bet · G801KU5 · 1984-12-31 00:00:00 — Utskottet, som var enigt pådenna punkt, avstyrkte motionen och anförde att den däri väckta tanken på enspecialdomstol för lagprövningsfrågor, en författningsdomstol, f. n. saknadeall aktualitet i vårt land. Frågan om en författningsdomstol togs även upp avrättighetsskyddsutred-ningen i dess betänkande (SOU 1978:34) Förstärkt skyddför fri- och rättigheter. Även denna utredning hade uppfattningen att ettsystem med författningsdomstol e.d. inte var aktuellt. förslag låg till grund förproposition 1978/ 79:195 om förstärkt skydd för fri- och rättigheter m.m.Föredragande departementschef () anförde därvid bl. a. följande: Enligt min mening är det givet atträttighetsskyddet får erforderlig styrka först om rättighetsreglerna förbindsmed rättsligt verkande garantier som är oberoende av de politiska organen.Emellertid måste ett skydd av detta slag utformas på sådant sätt att det integer upphov till några förskjutningar i det vanliga politiska maktsystemet. a. denna bakgrund saknar tanken att KU1984/85:5 11 införa ett system med författningsdomstol för kontrollenav grundlagsreglernas efterlevnad varje aktualitet. Ett sådant system är dessutomfrämmande för svensk författningstradition. Den form av judiciell kontroll somär aktuell för vårt lands vidkommande är något slag av lagprövningsrätt inomramen för myndigheternas vanliga rättstillämpningsverksamhet. Liksom minföreträdare anser jag att det innehåll den svenska lagprövningsrätten f. n.har innebär en lämplig avvägning mellan de olika intressen som här står motvarandra. Å ena sidan kan man vara säker på att domstolarna och andramyndigheter inte kommer att få någon ställning som politiska maktfaktorer, Åandra sidan har de möjlighet att utnyttja ett oförbrukat förtroendekapital iundantagsbetonade lägen där ett ingripande måste anses befogat (jfr prop,1975/76:209 s. 94), följde propositionen i denna del (KU1978/79:39). dom mot och tillämpningen avinternationella konventioner m. m. Motionerna 1983/84:1108 av AndersBjörck (m), 1983/84:1352, yrkande 1, av m. fl. (c) och1983184:1374 av () tar upp frågan om ändringar i svensklagstiftning med anledning av en fällande dom mot den 23 september 1982i den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna () förbrott mot den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna. I motion 1108 konstateras att enligt den aktuelladomen har kränkt den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna påtvå punkter. Vidare erinras om att justitieministern uttalat i ettinterpellationssvar i att regeringen inte avser vidta någraförändringar i svensk lagstiftning för att efterkomma domen. Motionären anseratt detta är anmärkningsvärt och att det kommer att väcka internationelluppmärksamhet. Enligt motionen är det angeläget för rykte utomlandssom en ansvarsfull medlem av att vi respekterar Europadomstolensdomar. I yrkande 1 i motion 1352 begärs - under hänvisning tillvad som anförts i motion 1983/84:1351 - att en översyn görs av de lagar somberörs av fällande dom mot . Enligt motionen är detoroande att allt fler fall anhängiggjorts vid domstolen där anklagasför brott mot konventionen om de mänskliga rättigheterna. I motionen anförsvidare att det är angeläget att lagstiftningsarbetet i högre grad än f. n.bedrivs med hänsyn tagen till krav. Det står enligt motion 1374 klart att någon faktiskmöjlighet inte finns att få prövat av en svensk instans om någon rättighetblivit kränkt. Den svenska uppfattningen synes ha varit att ingensvensk myndighet behöver ta hänsyn till konventionens text, eftersom i teorinalla nödvändiga ändringar gjorts i svensk lag innan man ratificerar enkonvention. 1 * * 1984/85. KU 1984/85:5 12 ifrågasättas om den s. k. transformationsprincipen böröverges, så att konventioner direkt kan åberopas i svensk domstol. Alternativtbör det övervägas att tillskapa en särskild instans för prövning av dessafrågor. I motion 1983/84:1112 av () lämnas ettförslag till lag om tillämpning av internationella konventioner. Motionärenhävdar att det f. n. råder stor osäkerhet om huruvida internationellakonvenfioner skall tillämpas direkt av svenska myndigheter. Det skulle enligt motionenvara mest praktiskt att införa en metod med automatisk giltighet avkonventioner. meddelade den 23september 1982 en dom enligt vilken kränkt den europeiska konventionenom de mänskliga rättigheterna (Sporrong- och Lönnroth-målet). Klagomålen tilldomstolen gällde de olägenheter som långvariga expropriationstillstånd ochbyggnadsförbud medfört för två fastighetsägare i . De två fastigheterdet gällde hade varit underkastad expropriationstillstånd i 23 resp. ochbyggnadsförbud i 25 resp. . Domstolens majoritet (10 mot 9) fann att detförelåg en kränkning av artikel 1 i första tilläggsprotokollet till deneuropeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna. Denna artikel behandlaräganderättsskyddet. Domstolen menade att det finns ett behov av en rimligavvägning mellan samhällets intressen och kravet på skydd för den enskildesgrundläggande rättigheter. Den lag som gällde i vid den aktuella tidenutmärktes enligt domstolen av stelhet och medgav inte att de berördafastighetsägarnas ställning kunde förändras i efterhand. Det fanns ingenmöjlighet för fastighetsägarna att få expropriationstillstånden omprövade.Domstolen noterade också att det fr. o. m. 1973 gällde en ny expropriationslag.I denna hade införts en möjlighet att under vissa förutsättningar fågiltighetstiden för ett expropriationstillstånd avkortad, men denna regel varinte tillämplig i de aktuella fallen, för vilka den gamlaexpropriationslagstift-ningen gällde. Osäkerheten och de olägenheter dennamedförde för fastighetsägarna kunde enligt domstolen inte uppvägas av deallmänna intressen som gjorde sig gällande. Klagandena fick enligt domstolenbära en alltför tung börda som skulle ha kunnat godtas bara om det hade varitmöjligt för dem att begära en avkortning av giltighetstiden eller att krävaersättning. Domstolen påpekade att svensk lag inte gav denförstnämnda möjligheten och att den fortfarande inte öppnar den . Domstolen fann också (med 12 röster mot 7) att rätten tillrättegång enligt artikel 6 (1) i konventionen kränkts. Stadsfullmäktiges beslutatt söka expropriationstillstånd kunde överklagas till länsstyrelse och vidaretill regeringsrätt. Fullmäktigebesluten innebar dock enligt domstolen endast enförberedande åtgärd som i och för sig inte inkräktade på en civil rättighet.Regeringens beslut om expropriationstillstånd kunde inte överklagats tillförvaltningsdomstol, och resningsansökan hos regeringsrätten - ett extraor- KU1984/85:5 13 dinärt rättsmedel - innebar enligt domstolen inte enprövning fullt ut av de åtgärder som påverkar den civila rättigheten. dom har föranlettinterpellationer [av ()] i som besvarats avjustitieministern och av justitieministern . Vid sistnämnda tillfälle anförde justitieministernbl. a. följande: Enligt den nu gällandeexpropriationslagen skall i expropriationstillstånd bestämmas , inomvilken saken skall fullföljas genom ansökan om stämning fill domstol. Ipraktiken bestäms numera till . Den i tillståndet bestämdatiden kan bara förlängas om det föreligger särskilda skäl. Beslut omförlängning är ovanliga. Fastighetsägaren kan begära att den bestämdatidsfristen förkortas när har förflutit från det att tillståndetbeviljades. I det rättsläge som råder finns det således inteanledning att räkna med att några kränkningar av det slag som förekom i detaktuella målet kan uppkomma. Jag anser därför att det inte finns skäl att ändraexpropriationslagen med anledning av dom. När det gäller byggnadsförbuden så har regeringen nyligentill lagrådet remitterat ett förslag till ny plan- och bygglag, som innebär attgällande förbud upphör och att inga nya förbud därefter kanmeddelas. Förslaget, som f. n. granskas av lagrådet, tillgodoser enligt minmening de eventuella anspråk på ändrad lagstiftning på plan- och byggområdetsom kan ställas med anledning av dom. Inte heller i övrigt har jag funnit att den berörda domenhar några omedelbara konsekvenser för vår lagstiftning. Jag vill emellertidsluta med att säga att det i svenskt lagstiftningsarbete fortlöpande görsavvägningar inte bara med hänsyn till samhällsutvecklingen utan också medhänsyn till regeringsformen och de internationella åtaganden som hargjort, varvid bl. a. den rättsutveckling som sker vid beaktas. Gällande rätt beträffande internationella konventionerstillämplighet i m. m. Den svenska lagstiftningeninnehåller inte några föreskrifter om hur bestämmelserna i internationellaöverenskommelser som tillträtt skall införlivas med svensk rätt. Enligtden praxis som utbildats gäller en sådan konvention inte direkt för deninomstatliga rättstillämpningen i vårt land. För detta krävs att de rättsligaprinciper som kommit till uttryck i överenskommelsen upptagits i en motsvarandesvensk författning (se t. ex. NJA 1973 s. 423 och RÅ 1974 s. 121). När enöverenskommelse skall införlivas med svensk rätt kan två olika metoder komma ifråga, s. k. transformation eller s.k. inkorporation. Vid transformationomarbetas de delar av den internationella överenskommelsen som behöverinförlivas med KU1984/85:5 14 svensk rätt till svensk författningstext. Detta skerenligt samma tillvägagångssätt som vid rent intern lagstiftning. Inkorporationinnebär att det i en lag eller annan författning föreskrivs att konventionensbestämmelser direkt gäller i . Den ursprungliga konventionstexten blirdå gällande svensk författning, även om den är avfattad på främmande språk. Utredningen om författningspublicering m.m., vilken bl. a.hade till uppgift att utreda frågan om publicering av internationellaöverenskommelser, diskuterade även problemen med att införlivakonventionsförpliktelser med intern rätt (SOU 1974:100). Utredningen tog därvidupp till belysning metoden att låta bindande internationella överenskommelserautomatiskt bli en del av den nationella rätten när de har tillträtts ochpublicerats i landet. Utredningen ansåg emellertid att ett system av detta slaginte kunde genomföras helt renodlat. Det skulle förutsätta att allainternationella överenskommelser är så utformade att de kan tillämpas direkt avde nationella myndigheterna. Denna förutsättning förelåg enligt utredningenemellertid långt ifrån alltid. Åtskilliga internationella överenskommelserkräver för sin tillämpning på det nationella planet att kompletterandeföreskrifter meddelas. En överenskommelse kan innehålla vissa principer somstaterna förbinder sig att följa men överlämna detaljregleringen åt dennationella lagstiftningen. Vidare kan en överenskommelse innehålla ett allmäntåläggande för parterna att i överensstämmelse med sin nationella lagstiftningstraffsanktionera vissa förfaranden. Många överenskommelser lämnar dessutomvissa frågor öppna som måste regleras i nationell lagstiftning för att ettenhetligt regelkomplex skall kunna komma till stånd. Utredningen konstaterade vidare att de till synes enklasystem av denna typ som används i och i verklighetenhade måst underkastas betydelsefulla modifikationer och visat sig ge upphovtill svårbemästrade rättstekniska problem. Utredningen ansåg det därför olämpligtatt genom grundlagsfästa regler binda sig för en exklusiv användning avinkorporationsmetoden. fri- och rättighetsutredning har i sittbetänkande (SOU 1975:75) Medborgerliga fri- och rättigheter diskuterat hur defri- och rättighetskonventioner anslutit sig till skall påverka svenskrätt. Utredningen anförde bl. a. följande (s. Det har i olika sammanhangförordats att man skall låta de internationella fri- och rättighetskonventionersom har anslutit sig till slå igenom i svensk grundlag, antingen genomatt det i grundlagen föreskrivs att konventionerna skall tillämpas nationellteller genom att delar av konventionerna arbetas in i svensk grundlag. Fri- ochrättighetsutredningen har enligt sina direktiv haft att överväga en lösningenligt någon av dessa linjer. Det förslag som utredningen lägger fram haremellertid utformats utan direkt anknytning till konventionstexterna. Skälenhärtill är flera. Utredningen vill till en början erinra om attkonventionerna inte själva kräver att rättighetsskyddet skall förankras i detill konventionerna anslutna ländernas grundlagar. KU1984/85:5 15 Konventionstexterna ärsvåröverskådliga och svårtillgängliga. Den juridiska terminologi som användsär inte enhetlig och texterna har utformats med hjälp av en teknik som i höggrad skiljer sig från svensk lagstiftningsteknik. De undersökningar somutredningen har låtit utföra visar att konventionstexterna har gett upphovtill betydande tolkningsproblem. De är av nu nämnda skäl inte lämpade fördirekt tillämpning av svenska domstolar och myndigheter. Vad gäller den metod som innebär att konventionstexternaskulle införlivas med svensk grundlag genom en föreskrift att de skalltillämpas nationellt tillkommer dels de svårigheter som har samband medframtida ändringar av de på detta sätt grundlagsfästa konventionerna, dels deproblem som följer av att konventionerna saknar autentisk svensk text och avatt de på olika språk avfattade autentiska texter som föreligger ibland skiljersig åt sinsemellan. Utredningen kan beträffande de särskilda problem som ärförbundna med att införliva konventionsbestämmelser med intern rätt vidarehänvisa till de uttalanden i ämnet sorn har gjorts av utredningen omförfattningspublicering (SOU 1974:100 s, 89). Det förhållandet att utredningen har valt att utformarättighetsregleringen i grundlag utan direkt anknytning tillrättighetskonventionernas texter innebär inte att konventionerna har saknatbetydelse för utredningens ställningstaganden. Motsatsen är fallet. Deinternationella konventionerna är grundläggande dokument såvitt gäller skyddetför fri- och rättigheter, och de har varit en vikfig inspirationskälla iutredningens arbete. Utredningen har strävat efter att genomgrundlagsregleringen ge rättigheterna ett skydd som i nivå inte ligger under konvenfionernas.Det skydd i RF som utredningen föreslår för opinionsfriheterna(yttrandefriheten, rätten till information, mötesfriheten,demonstrationsrätten, föreningsfriheten och religionsfriheten) är på flerapunkter betydligt starkare än det som följer av rättighetskonventionerna och iövrigt åtminstone likvärt med konvenfions-skyddet. I lagstiftningsärendet anslöt sigföredragande departementschef och även fill utredningens förslag idenna del (prop, 1975/76:209, s, 85, KU 1975/76:56), Reglering i regeringsformen av svenskt medborgarskap I motion 1983184:579 av GunnarBiörck i (m) begärs att en paragraf om svenskt medborgarskap skallinföras i regeringsformen, Mofionären framhåller att begreppet medborgare(resp. svensk medborgare) förekommer i ett stort antal lagrum iregeringsformen, tryckfrihetsförordningen och riksdagsordningen. Med hänsynhärfill är det enligt motionären anmärkningsvärt att detta begrepp inte ärdefinierat i grundlagen. Detaljbestämmelser om förvärvande av svensktmedborgarskap för den som inte är infödd svensk föreslås bibehållas i särskildlag. Enligt motionen bör en ny paragraf av följande lydelse införas iregeringsformen: Rättelse: S, 21 näst sista radenoch S. 22, rad 14 Står: korporationsutredningen till:kooperationsutredningen KU1984/85:5 16 Medborgare i riket (alt, )är envar, vars föräldrar vid hans födelse var svenska medborgare, och jämvälden, som på grund av anknytning till riket eljest har förvärvat svensktmedborgarskap enligt föreskrift i lag. De grundläggande reglerna om skyddet för medborgarskapetfinns i 2 kap, 7 § andra stycket RF, Där stadgas att ingen medborgare som äreller har varit bosatt i riket får berövas sitt medborgarskap i annat fall ändå han , efter uttryckligt samtycke eller genom att inträda i allmäntjänst, blir medborgare i annan stat. Utan hinder härav får dock föreskrivasatt barn i fråga om sitt medborgarskap skall följa föräldrarnaeller en av dem. Vidare får föreskrivas att, i enlighet med överenskommelse medannan stat, den som sedan födelsen är medborgare även i den andra staten och ärvaraktigt bosatt där förlorar sitt medborgarskap eller senare.Regler om svenskt medborgarskap finns vidare i lagen (1950:382) om svensktmedborgarskap. Enligt 1 § förvärvar barn svenskt medborgarskap vid födseln ommodern är svensk medborgare eller fadern är svensk medborgare och gift medbarnets moder eller fadern är avliden men vid sin död var svensk medborgare ochgift med barnets moder. Hittebarn som anträffas i riket anses som svenskmedborgare infill dess annat utrönes. Svenskt medborgarskap kan enligt 2-6 §§även förvärvas på andra sätt, bl. a. genom s, k, naturalisation, I 7-8 §§ finnsregler om förlust av svenskt medborgarskap. Enligt 7 § förloras svensktmedborgarskap vid förvärv av utländskt medborgarskap efter ansökan elleruttryckligt samtycke eller vid förvärv av utländskt medborgarskap genom inträdei allmän tjänst i annan stat, I vissa fall förlorar även barn sitt svenskamedborgarskap om föräldrarna förlorat det enligt sistnämnda paragrafsbestämmelser. Enligt 8 § kan i vissa fall den som är född utom riket och aldrighaft sin hemvist här förlora sitt svenska medborgarskap när han fyllt . Stadgandet i 2 kap. 7 § RF fick sin nuvarande lydelsegenom en lagändring som trädde i kraft (prop. 1978/79:195,KU 39). föreskrevs endast att ingen medborgare som är eller har varitbosatt i riket får berövas sitt medborgarskap i annat fall än då han är ellersamtidigt blir medborgare i annan stat. Genom lagändringen stärktes såledesskyddet för medborgarskapet. Avsikten var att så långt möjligt skydda personersom utan eget initiativ eller egen önskan innehar medborgarskap i annan statmot förlust av det svenska medborgarskapet. Frågan om att ta in även de grundläggande reglerna omförvärv av svenskt medborgarskap i RF synes inte ha diskuterats i förarbetenatill regeringsformen eller till medborgarskapslagstiftningen. En utförhg beskrivning av medborgarskapets rättsligainnebörd har lämnats av rösträttskommitté i betänkandet (SOU 1984:11)Rösträtt och medborgarskap (s, 117-124), KU1984/85:5 17 I motionerna 1983/84:298 av KnutWachtmeister (m) och 1983/84:1376 av () begärs att reglerna ornförbud mot retroaktiv lagstiftning på skatteområdet skall ses över. I motion 298 hävdas att det förefaller vara kompliceratatt klart utläsa vad som verkligen är retroaktiv lagstiftning på skatteområdetoch att begreppet retroaktiv därför bör definieras klarare, I motion 1376 hävdas bl, a. att extra vinstdelningsskattoch tillfällig förmögenhetsskatt införts under sådana former att många enskildamänniskor i varje fall uppfattar det som retroaktiv lagstiftning. Motionärenanför att det är av yttersta vikt att grundlagen kan förstås entydigt ochföljas. Med hänsyn härtill och eftersom viss förvirring redan uppstått kringvad som kan anses vara tillåtna undantag från förbudet mot retroaktivlagstiftning anser motionären det nödvändigt med en översyn av 2 kap. 10 § RF. I motion 1983184:2398 av m. fl. (c) anförs -under hänvisning fill vad som anförts i motion 1983/84:1468 - attskattelagstiftningen måste utformas så att den i högre grad än vad som ärfallet ger ledning för tillämpningen av reglerna. Motionärerna hävdar att dethar pågått en utveckling som har lett till att en allt större del avmedborgarnas skattebelastning bestäms av riksskatteverketstillämpningsföreskrifter. Detta medför enligt mofionen att stadgandet i 1 kap.4 § RF om att det är som beslutar om skatt till staten f. n. intehelt uppfylls. Motionärerna anser att det behövs en omsorgsfullare beredningoch att de regler som beslutar införa måste förses med utförligaremotivtext. Gällande rätt, frågans tidigare behandling 12 kap. 10 § andra stycket RFstadgas att skatt eller statlig avgift inte får tas ut i vidare mån än somföljer av föreskrift, som gällde när den omständighet inträffade som utlösteskatt- eller avgiftsskyldigheten. Från förbudet finns två undantag. Riksdagenkan, om den finner att särskilda skäl påkallar det, föreskriva att skatt elleravgift får tas ut också i annat fall. Förutsättningen för detta är emellertidatt den omständighet som utlöser skatt- eller avgiftsskyldigheten inträffarantingen efter det att regeringen eller ett riksdagsutskott framlagt förslag omskatten eller avgiften fill eller sedan regeringen har lämnatriksdagen meddelande i saken genom en skrivelse. Härutöver får riksdagenföreskriva undantag från huvudregeln, om finner att det är påkallatav särskilda skäl i samband med krig, krigsfara eller svår ekonomisk kris. Ifrågavarande stadgande har sin grund i ett betänkande avrättighetsskyddsutredningen, SOU 1978:34, Förstärkt skydd för fri- ochrättigheter. Utredningen behandlade utföriigt frågan om när skattskyldighetenskulle anses inträda (s. 157-163) och anförde bl. a. följande: KU1984/85:5 18 Utredningen har efter en genomgångav olika typfall funnit att det är en framkomlig väg att låta en grundlagsregelbygga på att tidpunkten för en transakfion (rättshandling) av nu nämnt slag -jämförd med tidpunkten för lagens ikraftträdande - i regel blir avgörande förom lagen är retroaktiv eller inte. I andra fall, där någon rättshandling avangivet slag inte äger rum, kan man utan större svårighet ändå peka ut denomständighet, som direkt utlöser skattskyldigheten. Innebörden av det sagda kan sägas vara att manbeträffande existerande skatteformer knyter an till reglerna omskattskyldighetens inträde. För inkomstskattens del är det främst fråga om reglerna i41 § kommunalskattelagen (1928:370), dvs. principen om beräkning av inkomstenligt bokföringsmässiga grunder resp. den s. k. kontantprincipen. Vid inkomst av tjänst, som alltid beräknas enligtkontantprincipen, är alltså den utlösande faktorn det förhållandet att lön,pension eller annan ersättning uppbärs, blir tillgänglig för lyftning eller påannat sätt kommer den skattskyldige till godo. Detta gäller även om inkomstenhar tjänats in . En följd av en sådan regel omretroaktivitetsförbud är att lagstiftaren är förhindrad att under löpandebeskattningsår skärpa gällande skatteskala med giltighet för helabeskattningsåret. Däremot är det inte otillåtet att skattesatsen höjs underbeksattningsåret med verkan för lön eller ersättning som utbetalas underåterstående del därav, något som för inkomstskattens del dock torde varaopraktiskt. På motsvarande sätt förhåller det sig med t. ex. reglerna om rätttill avdrag vid inkomstberäkningen. Avdragsregler kan alltså ändras iskärpande riktning endast såvitt de berör utgifter som har bestritts efter denya reglernas ikraftträdande, I motsats till övriga slag av inkomst enligtkommunalskattelagen skall inkomst av rörelse och av jordbruksfastighet beräknasinte enligt kontantprincipen utan enligt bokföringsmässiga grunder. Vid dessainkomstslag får nya skatteregler inte träffa inkomst som enligt allmäntvedertagen köpmannased eller enligt vad som beträffande jordbruk är allmäntbrukligt har uppförts i räkenskaperna såsom intäktspost före de nya reglernasikraftträdande. Motsvarande gäller för avdragsposter i allmänhet. Beträffandebokföringsåtgärder som skall vidtas vid beskattningsårets utgång, t, ex,värdering av varulager, kan dock ändring i skattereglerna härom inte sägas vararetroaktiva, om de har trätt i kraft före beskattningsårets utgång. En annansak är att de skäl som motiverar ett retroaktivitetsförbud i grundlag också medkraft talar för att lagstiftaren bör undvika att ändra regler av detta slagalltför nära den tidpunkt till vilken värderingen anknyter. Avgörande betydelse vid beskattning av realisafionsvinsthar avyttringen eller, mera exakt, tidpunkten då (den första delen av)köpeskillingen lyfts av säljaren. Här bortses alltså från det förhållandet attviss, eventuellt betydande del av den skattepliktiga värdestegringen kan hauppkommit under tid, då andra regler om realisationsvinstbeskattning eller ingasådana regler gällde.