bet · G801KrU15 · 1984-12-31 00:00:00 — Härvidlag vill utskottetsärskilt framhålla att det inte år lämplig lagstiftningsmetod att kriminaliserabrukandet av ett visst tekniskt hjälpmedel för att förhindra att vissa personermissbrukar det. dels att den del av utskottets yttrande som på s. 4börjar "Det är" och på s. 5 slutar "motionen avslås" bortha följande lydelse: Detär angeläget att åstadkomma ett verkningsfullt förbud mot missbruk avmetallsökare på fasta fornlämningar. Som utskottet har anfört är detdock inte en lämplig lagstiftningsmetod att kriminalisera brukandet av ettvisst tekniskt hjälpmedel i syfte att hindra att vissa personer missbrukar det.Mot regeringens förslag i denna del kan enligt utskottets mening vidareinvändas att det innebär att man straffbelägger ett förfarande som är heltharmlöst. Någon skada vållas ju inte av att någon medför en metallsökare på enfast fornlämning. Enhgt utskottets mening är det stötande att tillskapa ettförbud av sådan innebörd och det skulle strida mot det allmänna rättsmedvetandetatt kriminalisera en sådan gärning. Utskottet vill vidare framhålla att KrU1984/85:15 11 den omständigheten att det är enkelt för åklagaren attbevisa en viss gärning givetvis inte får leda till att den kriminaliseras.Endast sakliga skäl bör motivera en sådan åtgärd. Utskottet kan således inteställa sig bakom regeringens förslag i denna del och utskottet förordar att detlämnas utan bifall. Utskottet anser dock att det behövs ett ökat skydd motmissbruk av metallsökare på fasta fornlämningar. Enligt utskottets mening bördet åstadkommas genom att man straffbelägger förfaranden som innebär attmetallsökare används på ett sådant sätt att det är fråga om utforskande avfornlämningen. Utskottet ansluter sig därför till det i motionen framlagdaförslaget om att kriminalisera utforskandet av fasta fornlämningar. Det börankomma på regeringen att utarbeta ett lagförslag enligt de riktlinjer som harangivits i motionen. Det bör föreläggas . En strävan bördärvid vara att i görligaste mån undvika ett system med onödig byråkrati ochtillståndsgivning. Vad utskottet nu med anledning av motionen har anfört omförslag till lag rörande skyddet av fasta fornlämningar bör som sinmening ge regeringen till känna. dels att den del av utskottetsyttrande som på s. 5 börjar "Som utskottet" och på s. 7 slutar"samma del" bort ha följande lydelse: Utskottet vill inledningsvis anföra att den kritik somutskottet i det föregående framfört mot regeringens förslag i fråga om fastafornlämningar till viss del har giltighet åven beträffande sådana fyndplatsersom är aktuella här. Regeringens förslag i denna del inger också starkabetänkligheter i andra avseenden. Det är oftast omöjligt att med ledning enbartav terrängförhållandena avgöra var sådana fyndplatser är belägna. De är inteheller utsatta på den ekonomiska kartan eller i officiella register. Det ärinte heller realistiskt att räkna med att de kan markeras i terrängen.Innebörden av regeringens förslag är således att det skall vara förbjudet attanvända metallsökare inom vissa områden, men att den enskilde inte skall gesrimliga möjligheter att få kunskap om vilka dessa områden är. Ett förslag medsådan innebörd måste utskottet ta avstånd från. Utskottet vill vidare framhålla att det enligt gällandelag är straffbart att inte anmäla fornfynd eller att skada fornfynd. Det finnssåledes redan tillräckliga möjligheter för myndigheterna att ingripa motoönskade förfaranden med fornfynd. Att skapa nya förbud och utökad byråkratileder enligt utskottets mening inte till någon förbättring så länge människorkan konstatera hur lätt redan existerande bestämmelser kan överträdas. Ytterligare synpunkter kan anföras i denna del. Regeringenhar valt metoden att försöka komma till rätta med ett problem genom att föreslåatt nya förbud införs. Enligt utskottets mening bör den metoden generellt settundvikas så långt det är möjhgt och andra utvägar hör prövas först. KrU 1984/85:15 12 ärendebör särskilt beaktas att några ökade insatser för övervakning av att förbudeninte överträds knappast kan påräknas. Resurser kommer således att saknas för eneffektiv övervakning. Det kan, som har framhållit, medföraatt allmänhetens respekt för olika bestämmelser urholkas, vilket innebär ennegativ inverkan på det allmänna rättsmedvetandet. Utskottets slutsats ärsåledes att, som föreslås i motionen, propositionen bör avslås även i dennadel, dels att utskottets hemställan under 1 bort haföljande lydelse: 1. beträffande förbud att medföra metallsökare m. m. attriksdagen med bifall till motion 1984/85:2907 yrkande 1 avslår det genomproposition 1984/85:128 framlagda förslaget till lag om ändring i lagen(1942:350) om fornminnen såvitt gäller 15 a-15 d, 16 och 20 §§, dels att utskottets hemställan under 3 bort haföljande lydelse: 3. beträffande ändring i 2 § lagen om fornminnen att medanledning av motion 1984/85:2907 yrkande 2 , som sin mening ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört om förslag till lag rörande skyddet av fastafornlämningar, Arkeologiska efterundersökningar (mom. 4 och 5) , , ochLars (alla m) anser dels att den del av utskottets yttrande som på s. 7börjar "Utskottet delar" och på s. 8 slutar "denna del"bort ha följande lydelse: mening är det angeläget att man prövar olika vägar att komma tillrätta med missbruket av metallsökare. I första hand bör givetvis andra åtgärderän straffrättsliga tillgripas. I detta sammanhang bör särskilt framhållasvikten av att det sprids kunskap om värdet av att skydda det gemensammakulturarv som våra fornminnen utgör. Utskottetdelar motionärernas uppfattning att det är värdefullt med ökad information tillallmänheten, särskilt i det avseende som har nämnts. Mycket talar nämligenför att en kraftigt ökad information om betydelsen av att inte omöjliggöravetenskapligt utförda undersökningar av fyndplatser skulle ge gott resultat. Avsärskild betydelse är självfallet att markägare blir uppmärksammade på problemen.Sådana informationsinsatser skulle - som anges i motionen - säkerligenpåtagligt minska möjligheterna till s.k. skattietning. Ettannat sätt att komma till rätta med problemet, utan att tillgripa meraingripande åtgärder, är att öka satsningarna på arkeologiska efterundersökningar.Utskottet anser därför i likhet med motionärerna att RAÄ bör prioritera en ökadsatsning på antikvariska efterundersökningar i syfte att KrU 1984/85:15 13 begränsamöjligheterna till illegal skattletning. nu har anfört om kraftigt ökad information och om arkeologiskaefterundersökningar bör som sin mening ge regeringen till känna, delsatt utskottets hemställan under 4 bort ha följande lydelse; att medanledning av motion 1984/85:2907 yrkande 3 som sin mening ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört i detta avseende, delsatt utskottets hemställan under 5 bort ha följande lydelse: 5. beträffandearkeologiska efterundersökningar att medanledning av motion 1984/85:2907 yrkande 4 som sin mening ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört i detta avseende, 3.Ersättning för hembudspliktiga fornfynd (mom. 6) , , ochLars (alla m) anser dels att den del av utskottets yttrande som på s. 9börjar "Utskottet kan" och slutar "denna del" bort haföljande lydelse: Ipropositionen förklarar föredragande statsrådet att han delar arkeologiutredningensståndpunkt. mening är de skål som anförts för den ståndpunkten inte övertygande.Utskottet anser tvärtom, i likhet med motionärerna, att det är uppenbart attallmänhetens benägenhet att anmäla fornfynd minskar om staten erbjuder en förlåg ersättning. En höjd ersättning skulle - i förening med andra åtgärder -verksamt bidra till att flera fornfynd skulle anmälas. Enligt utskottets meningtalar således starka skäl för att en viss höjning av ersättningen bör kunnaske. Regeringen bör, som föreslås i motionen, utreda vilka kostnader som skullevara förknippade med en höjd ersättning för hembudspliktiga fornfynd. Detta börriksdagen som sin mening ge regeringen till känna. delsatt utskottets hemställan under 6 bort ha följande lydelse: 6. beträffande ersättningför hembudspliktiga fornfynd att medanledning av motion 1984/85:2907 yrkande 5 som sin mening ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört i detta avseende. Förslag till lagändring som framlagts av regeringen ochsom tillstyrkts av utskottet (vid mom. 1 och 2 i hemställan) Lag om ändring i lagen (1942:350) om fornminnen Härigenomföreskrivs i fråga om lagen (1942: 350) om fornminnen' dels att 12, 16 och 20§§ skall ha nedan angivna lydelse, dels att i lagen skall införas fyra nyaparagrafer, 15a-15d§§, samt närmast före 15 a § en ny rubrik av nedan angivnalydelse. Om fynd av föremål som enligt vad ovan sagts skalltillfalla eller hembjudas staten skall den som hittat föremålet utan dröjsmålgöra anmälan hos och statens historiska museer ellerombud som denna myndighet utsett eller hos polismyndighet. Han vare ock pliktigatt på anmaning utlämna föremålet mot bevis samt noggrant uppgiva platsen förfyndet och omständigheterna därvid. Den som har hittat ett föremål, som skall tillfalla ellerhembjudas staten, skall utan dröjsmål anmäla fyndet hos riksantikvarieämbetetoch statens historiska museer eller hos ixågot ombud som den /nyndig-heten harutsett eller hos eller hos någon polismyndighet. Upphittaren ärockså skyldig att på begäran lämna ut föremålet mot kvitto samt att lämnanoggranna uppgifter om var, när och hur fyndet gjordes. Med metallsökare förstås i dennalag apparater som kan användas för att på elektronisk väg spåra metallföremålunder markytan. Metallsökare får inte medföras påfasta for/ilämni/igar annat än vid färd på sådan väg som är upplåten förallmänheten. Metallsökare får inte heller /nedföras i eller i närheten avsådana skeppsvrak eller andra föremål som avses i 9a§. KrU1984/85:15 Bilaga Föreslagenlydelse 15 c § Metallsökare får inte användas inomGotlands län. Metallsökare får mte heller användas inom område, därfornfynd av det slag som skall hembjudas enhgt II § första stycket harpåträffats. Sådant område omfattar fyndplatsen och den omgivande mark därytterligare fornfynd kan tänkas förekomma /ned hänsyn till det tidigarefyndets karaktär, fyndplatsens och den omgivande markens utseende samt förekomstenav andra kända fyndplatser i närheten. Regeringen eller den myndighet so/n regeringen bestämmermeddelar föreskrifter om den närmare avgränsningen av sådant o/nråde somavses i andra stycket. Utan hinder av vad som sägs i 15 c§ får metallsökare a/xvändas för att yrkesmässigt söka efter annat ån fornfynd. Utan hinder av vad so/n sägs i 15 b och 15 c§§ gäller att /netallsökare får medföras och användas vid a/'keologiska under sökningar, som utförs av riksanti kvarieämbetet och statens historis ka niuseer eller eller av annan efter medgivande av läns styrelsen, 2. får i annat fall /neddela tillstå/id att medföra och använda metallsökare. Den som i fråga om fast fornlämning eller sådantskeppsvrak eller annat föremål som avses i 9a§ utan lov vidtager åtgärd som sågsi 1 § andra stycket eller underlåter att fullgöra anmälningsskyldighet enligt8§ andra stycket dö/nes till böter. Är brottet grovt, är straffet fängelse ihögst . Han är även skyldig att ersätta all kostnad som föranledesav brottet. Den som i fråga om en fast fornlämning eller ett sådantskeppsvrak eller annat föremål som avses i 9 a § utan lov vidtar någon åtgärdsom avses i 1 § andra stycket eller inte fullgör anmälningsskyldighet enligt 8§ andra stycket döms lill böter eller fängelse . Han äräven skyldig att ersätta alla kostnader so/n h/'ottet föranleder. KrU1984/85:15 Bilaga Den som underlåter att anmälafornfynd enligt vad i 12 § sägs straffes såsom i första stycket stadgas ochhave förverkat all rätt på grund av fyndet. Samma lag vare, där någon eljestundandöljer, skadar, förändrar, avyttrar eller förvärvar föremål som enligtdenna lag skall tillfalla eller hembjudas staten. Den som i/xte anmäler fornfyndenligt vad som föreskrivs i 12 § döms till straff som anges i första stycketoch har förlorat all rätt på grund av fyndet. Detsamma gäller, om någon gömmer,skadar, förändrar, avyttrar eller förvärvar föremål som enligt denna lag skalltillfalla eller hembjudas staten. Till straff som anges i första stycket döms också den sombryter mot 15 b eller 15c§. En metallsökare som har använts vid brottet skallförklaras förverkad, om det inte är uppenbart oskäligt. Talan mot beslut i ärende enligt 3 § andrastycket, 4 § eller 15 § tredje stycket/ör5 hos kammarrätten genom besvär. Motbeslut i övrigt enligt denna lag av eller riksantikvarieämbetetoch statens historiska museer/öre.? talan hos regeringen genom besvär. och statenshistoriska museer äger föra talan mot beslut enligt denna lag. Beslut av i ärenden enligt 3 § andrastycket, 4 §, 15 § tredje stycket och 15 d § andra stycket får överklagas hoskammarrätten genom besvär. Detsamma gäller ifråga om beslut om sådanaföreskrifter som avses i 15 c § tredje stycket och som meddelas av annanmyndighet än regeringen. Beslut i övrigt enligt denna lag av länsstyrelseneller och statens historiska museer får överklagas hosregeringen genom besvär. och statens historiska museer/år överklagabeslut av enligt denna lag. Detsamma gäller ifråga om beslut omsådana föreskrifter som avses i 15 c§ tredje stycket och som meddelas av annanmyndighet än regeringen. Denna lag träder i kraft . minab/gotab 198S 82588