i skilda avsnitt innan utskottet övergår till en samlad bedömning avden reglering som föreslås. Ansvar enligt kanådömas inte bara den som har begått en straffbelagd gärning utan också den somhar främjat denna med råd eller dåd (23 kap. 4 §). I den mån gärningen, såsomvanligen är fallet, inte är straffbelagd annat än om den har begåtts uppsåtligtgäller detta också för att ansvar för medverkan skall kunna utkrävas.Brottsbalkens medverkansregler kan i många fall möjliggöra ingripanden motrådgivare, t. ex. i skattefrågor, redan fill följd av råd som har lämnats ochän mer till följd av annat slags medhjälp, t. ex. upprättande av skenavtaleller tillhandahållande av falska fakturor. Regeringen anser att dennasanktionsmöjlighet i prakttken inte har fått önskvärd effekt. En viktig orsakhärtill skulle vara att det ofta inte går att styrka uppsåt från rådgivarenssida. Men utredningssvårigheter kan göra sig gällande redan på ett fidigarestadium. Det kan vara svårt att bevisa vilken omfattning och inriktningrådgivarens medverkan har haft, kanske t. o. m. att en rådgivare över huvudtaget har anlitats. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att den somyrkesmässigt utövar rådgivningsverksamhet skäll kunna fällas till ansvar ävennär han utan styrkt uppsåt men av grov oaktsamhet främjar en straffbelagdgärning. Straffet för sådan vårdslös rådgivning blir böter eller högst två årsfängelse. En rådgivare skall dock inte kunna straffas strängare än om han självhade begått den gärning som har främjats. Ett typiskt fall då den föreslagna bestämmelsen skullekunna tillämpas är när en rådgivare har lämnat en klient noggrant besked om hurdenne skulle kunna försöka kringgå vissa lagregler men har förklaratatt han inte fillråder ett sådant förfarande. Detta uttalande skulle, områdgivaren haft anledning att ifrågasätta klientens redlighet, inte räcka föratt fria honom från ansvar om klienten begår ett brott som rådgivaren harbeskrivit NU1984/85:19 8 De invändningar som - vid remissbehandlingen och imotionerna - har riktats mot en straffbestämmelse av det aktuella slaget går ihuvudsak ut på följande. I många av de avsedda fallen torde brottsbalkensregler om medverkan ttll brott utgöra fillräcklig grund för åtal och fällandedom. Att ansvar för medverkan inte har utkrävts i större utsträckningkan antas till stor del bero på bristande utredningsresurser och också påotillräcklig kännedom hos de rättstillämpande myndigheterna om attbrottsbalkens medverkansregler är tiUämpliga även på specialstraffrättensområde. Genom att som föreslås straffbelägga även medverkan som sker avoaktsamhet -utan styrkt uppsåt - skulle man i realiteten främst sänka kravet påbevisning i fall där redan nuvarande regler medför straffbarhet. Vad som skallbedömas som "grov oaktsamhet" sägs vidare vara för obestämt angivet.I motionerna uttrycks farhågor för att seriösa rådgivare skall undandra sig attlämna råd om gränserna för vad som är lagligt och därigenom beröva rättsinnigamedborgare möjligheter att få kvalificerat bistånd t. ex. i skattefrågor. Utskottet vill först kommentera ett par speciellainvändningar i motton 1984/85:1172 (m). Vid bedömningen av om en oaktsamhet i skatteangelägenheterär att anse som "grov" tar man hänsyn även till storleken av detbelopp som har undantagits från beskattning, framhåller motionären. Enmotsvarande tillämpning av rekvisitet "grov" när det gälleroaktsamhet vid rådgivning skulle, menar han, kunna leda tUl följande resultat.Ett råd som har lämnats efter noggrann förberedelse men som vid slutligprövning visar sig felaktigt skulle kunna bli bedömt som grovt oaktsamt, därföratt det avser ett belopp av . Ett annat råd, som avser blott ,skulle däremot inte föranleda ansvar, även om det verkligen är grovt oaktsamt.Utskottet konstaterar att motivuttalandena i propositionen inte ger underlagför en sådan motsvarande tillämpning av den angivna principen frånskattestraffrätten. En annan sak är att straffet för vårdslös rådgivningenligt lagförslaget inte får sättas högre än vad som är föreskrivet för dengärning som har främjats. Ett råd som avser blott ett ringa skattebelopp tordedärför inte kunna medföra någon mera kännbar straffsanktion. I samma motion krifiseras också att rådgivarens"kännedom om klientens vandel och allmänna hederiighet" enligtpropositionen skall tillmätas betydelse vid bedömningen av om rådgivaren harförfarit oaktsamt. Icke gärningsmannens utan en annan persons vandel, sinne ochvilja blir därigenom, menar motionären, avgörande för om straff skall utmätasoch till följd därav kanske också förbud att utöva rådgivningsverksamhetmeddelas. Utskottet vill framhålla att det på andra håll inom straffrättenförekommer att frågan huruvida någon har gjort sig skyldig fill straffbaroaktsamhet kan få besvaras med hänsyn fill gärningsmannens bedömning av enannan person. Ett exempel i är häleriförseelse (9 kap. 7 §), sombegås av den som icke insåg men hade skälig anledning antaga att vad han köptehade NU1984/85:19 9 frånhänts någon annan genom brott. Det står klart attbrister i bedömningen av - eller otillräckliga försök att skaffa kännedom om -säljarens person kan läggas gärningsmannen fill last vid tiUämpningen av det nunämnda lagrummet. Det specialstraffrättsliga företagaransvaret kan också ha enliknande innebörd. Lagförslaget ter sig sålunda inte anmärkningsvärt i detavseende som har berörts. Starka skäl talar enligt utskottets mening för attlagstiftningen mot ekonomisk brottslighet bör kompletteras med en sådanbestämmelse om straff för vårdslös rådgivning som regeringen föreslår. Dettaomdöme innebär inte att utskottet fäster mindre avseende vid de redan befintligamöjligheterna att utkräva ansvar av oseriösa rådgivare för medverkan tillklienters brott. Tvärtom är det angeläget att misstankar om sådan medverkannoga prövas och att åklagare, brottsutredare hos polisen, tjänstemän inomskatteförvaltningen m.fl. genom information och utbildning stimuleras attuppmärksamma rådgivning som kan befaras ha inneburit uppsåtligt främjande avbrott. I den nu föreslagna lagbestämmelsen om vårdslös rådgivning hänvisasockså uttryckligen till medverkansreglerna i 23 kap. . Det synes emellertid, såsom utvecklas i propositionen,behövligt att även vissa oaktsamhetsfall kan föranleda ansvar för medverkan.Med de begränsningar som anges - främst att rådgivningen skall ha anknytningtill ett konkret brott och att rådgivarens oaktsamhet skall ha varit grov samtatt rena upplysningar om gällande rätt allfid måste anses fillåtna - står denföreslagna straffljestämmelsen enligt utskottets uppfattning i godöverensstämmelse med kravet på rättssäkerhet. Bestämmelsen kan också fylla enviktig funktion som en allmän erinran om det krav som staten måste kunna ställapå att yrkesmässigt verksamma rådgivare visar stor aktsamhet inför risken attderas sakkunskap blir utnyttjad i brottsliga sammanhang. Förbud att utöva rådgivningsverksamhet Huvudparten av den föreslagna nyalagen består av bestämmelser rörande förbud att utöva rådgivningsverksamhet.Sådant förbud skall av domstol kunna meddelas den som i rådgivningsverksamhethar gjort sig skyldig ttll brott som inte är ringa. Ett förbud skall få gällahögst . Förbudet omfattar även medverkan i annans rådgivningsverksamhet.Därmed skall förstås inte bara rättsutredningar och annat konsultarbete utanockså biträde med sekreterargöromål och annat kontorsarbete som har direktanknytning fiU rådgivningsverksamheten. Genomgående invändningar i motionerna mot detta förslag äratt förbudspåföljden är alltför vittgående - genom att den riktar sig mot enpersons möjligheter att utöva sitt yrke - och kan träffa en alltför vidpersonkrets samt att förutsättningarna för när förbud skall kunna meddelas äroklara. Även vad gäller förbudsbestämmelserna tar utskottet förstupp vissa synpunkter i motion 1984/85:1172 (m). NU1984/85:19 10 Ett förbud enligt den föreslagnalagen skall enligt vad föredragande statsrådet uttalar inbegripa att den somdrabbas av det inte får kvarstå som innehavare av "ett dominerandeinflytande i t. ex. ett fåmansbolag", eftersom han därigenom måste antas faktiskthandha ledningen och förvaltningen av företagets angelägenheter. Enligtmotionären skulle detta uttalande tyda på att regeringen anser att advokater,revisorer och andra som driver rådgivningsverksamhet i bolagsform också deltari varje konsultafion i bolaget. Innebörden är sålunda, säger motionären, attregeringen här "skriverin--- ett principalansvar av en vidd som svensk lagstiftning aldrig Utskottet delar inte denna uppfattning. När en förbudssanktionav angivet slag införs synes det följdrikfigt att den som har ålagts förbud attsjälv bedriva rådgivning också är förhindrad att inneha en sådan överordnadställning i ett rådgivningsföretag som avses i det av motionären påtaladeuttalandet. Med denna ställning kan ju bland annat följa funktionen att förföretagets räkning förhandla med uppdragsgivare och andra. Något allmäntprincipalansvar för de anställda rådgivarnas insatser är det inte för den skullfråga om.