bet · G801KrU4 · 1984-12-31 00:00:00 — I detta betänkande behandlarutskottet motionsförslag om en utbyggd sportdykarutbildning och bättre kontrollav dykarskojornas verksamhet. har inhämtat yttrande över motionerna frånsjöfartsverket, chefen för marinen, delegationen för samordning avhaysresursverksam-heten, och . Med hänvisning till det utredningsarbete sorn har inlettsiinder sotnrnaren 1984 finner utskottet att syftet med motionerna ärtillgodosett. I motion 1983/84:1230 av SiriHäggmark. (m) yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av en översyn och samordning av utbildningen vidcivila dykarskolor/-kurser som ej är anslutna till befintliga organisationerinorn området. I motion 1983/84:1804 av KenthSkårvik (fp) yrkas att hos regeringen anhåller att en utvärderinggörs orri hur utbildningen av dykare utförs, hur den skulle kunnautformas samt hui" legitimation för utbildare (lärare)erhålls. I de båda motionerna erinras om attintresserför sportdykning har ökat kraftigt . Den ökade verksamheten har tyvärr, också medfört att en rad svåra olyckor har inträffat. Motionärerna anser att hårdare krav bör ställas på den utbildning som ges till sportdykare och att dykarskolornas verksamhet fortlöpande bör kontrolleras Vissa uppgifter i anslutning till motionerna I detta avsnitt lämnas enredovisning för dykarutbildningen som bygger på uppgifter i remissyttrandena. Inom området dykeri kan tre olikaverksamheter särskiljas, nämligen sådan som utförs av den som bedriver dykning som yrke och har detta som 1 Riksdagen1984185.13saml. KrU 1984/85:4 2 Yrkesdykare kan varaanläggningsdykare och/ eller klockdykare, forskningsdykare varmed avses den som i sitt vetenskapligaarbete utövar dykning och den som bedriver dykning som sport ellerför rekreation. Civila anläggningsdykare,"tungdykare", utbildas f. n. vid Marinens DykeriCentrum (MDC) efteren läroplan utarbetad av branschens parter på uppdrag av ocharbetsmarknadsstyrelsen. Utbildningen har skett inom ramen för s. k.bristyrkesutbildning. Här krävs kompletteringsutbildning för att uppnåinternationellt uppställda normer. Internationellt godkända certifikat finnsinte . Civilaklockdykare utbildas f. n. över huvud taget inte i . Sportdykning förekommer som fridykning utan annangrundutrustning än cyklopöga, snorkel och simfenor samt apparatdykning somförutsätter att dykaren bär med sig andningsluft i tuber. Sportdykarutbildning anordnas dels av klubbar anslutnatill (), dels av kommersiella dykarskoloranslutna till (). Ett ringa antaldykarkurser har anordnats av en helt friståendearrangör som inte har varit ansluten vare sig till SSDF eller till SDR. SSDF bildades och tillhör . Till förbundet är ca 250 klubbar och ca 15 000 medlemmaranslutna. Antalet aktiva eller passiva sportdykare beräknas till omkring 30 000personer. De dykarkurser som SSDF eller någon av dess klubbar administrerarleder fram till prov för avläggande av s. k. nordiskt sportdykarbevis. Dettadykarbevis har godkänts av den internationella dykarorganisationenConfédération des Acti vites Subaquatiques (). Beviset är klassatav som tvåstjärnigt enligt de internationella normerna för svårighetsgrad(en-, två- och trestjärniga internationella dykarbevis finns). SDR är ett samordningsorgan för kommersiella dykarskolor.SSDF har ingått ett samarbetsavtal med SDR. Avtalet innebär att de skolor somär anslutna till SDR skall tillämpa i princip exakt samma utbildningsplaner ochutbildningsprinciper som SSDF. De dykarcertifikat som utfärdas av deSDR:anknutna skolorna är därmed likvärdiga med det nordiska sportdykar-beviset. SSDF ochSDR-skolorna utbildar sina egna instruktörer. Grundutbildning av sportdykare som klubbar ochkommersiella dykarskolor erbjuder leder fram till prov för avläggande avdykarbevis. Dessa bevis -som ibland kallas certifikat - är inom fridykningensvenskt fridykarbevis, nordiskt fridykarbevis och nordiskt 1-klasssportdykarbevis. Minimifordring-arna på den utbildning för nordisktsportdykarbevis som föregår provtagningen för apparatdykare omfattar enteoretisk del under sammanlagt 20 KrU 1984/85:4 3 timmaroch praktisk dykverksamhet . Utbildningför 1-klass sportdykarbevis innehåller en mer omfattande teoridel och ensvårare praktikdel. Innanutbildning för apparatdykning börjar skall dykelev genomgå läkarundersökningenligt ett särskilt program utarbetat av SSDF. Undersökningen skall resulterai en bedömning av läkaren om eleven från medicinsk synpunkt är lämplig somsportdykare. Säkerhetsarbetetinom sportdykarverksamheten följs fortlöpande av en särskild arbetsgrupp inomSSDF. Gruppen samlar in erfarenheter - bl. a. genom olycks- ochtillbudsrapportering - sammanställer och värderar erfarenheterna och spriderdessa till klubbarna. Erfarenheterna från sportdykarverksamheten diskuterasårligen vid konferenser med säkerhetsombuden i distrikt och klubbar. Antaletolyckor och tillbud inom sportdykningen som rapporterats till SSDF uppgick år1982 till 40 varav 2 med dödlig utgång. var motsvarande siffror 26och 3 dödsolyckor. omkom 5 personer i samband med sportdykning.SSDF redovisar för att det genomsnittligt inträffat40 olyckor eller tillbud till olyckor varav 3 med dödlig utgång. Kommittén (Kn 1981:02) för undersökning avallvarhga olyckshändelser tillkallades med uppgift bl. a. att klarläggaomständigheterna vid allvarliga olyckshändelser, granska säkerhetsåtgärdernaoch pröva effektiviteten av räddningsinsatserna (Dir 1981:12). Syftet med arbetetbör enligt direktiven vara att försöka förhindra att det inträffar nyaolyckshändelser av hknande slag eller med likartade följder. Allatyper av allvarliga olyckor utom luftfarts- och sjöfartsolyckor bör kunnaundersökas. Det gäller bl. a. bränder, explosioner, ras, översvämningar,trafikolyckor och utflöden av skadliga ämnen som har medfört eller kan befarasmedföra betydande skador på människor eller egendom eller i miljön.Verksamheten skall utgöra ett komplement till de ansvariga myndigheternaslöpande säkerhetsarbete. Utskottethar inhämtat att kommittén avser att granska de olyckor med sportdykare sominträffat och diskutera följande tre frågor: utbildning ochsäkerhet, alarmering och räddningstjänst samt sjukvårdens arbete -tryckkammarberedskapen och sjukvårdspersonalens dykmedicinska kunnande. Delegationen för samordning avhavsresursverksamheten (DSH) redovisar att en av delegationen tillsattarbetsgrupp har haft i 1*1984/85.13 saml. KrU1984/85:4 4 uppdrag att utarbeta ett förslag till utbildningsprogramför yrkes- och forskningsdykare. Beträffande sportdykarutbildningen konstaterarDSH att denna inte närmare utretts. Sportdykarutbildningen, säger , syftar självfalletej,till att ge eleverna kunskaper av det slag som krävs vid en yrkesutövning under vatten. Den rena dykutbildningen som sådan har dock åtskilliga likheter. . ~ Utformning och kvalitet på sportdykarkurserna påverkarindirekt yrkes-dykeriets förutsättningar. Det förekommer att sportdykutbildadeoch/eller personer som dykutbildats inom ranien för; siu: militärtjänst taruppdrag såsom yrkesdykare oftast utan att ha för arbetsuppgiften erforderligyrkesutbildning eller erfarenhet. Avsaknaden ay uppdaterade och moderna säkerhetsbestämmelserför civilt dykeri bidrar till att onödiga risker tas. DSH anför vidare att i de kontakter som förevarit medberörda inom sportdykarbranschen har emellertid inga direkta brister i den etablerade utbildningen påtalats. DSH har dock tiU viss del uppmärksammats på att ojämnheter i kvalitet förehgger såväl vid anslutna som icke anslutna skolor. Detta har bl. a. sin grund.i bristande.kontroll av instruktörernas utbildning och kompetens. Mot denna bakgrund finner DSH det motiverat med en vissöversyn av den nu förekommande sportdykarutbildningen. Enligt DSH;s mening böröversynen av samordningsskäl ej begränsas till de skolor som ej är anslutnatill befintliga organisationer. Vid en översyn bör målsättningen vara att nå en enhetligstandard för samtliga skolor. Kärnpunkten synes härvara,instruktörsutbildningen, instruktörernas auktorisation och enkontrollfunktion avseende dykarsko-lorna. ()framhåller att förbundets system för utbildning av sportdykare och instruktörerfungerar väl och resulterar i gediget utbildade och säkra dykare. Någon annanstyrning av utbildningsverksamheten än den förbundet självt utför anser SSDFdärför ej vara nödvändig. Förbundet delar synpunkterna i motion 1230 angåendebehovet av en viss kontroll och samordning av dykarskolor som inte tillhör SSDFeller (). Det är otillfredsställande attsportdykarutbildning efter andra och mindre omfattande kursplaner än den SSDFoch SDR avtalat om kan få bedrivas. Vi anser att SSDF, mot bakgrund avsin storlek som sportdykarorganisa-tion i och sitt långvarigautvecklingsarbete beträffande dyksäkerhet och utbildning, är den organisationsom bör svara för samordning och överprövning, i det fall att riksdag ellerregering skulle komma att fatta beslut om en närmare samordning eller regleringav sportdykarutbildningen i . I ett sådant fall föreslår vi också attmedel avsätts för verksamheten i form av inrättande av en särskildkonsulenttjänst med placering på i . KrU 1984/85:4 5 Konsulentens arbetsuppgifter skulle bl. a. kunnavara att stödja, stimulera och kontrollera landets sportdykarskolor ochutbildare samt att utarbeta regler för sportdykarutbildningen i . ()ifrågasätter behovet av en utbyggd utbildning för sportdykare avinrättandet av en central kontrolhnstans. Förbundet,som till sitt remissyttrande bifogar utbildningsplan för nio dagarsinstruktörskurs, anför bl. a. följande. Vi hyser inom SDR ett stort förtroende för vårainstruktörer och deras arbete. Den teoretiska och framför allt praktiskakunskapsnivån garanterar säker utbildning för alla elever som genomfört enSDR/sportdykar-kurs. Detskrivs i motionerna om olycksrisker inom sportdykning. Vår uppfattning år atttrots att omfattningen starkt ökat har inte olycksstatistiken ändrat sig motvad som varit . Detta visar att utbildningen har en tillräckligthög nivå för att fylla behoven till sportdykning. SDR:suppfattning om den civila dykarutbildningen är att de organisationer som i bör vara de som också i fortsättningen skall få bedriva kurser. Vi trorinte att en central instans för kontroll skulle höja standarden mot vad den är. Snarare skulle den som många andra liknande instanser öka kostnadernaför en redan kostsam utrustnings- och instruktörskrävande sport. Det godaanseende som både SDR/och åtnjuter borde vara tillräckligt för ensådan egenkontroll. Dekrav som finns på utbildningsplan och instruktörer är tillräckliga. Atten utökad läroplan skulle innebära bättre dykare är högst diskutabelt, inom SDRhar man lagt tonvikten på att förenkla och effektivisera utbildningenpedagogiskt. Denna förändring visar redan nu att de grundkunskaper somnyblivna dykare har är klart bättre jämfört . Våruppfattning är också att för att få certifiera/ge ut bevis måste vederbörandevara utbildad instruktör. Det får inte vara så att "förtroendevalda"utan full instruktörsutbildning kan certifiera. SDR:s önskan är att vår.9-dagars kurs är det krav på eventuell nivå som skall ställas. avstår från att uttala sig omutbildning av sportdykare med hänvisning till att verkets erfarenheter avsportdykares kunskaper och kompetens i allmänhet är begränsad. Chefen för marinen anser inte det åvila marinen attuttala sig om huruvida central samordning eller organisering avsportdykarutbildning m.m. skall ske. Iremissyttrandet redovisas att dykarutbildning som bedrivs i försvaret följerfastställda rutiner och reglementen. Viss civil dykarutbildning genomförs ioch av marinen vid Marinens , polis, tull m. fl.myndigheter, varvid för militär personal gällande utbildningsreglementen följsi alla delar. Vidareanförs att chefen för marinen kan med nyttjande av sina erfarenheter inomdykeriområdet avge yttranden och/eller delta vid diskussioner och ge sin syn påexempelvis innehållet i någon viss dykarutbildning. Marinens resurser medger ejnågot åtagande i övrigt. KrU 1984/85:4 Enligt motionerna bör utbildningen av sportdykareses över och förbättras. Vidare bör dykarskolornas verksamhet fortlöpandekontrolleras. Sportdykarutbildninganordnas dels av klubbar anslutna till , dels avdykarskolor anslutna till . Det har förekommitatt några dykarkurser har anordnats av helt fristående arrangörer. Avremissvaren framgår att delegationen för samordning av havsresursverksamheteni allt väsentligt delar motionärernas uppfattning. Delegationen anför att enviss översyn av sportdykarutbildningen är motiverad. Denna översyn bör avsamordningsskäl inte begränsas till de skolor som ej är anslutna tillbefintiiga organisationer. Målsättningen bör vara att nå en enhetlig standardvid samtliga skolor. ställer sig tveksamt till en styrning avutbildningsverksamheten utöver den förbundet självt utför. Förbundet menar dockatt det behövs en viss kontroll och samordning av de dykarskolor som intetillhör eller . ifrågasätter behovet av en utbyggd utbildning för sportdykare liksom avinrättandet av en central kontrollinstans. Medanledning av tre allvarliga olyckor med sportdykare som inträffade undersommaren 1984 har enligt vad utskottet inhämtat kommittén (Kn 1981:02) förundersökning av allvarliga olyckshändelser inlett en granskning som bl.a. kommer att omfatta utbildning av sportdykare. Mot denna bakgrund konstaterarutskottet att motionärernas önskemål i allt väsentligt är tillgodosedda.Motionerna påkallar således inte någon åtgärd från sida. att avslårmotionerna 1983/84:1230 och 1983/84:1804. Närvarande:Ingrid (), (), (), Lars-IngvarSörenson (s), (), (), (), BeritOscarsson (s), (), (m), (), (vpk), (), () och LarsHjertén (m).