bet · G801SoU28 · 1984-12-31 00:00:00 — Vad som anförs i motion 3152 (m) om utbyggnadav primärvården genom privatpraktiker föranleder inte till annan bedömning.Utskottet kan inte heller dela. motionärernas uppfattning när det gällerfinansieringen av hälso- och sjukvården. Som anförs i propositionen är det engrundläggande princip för den svenska hälso- och sjukvården att den skallfinansieras solidariskt av medborgarna genom skatter och socialförsäkringsavgiftereller andra allmänna medel. Den enskildes andel av kostnaderna som betalasgenom direkta patientavgifter måste hållas så låg att den inte avhåller någonfrån att söka behövlig vård. Utskottet avstyrker med hänvisning till det anfördamotionerna 1984/ 85:3141 (m) och 3152 (m) yrkande 2. I motion 1984185:3151 (delvis) avIngemar m.fl. (fp) begärs fri etableringsrätt för läkare. 1983/84:190, SfU 1983/84:31) beslöt föregåendeår om nya regler för anslutning av privatpraktiserande läkare och sjukgymnastertill SoU1984/85:28 11 Den verksamhet sombedrivs av privatpraktiserande vårdgivare som är anslutna till den allmännasjukförsäkringens ersättningsregler samordnades planerings- ochverksamhetsmässigt med sjukvårdshuvudmännens egen verksamhet. Det nyaregelsystemet innebär inte någon ändring i privatpraktiserande vårdgivares rättatt utöva yrket, men särskilda regler skall gälla för anslutning till denallmänna försäkringens ersättningssystem. För att en försäkringskassa skallansluta en ny praktiker till försäkringen skall krävas attsjukvårdshuvudmannen tillstyrker detta. Detta förutsätts normalt ske genom attett samverkansavtal träffas mellan den enskilde vårdgivaren ochsjukvårdshuvudmannen. Möjligheten att ansluta sig till försäkringssystemetskall inte gälla läkare och sjukgymnast som vid sidan av anställning hos sjukvårdshuvudmanbedriver tritidspraktik. Ersättningen till fritidspraktiker bör enligtöverenskommelsen vara en angelägenhet mellan fritidspraktikern ochsjukvårdshuvudmannen/ arbetsgivaren. (SoU 1983/84:4 y) tillstyrkte i yttrandetill socialförsäkringsutskottet den nya ordningen bl. a. mot bakgrund avönskemålen om mera rättvis geografisk fördelning av läkarresurserna. Utskottet konstaterar att systemet inte innebär någonändring av privatpraktiserande vårdgivares rätt att utöva sitt yrke. Vad detgäller är i vilken utsträckning ersättning skall utgå från sjukförsäkringen förvård som lämnas utan samordning med den för vårdplaneringen ansvarigalandstingskommunen. Utskottet vidhåller i den delen sin uppfattning att detinte är orimligt att det allmänna ställer vissa villkor för utgivande av sådanersättning till privata vårdgivare. Utskottetavstyrker därför motion 1984/85:3151 (fp) såvitt nu är i fråga. I /notion 1984/85:3149 av . (c) begärs ett tillkännagivande om vad som i motionen anförs om denframtida sjukvårdsorganisationens utformning och inriktning. a. valfrihet i läkarval, lika rätt till vård oavsettbostadsort, hembesök av läkare, samrådsorgan mellan landsting och privatavårdgivare samt upplysning och information i skolorna om kost och motion. I motion 1984/85:3151 (delvis) avIngemar m.fl. (fp) begärs också ett tillkännagivande av vad som imotionen anförs om inriktningen av hälso-och sjukvården. I motionen tas bl. a.upp frågor om vård på lika villkor, ökad kontinuitet i vården och en ökadeffektivitet för att minska köerna. Utskottet konstaterar att det inte råder någraprincipiella motsättningar mellan de nu angivna önskemålen och vad som anförs idessa frågor i propositionen. I propositionen anges som ett centralt mål attalla skall få en god vård på lika villkor, oavsett bl. a. bostadsort.Patientens behov skall sättas i centrum. Hembesök i primärvården är därvid avmycket stor betydelse liksom det utvecklingsarbete som inriktas mot att skapakontinuitet i kontakterna mellan vårdgivare och den enskilde patienten.Samverkan mellan primärvård och andra vårdgivare framhålls. SoU1984/85:28 12 Utskottet vill dock understryka vadsom anförs i motion 3151 (fp) om en förbättrad planering i syfte att få bortköerna till vissa behandlingar. Som ovan nämnts ingår det emellertid iriktlinjerna att den långsiktiga planeringen måste förbättras, liksom metoderför behovsbaserad resursfördelning. Med hänsyn till det nu anförda och till vad som ovanupplysts om innehållet i propositionen påkallar motionerna 1984/85:3149 (c)samt 1984/85:3151 (fp) i här aktuell del inte något uttalande ochavstyrks. I motion 1984/85:3146 av LarsWerner m. fl. (vpk) begärs ett uttalande om att det fram 2 000 bör varamöjligt att uppnå samma dödlighet och sjukdomsförekomst inom hela befolkningensom gäller för de mest gynnade folkgrupperna (yrkande 1). I propositionen anges att det är väsentligt att utjämnaskillnaderna mellan olika gruppers möjligheter att få en god vård. Målet är engod hälsa och vård på lika villkor för hela befolkningen. Man har i dagkunskaper om vad som Ugger bakom många av folkhälsoproblemen, t. ex. alkohol,tobak, olämplig kost, påfrestande arbetsförhållanden eller arbetslöshet. Ennationell offensiv hälsopolitik mot detta förordas. På central nivå skallutarbetas underlag för hälsopolitiska program inriktade mot vissa sjukdomareller hälsorisker. Hälsoupplysningen skall intensifieras. Särskilda åtgärderskall vidtas mot hjärt- och kårlsjukdomar, cancer och olycksfall. Dessa stårkvantitativt sett för en mycket stor del av ohälsan. torde det vara realistiskt att uppnå en minskning avdödligheten i hjärt- och kärlsjukdomar och genom olycksfall. Insatserna motbruk av tobak och alkohol och mot olämpliga kostvanor är betydelsefulla led ien offensiv hälsopolitik. Sjukvårdens inriktning på att förebygga ohälsa bör påsikt bidra till en bättre hälsa för hela befolkningen. Enligt utskottets mening är det troligt att de ipropositionen förordade insatserna leder till en bättre folkhälsa ochtill ökade möjligheter att förebygga för tidig död till följd av sjukdom ellerskada. Något uttalande om hur långt man kan nå äremellertid inte möjligt att göra. Motion 1984/85:3146 (vpk) avstyrks därför(yrkande 1). Sammanfattningsvis tillstyrkerutskottet att ansluter sig till de allmänna riktlinjer förutvecklingen av hälso- och sjukvården som statsrådet preciserat iavsnitt 9 i propositionen. Utskottet återkommer i det följande till vissasärskilda frågor som aktualiserats genom motioner och som i vissa delar ävenberör de angivna riktlinjerna. I motion 1984/85:860 av BeritLöfstedt m. fl. (s) anförs bl. a. att står inför en förändring av dehälsopolitiska målen. Grundläggande för förändringsarbetet är betoningen avden förebyggande vården och strävan efter en lägsta effektiv omvårdnadsnivå.Sjukhusen kommer därvid att spela en viktig roll som kunskapskälla förprimärvårdspersonalen och som centrum för SoU1984/85:28 13 Arbetet inom sjukhusen måste enligtmotionärerna stödjas med informationssystem mer inriktade på de bredare behoveni samhället. För att kunna främja såväl framgång för svenskt näringsliv i fullkonkurrens med omvärlden inom det informationsteknologiska området somutveckling av en offensiv hälsopolitik, enligt de intentioner som skisseras iHS 90, behövs enligt motionärerna en nationell kraftsamling kring ettfullskaleprojekt i . I propositionen framhålls att hälso- och sjukvården har stornäringspolitisk betydelse. Sektorn upphandlar för ca . årligenfrån del svenska näringslivet. Sektorn har därför stor betydelse för attupprätthålla inhemsk efterfrågan och stödja näringslivets hemmamarknad.Föredragande statsrådet framhåller vidare att hälso- och sjukvården innebär ettincitament och stöd för den tekniska utvecklingen. Viktiga utvecklingsprojektbeträffande t. ex. datautrustning och sjukvårdsteknisk utrustning harinitierats genom hälso- och sjukvårdssektorns behov. Detta har lett till attsektorn också har betydelse från exportsynpunkt. är nettoexportör avmedicinsk-teknisk utrustning. Svensk läkemedelsindustri exporterar för mer än 1miljard kr. Utskottet delar uppfattningen i propositionen att hälso-och sjukvårdssektorn har stor samhällsekonomisk betydelse och spelar en viktigroll för sysselsättningen och de regionalpolitiska målen. Utskottet är ocksåense med motionärerna att databaserade informationssystem är nödvändiga för utvecklingenav en offensiv hälso- och sjukvård. I propositionen redovisas t. ex. hur manmed hjälp av ADB-teknik kan sammanställa landstingens databaser till ettnationellt täckande, diagnosregister. Väl fungerande datasystem är viktigasåväl för det dagliga arbetet som för utvecklingsarbetet. Det ankommeremellertid på sjukvårdshuvudmännen att avgöra vilka datasystem som de villanskaffa. Utskottet vill dessutom erinra om att data- och integritetsfrågornapå hälso- och sjukvårdsområdet kräver ytterligare analys och överväganden,vilket avses ske inom ramen för arbetet i data- och offentlighetskommittén (Ju1984:06) (DOK). Med hänvisning härtill avstyrker utskottet motion 1984/85:860(s). Utskottet vill avslutningsvistillägga att det är angeläget med ett fortsatt forsknings- ochutvecklingsarbete som kan ge ytterligare underlag för en hälso- ochsjukvårdspolitik med utgångspunkt i HS 90-utredningens förslag. Ändring av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) I propositionen föreslås att deallmänna krav på hälso- och sjukvården, som än intagna i 3 §andra-fjärde styckena hälso- och sjukvårdslagen och enbart gällerlandstingskommunal vård, skall gälla all hälso- och sjukvård. Bestämmelsernaföreslås därför flyttade till en ny paragraf, 2 a §. I den nya bestämmelsen föreslåstillägg av en särskild punkt om att vården skall inriktas mot att förebyggaohälsa. SoU1984/85:28 14 I motion 1984/85:3152 av NilsCarlshamre m. fl. (m) framhålls att uppgiften att bota sjukdom inte fårinskränkas genom en överbetoning av del i och för sig viktiga arbetet attförebygga ohälsa. Motionärerna anser att detta bör markeras i lagtexten. Deföreslår därför att bestämmelsen ges lydelsen att hälso- och sjukvården skall"inriktas mot att bota sjukdom och förebygga ohälsa" (yrkande 1). Enligt 1 § första stycket hälso- och sjukvårdslagen avsesmed hälso- och sjukvård i lagen åtgärder för att medicinskt förebygga, utredaoch behandla sjukdomar och skador. I specialmotiveringen till bestämmelsen (prop. 1981/82:97s. 110 och 111) uppges att de förebyggande åtgärderna bör vara bådemiljöinriktade och individinriktade. Av förarbetena (SoU 1981/82:51 s. 10)framgår vidare att ordet "medicinskt" tillagts definitionen av hälso-och sjukvård inte för att begränsa omfattningen av begreppet utan för attundvika en alltför vid tolkning av begreppet. Hälso- och sjukvården sägs skolaomfatta sådan verksamhet som bedöms kräva medicinskt utbildad personal ellersådan personal i samarbete med viss annan personal.. I andrastycket av 3 § anges vissa krav på vården. Som föreslås i propositionen bör kraven på hälso- ochsjukvården gälla all hälso- och sjukvård och inte endast denlandstingskommunala hälso- och sjukvården (jfr den beslutadetandvårdslagen). Utskottet anser det därför riktigt att flytta den nuvarandebestämmelsen i 3 § andra stycket till en ny 2 a § med rubriken hälso-och sjukvården. Enligt utskottets mening är det dock mindre lämpligt att idenna bestämmelse ta in markeringen att vården skall inriktas mot att förebyggaohälsa, vilka åtgärder enligt prop. 1984/85:181 s. 95 kan vara såväl samhälls-som individinriktade. De krav som anges i nuvarande 3 § tar främst sikte påsjukvårdens relationer till den enskilde patienten och patientens rätt tillinsyn och inflytande över den behandling som ges. Utskottet vill därför förordaatt de nya reglerna om hälso-och sjukvårdens förebyggande arbete tas in i ensärskild 2 b §. På detta sätt markeras hälso- och sjukvårdens dubbla roll- delsatt behandla sjukdomar och skador som redan uppkommit, dels att förebygga attsjukdom eller skada uppkommer eller förvärras. Utskottet förordar viss omformulering jämförtmed propositionens förslag. Uttrycket "inriktas mot" är enligtutskottets mening alltför onyanserat och kan uppfattas som en överbetoning avden förebyggande verksamheten jämfört med annan verksamhet (3 § tandvårdslagenanvänder inte detta uttryckssätt). Inom hälso- och sjukvården kommer man alltidatt behöva vårda och behandla allvarliga tillstånd som inte kan förebyggas. ovan anfört har hälso- och sjukvården en dubbel roll, både attbehandla och att förebygga. Detta är egentligen självklart. Bestämmelsensavfattning bör således modifieras. Utskottet föreslår därför att "inriktasmot" ändras till "arbeta för". Utskottet vill vidare när detgäller de individinriktade insatserna i andra punkten inskjuta orden "närdet är SoU1984/85:28 15 Meningen är inte att förminska betydelsenav upplysning om hur sjukdomar och skador kan förebyggas utan endast att integöra kravet generellt för alla patientkontakter. Det goda omdömet bör få avgöranär en patient som söker behandling skall få information om förebyggande av sjukdomeller skada. Utskottet förordar sålunda den ändring i hälso- ochsjukvårdslagen som anges i bilaga 2. Utskottets förslag tillgodoser syftet medmotion 1984/ 85:3152 (m) yrkande 1. Enligt socialtjänstlagen (1980:620)har kommunen det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får detstöd och den hjälp som de behöver. För att fullgöra kommunens uppgifter inomsocialtjänsten skall det i varje kommun finnas en socialnämnd. a. verka för att äldre människor får goda bostäder och ge dem sombehöver det stöd och hjälp i hemmet och annan lättåtkomlig service. För äldremänniskor med behov av särskilt stöd skall kommunen inrätta bostäder medgemensam service. Enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) skall varjelandstingskommun - varmed i lagen jämställs kommun som inte ingår i enlandstingskommun -erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosåtta inomlandstingskommunen. Om någon som vistas inom landstingskommunen utan att varabosatt där behöver omedelbar hälso- och sjukvård, skall landstingskommunenerbjuda sådan vård. I motion 1984/85:1287 av LarsHjertén m.fl. (m) hemställs om en utredning som har till uppgift att övervägamöjligheterna av ett överförande av primärvården till primärkommunerna.Motionärerna anför att primärvårdens ökande ansvar för hemsjukvård, psykiatrioch förebyggande hälsovårdsarbete kräver ett mycket nära samarbete medkommunerna. Ett primärkommunalt ansvar för primärvården bör därför övervägas. har tidigare behandlat liknandemotionsförslag, senast i betänkande SoU 1983/84:21 s. 30-32. Utskottet har bl.a. ansett att en ändrad uppgiftsfördelning skulle medföra nya gränsdragnings-och samordningsproblem. har utskottet understrukit betydelsen avsamverkan mellan de olika huvudmännen. Utskottet har vidare anfört: Primärvården utgör tillsammans medlänssjukvården och regionsjukvården en enhetlig organisation för hälso- ochsjukvården i vårt land. Primärvården har förstahandsansvaret men skall kunnarepliera på länssjukvården och regionsjukvården. Denna enhetlighet iorganisationen av hälso- och sjukvården är nödvändig för en effektivanvändning av resurserna för hälso- och sjukvården och till fördel för denenskilde patienten, som kan få behov av olika slag av hälso- och sjukvårdtillgodosedda inom samma organisation. Utskottet motsätter sig därför tanken påatt skilja ut primärvården från denna organisation och överföra den till annanhuvudman. SoU1984/85:28 16 I propositionen framhålls attlandstingskommunerna är bäst lämpade att svara för huvuddelen av den offentligavården. Det betonas att samverkan mellan olika huvudmän är av centralbetydelse. , , ochSpri redovisade ett antal gemensamma skrifter med stark inriktning påsamverkansfrågor när det gäller framför allt primärvård och äldreomsorger (SpriS 43, s. 100-107). I dessa behandlas primärvård - innehåll och utveckling; sjukvårdi hemmet -social hemtjänst; boende, service och vård för äldre;långtidssjukvård i samverkan; omhändertagande av åldersdementa samt dagsjukvårdinom primärvården. Det är vidare enligt propositionen nödvändigt med en välfungerande samverkan mellan primärvården och . I så gott somsamtliga län finns samverkansavtal mellan kommun och landsting om sjukvård ihemmet och social hemtjänst. och Svenska kommunförbundethar gemensamt utfärdat en rekommendation om samarbetesocialtjänst - psykiatri. Enligt utskottets mening iir dengrundläggande ansvarsfördelningen mellan primärkommuner och landsting välavvägd. Det kan visserligen, som motionärerna anför, uppstå samordningsproblem.Dessa problem skulle emellertid också uppkomma vid en ändraduppgiftsfördelning. Härtill kommer att primärvården i medicinskt ochorganisatoriskt hänseende måste kunna repliera på länssjukvården ochregionsjukvården. Behovet av samverkan och samordning mellan primärvården ochprimärkommunala organ bör enligt utskottets mening i stället tillgodoses på detsätt som redan förekommer, nämligen genom olika samverkansavtal och modeller.Utskottet noterar härvidlag att samarbetet mellan landstingskommunerna ochkommunerna har utvecklats alltmer . Den pågående försöksverksamhetenmed ökad självstyrelse (prop. 1983/84:152, KU 32, SFS 1984:382) germöjligheter att pröva en närmare samverkan och nya vägar i den kommunalaverksamheten. Utskottet har inhämtat att det i sammanhanget har framkommitförslag om att på försök överföra primärvården till några av de i projektetingående kommunerna. Frågan om formerna för ett sådant försök är föremål föröverväganden inom civil- och socialdepartementen. Med hänsyn till det anförda bör motion 1984/85:1287 (m)inte föranleda någon åtgärd av . Specialisiko/npete/is i/iom primärvården 1 /notion 1984/85:859 av 1/igaLantz m.fl. (vpk) begärs att skall uttala att specialistmedverkan iform av gynekologer och barnläkare bör finnas inom primärvården även iframtiden (yrka/ide 7) samt att mödrahälsovårdens kvalitet bör bibehållasgenom medverkan av läkare med specialutbildning i gynekologi samt att vårdenskall utvecklas genom ett ökat samarbete med primärvårdens övriga medarbetare(yrkande 2). SoU1984/85:28 17 I motion 1984/85:1781 av GullanLindblad (m) och () begärs att specialistläkare inomgynekologi/obstetrik och barnsjukdomar samt övrig specialutbildad vårdpersonal,t. ex. barnsjuksköterskor, barnmorskor och kuratorer, skall ha sin givna platsinom primärvården. I motion 1984/85:2456 av (c) betonas viktenav att erforderlig specialistkompetens i gynekologi finns inom primärvården. I propositionen sägs att huvuddelen av primärvårdensinsatser kommer att ske genom vårdlag där allmänläkaren,disfriktssjuksköterskan och undersköterskan i kontakt med åtskilliga andrapersonalkategorier svarar för insatserna och förmedling av kontakt med andraspecialister. Föredragande statsrådet bedömer att det framför allt i vissatätbefolkade områden kan vara en prakti.sk lösning att specialister i t. ex. gynekologi och pediatrikarbetar på heltid vid en vårdcentral. I andra fall kan tjänstgöring vissadagar, men med organisatorisk knytning till länssjukvården, vara en bättrelösning. kan sjukhusanknuten mottagning vara den bästa modellen.Föredragande statsrådet anser att den enskilde dock bör ha möjlighet att utanadministrativa hinder få söka specialist om önskemål därom finns. Utskottet har under de senaste riksmötena behandlatmotionsförslag som varit likartade med de här aktuella motionsförslagen, senasti betänkande SoU 1983/84:21. Utskottet erinrade om att det i socialstyrelsensAllmänna råd (1981:4) om hälsovård för mödrar och barn inom primärvårdenförutsätts att för denna hälsovård skall svara antingen specialister ipediatrik och i gynekologi/obstetrik eller läkare i allmänmedicin med vidgaderfarenhet inom nämnda specialistområden. Utskottet nämnde vidare att enligtsocialstyrelsens beräkningar torde ca 300-350specialister i gynekologi och ca 400-450 specialister i pediatrik vara disponiblaför tjänstgöring i primärvården. Utskottet delar uppfattningen ipropositionen att det bör finnas tillgång till specialistläkare i primärvårdenoch kan inte se att det i denna del föreligger någon motsättning mellanpropositionen och motionerna. Utskottet konstaterar vidare att tillgången påläkare med specialistkompetens inom gynekologi/obstetrik och pediatrik gör detmöjligt för ett betydande antal av dem att arbeta inom primärvården. Som anförsi propositionen bör dock de lokala förhållandena få avgöra på vilket sättspecialisterna skall knytas till primärvården. Utskottet vill vidare understryka att de kvinnor som såönskar bör ha möjlighet att få konsultera en gynekolog utan att först behöva gåtill en allmänläkare. Detsamma bör gälla föräldrar som vill vända sig direkttill en barnläkare. Detta överensstämmer med föredragande statsrådets uppfattningi frågan (se prop. s. 102). Utskottet avstyrker med det anförda motionerna 859 (vpk)yrkande 1, 1781 (m) delvis samt 2456 (c). Inom primärvården bör det givetvis - anpassat efter delokala förhållandena - även finnas tillgång till annan specialutbildadpersonal än läkare, t. ex. 2 Riksdagenl984/85.12saml. SoU1984/85:28 18 psykologer, barnmorskor, barnsköterskor och kuratorer.Enligt ovannämnda Allmänna råd bör behovet av medverkan avpsykologer och kuratorer tillgodoses genom konsultationer från länssjukvårdenoch . Det förutsätts vidare att barnmorskor i stor utsträckningskall ha hand om hälsovården för blivande mödrar. Utskottet, som förutsätter att mödrahälsovårdens kvalitethärigenom kommer att bibehållas, avstyrker med hänvisning härtill även yrkande2 i motion 859 (vpk) samt motion 1781 (m) i återstående del. I motion 1984/85:3147 av TyraJohanssonm.fi. (s, m, c, fp, wpA:) framhålls bl. a. att regeringen genompolicy-uttalanden och på andra sätt bör fastställa en officiell, aktivtobakspolitik. Arbetet för minskat tobaksbruk bör, anför motionärerna, få enklart markerad, egen identitet som ett i det förebyggande hälsovårdsarbetetingående delområde. Enligt motionärerna bör såväl kortsiktiga som långsiktigamål definieras för arbetet mot tobaksbruk (yrkande 1). I motionen begärs vidareatt ämnesområdet Minskat tobaksbruk får bli ett av de områden för vilka manutarbetar ett särskilt hälsopolitiskt sektorsprogram {yrkande 2). I motion 1984/85:3148 av m. fl. (s, m,c, fp, vpk) begärs en massiv informationsinsats om tobakens skadeverkningar{yrkande 1). Motionärerna begär att en särskild hälsovårdsavgift om percigarettpaket skall införas för att bekosta informationen (yrkande 2). Enligtmotionärerna bör tobakspriset i konsumtionsdämpande syfte höjas med 2-3 kr.per cigarettpaket (yrkande 3). I propositionen framhålls att mycket tyder på attrökvanorna i en befolkning är påverkbara. Vissa positiva effekter har noteratsunder senare år, bl. a. en allmän attitydförändring gentemot rökning igemensamhetsloka-ler, transportmedel m. m. I propositionen föreslås att enintensifierad informationsverksamhet om tobakens skadeverkningar genomförs.Huvudsyftet med verksamheten bör vara att hindra rökdebut hos barn och ungdom.Formerna för informationsverksamheten skall övervägas närmare. Möjligheternatill utvärdering av de beslutade åtgärderna skall därvid noggrant prövas.Verksamheten bör bedrivas i nära samverkan med berörda myndigheter ochorganisationer. Med hänsyn till de skadliga effekter som tobaksbruketkonstaterats ge upphov till är det, enligt föredragande statsrådet, angelägetatt även i fråga om tobaksvaror se beskattningen som ett instrument för attnedbringa tobakskonsumtionen. Priset på tobaksvaror bör i vart fall följa denallmänna prisutvecklingen. Föredragande statsrådet säger sig dock inte varaberedd att nu föreslå att priset höjs med . för ett paketcigaretter. För att få ett underlag för en fortsatt systematisksatsning mot tobakskonsumtionen erfordras särskilda uppföljningsåtgärderinriktade på att bedöma SoU1984/85:28 19 effekten på rökvanor m. m. av ett åtgärdsprogram. Det fårenligt propositionen anses åvila att kontinuerligt följaförändringar i rökvanor. Detta är ett naturligt led i den fortlöpandeepidemiologiska bevakningen av olika riskfaktorers effekter på befolkningenshälsa som har ett övergripande ansvar för. Frågor om åtgärder mot tobaksbrukethar fortiöpande behandlats av socialutskottet ända , senast ibetänkande SoU 1983/84:15.