bet · G801LU10 · 1984-12-31 00:00:00 — Förslageti propositionen om införandet av en ny bestämmelse (6 §) i I kap. FB syftartill att ge inseminationsbarnen en så säker familjerättslig ställning sommöjligt. I den föreslagna bestämmelsen stadgas att om insemination har utförtspä modern med samtycke av hennes make eller annan man som bodde tillsammans medhenne under äktenskapsliknande förhållanden, skall vid tillämpning av 1 kap.2-5 §§ FB den som har lämnat samtycket anses som barnets far. En förutsättninghärför skall dock vara att det med hänsyn till samtliga omständigheter ärsannolikt att barnet har avlats genom inseminationen. Denföreslagna bestämmelsen innebär att, om modern var gift vid barnets födelse,mannen i princip inte längre skall ha möjlighet att få faderskapspresumtionenhävd annat än om inseminationen skett utan samtycke från hans sida eller om hankan göra sannolikt att barnet i själva verket inte har avlats genominseminationen utan vid samlag med någon annan man. Var modern inte gift närbarnet föddes följer av förslaget att socialnämnden får godkänna etterkännande av faderskap som lämnas av en man som kvinnan bodde tillsammans medunder äktenskapsliknande förhållanden och som samtyckt till inseminationen. Omden samboende mannen vägrar att lämna faderskapserkännande och faderskapetföljaktligen måste fastställas genom dom kan domstolen enligt den föreslagnabestämmelsen och 1 kap. 5 § FB förklara den samboende mannen som far oavsett ombarnet tillkommit genom makeinsemination eller genom givarinsemination. Enförutsättning är dock att det med hänsyn till samtliga omständigheter ärsannolikt att barnet har avlats genom inseminationen. Enligtpropositionen skall det inte vara möjligt att efter givarinsemination föratalan om faderskap mot givaren. Utskottethälsar för sin del med tillfredsställelse att frågorna om faderskap vid såvälmakeinsemination som givarinsemination nu blir reglerade. Enligt utskottetsmening synes den föreslagna faderskapsbestämmelsen allmänt sett väl tillgodosesträvandena att så långt som möjligt trygga LU1984/85:10 12 barnets rättsliga ställning. Utformningen av bestämmelsenhar dock väckt vissa frågor som utskottet kommer att behandla i det följande. För att bestämmelsen skall bli tillämplig krävs som nämntssamtycke av kvinnans make eller annan man som bodde tillsammans med henne underäktenskapsliknande förhållanden. Regeln har en motsvarighet i 2 § förslagettill lag om insemination där det föreskrivs att insemination får utföras endastom kvinnan är gift eller bor tillsammans med en man under äktenskapsliknandeförhållanden. Den sist nämnda bestämmelsen medger att insemination i principfår utföras på en gift kvinna, oavsett om hon bor tillsammans med sin makeeller ej. Av ordalydelsen i propositionens förslag till ändring i FB kan manemellertid enligt utskottets mening få intrycket att det för tillämpning avfaderskapsregeln skall krävas att den gifta kvinnan också bodde tillsammans medsin make. För att klargöra att så inte skall vara fallet utan attfaderskapsregeln skall tillämpas oavsett om kvinnan bor tillsammans med sinmake eller ej, föreslår utskottet att ordet "av" skjuts in mellanorden "eller" och "annan man". I den föreslagna bestämmelsen uppställs inte något krav påsamtyckets form. För att fastställa faderskapet till ett barn som har kommittill genom insemination räcker det således att maken eller den samboende mannenmuntligen har samtyckt till insemiriationen. I 2 § förslaget till lag ominsemination krävs däremot, för att insemination skall få utföras, ett skriftligtsamtycke från mannen i fråga. Den bristande överensstämmelsen mellan de båda reglernakritiseras i motion 1984/85:26 (m). Motionärerna anser (yrkande 1 delvis) attockså bestämmelsen i FB bör innehålla ett krav på skriftligt samtycke. Utskottet vill framhålla att bestämmelsen i FB har envidare räckvidd än reglerna i inseminationslagen. För att ett faderskap skallkunna fastställas krävs nämligen inte att inseminationen utförts enligt den nyainseminationslagen. Bestämmelsen i FB kan sålunda bli tillämplig exempelvis ombarnet har avlats genom insemination som har ägt rum utomlands. mening tillgodoser en sådan vid utformning av faderskapsregeln bästbarnets behov av att tillförsäkras en far. Att ett inseminationsbarn skullekunna berövas möjligheten att få faderskapet fastställt enbart på den formellagrunden att mannens samtycke inte är skriftligt skulle enligt utskottets meningupplevas som i hög grad stötande. Utskottet delar därför departementschefensuppfattning att i FB inte bör uppställas krav på att samtycke skall lämnasskriftligen. Utskottet avstyrker således bifall till motion 26 i denna del. Som påpekas i propositionen får, om tvist uppkommer ifrågan om samtycke verkligen lämnats, spörsmålet i sista hand prövas avdomstol. Avgörande vid denna prövning bör då vara om mannen har gett uttryckför en vilja att ta på sig det rättsliga ansvaret som far till det blivandebarnet och detta har framförts till modern eller den ansvarige läkaren. En frågaav mer specifik karaktär som kommit upp under utskottsbe- LU 1984/85:10 13 handlingenrör tillämpningen av bestämmelserna i för det fall att ett barn fötts efterinsemination på en gift kvinna som bodde tillsammans med en annan man än sinmake och samtycke lämnats av den samboende mannen. Utskottet kan inte finna attett sådant fall skall behöva uppkomma annat än rent undantagsvis. Enligt denföreslagna lagen om insemination skall nämligen göras en prövning av om det ärlämpligt att insemination äger rum. Det framstår enligt utskottets mening somuteslutet att insemination kommer att tillåtas i den nu aktuella situationen.Förhållandena kan emellertid vara sådana att barnet avlats efter inseminationsom skett i strid mot inseminationslagen. Utskottet vill i det sammanhangeterinra om att bestämmelsen i 1 kap. 1 § FB innebär att mannen i äktenskapetskall anses som barnets far. I den nu föreslagna bestämmelsen i 1 kap. 6 § FBföreskrivs som tidigare nämnts att mannen som lämnat samtycke skall anses sombarnets far vid tillämpning av 1 kap. 2-5 §§ FB. Bestämmelsen i 1 kap. 6 § FBblir således inte direkt tillämplig i det nu aktuella fallet utan mannen iäktenskapet skall enligt 1 kap. 1 § FB anses som barnets far. Först ompresumtionen hävs kan 1 kap. 6 § tillämpas. Det kan synas otillfredsställandeatt den man som lämnat samtycke till inseminationen och som är beredd att tapå sig faderskapet inte också kan bli barnets far. Situationen kandock jämföras med den då en gift kvinna på naturlig väg får barn med en annanman än sin make. Liksom i sådana fall kan faderskapsfrågan iinseminationsfallet lösas genom att maken skriftligen godkänner den andremannens erkännande av faderskapet. Något behov av att ändra lydelsen pä denföreslagna bestämmelsen i FB för dessa speciella fall anser utskottet inteföreligga. kommer att närmare behandla i ett följande avsnitt (s. 16) får enligtinseminationslagen insemination inte utföras på ogift, ensamstående kvinna.Skulle en sådan kvinna få insemination i strid mot lagen och skulle en man halämnat samtycke till inseminationen kan han, oavsett sin relation till kvinnan,likväl inte bli rättslig far till det barn som avlats genom inseminationen.Kravet i 1 kap. 6 S FB om sammanlevnad under äktenskapsliknande förhållandenlägger nämligen hinder i vägen härför. Inseminationsbarn till ogiftensamstående moder kan således, med undantag för den ovanliga situationen attspermagivaren frivilligt åtar sig faderskapet, inte få faderskapet fastställt.Detta förhållande kan i förstone synas mindre tillfredsställande. En annanordning skulle emellertid enligt utskottets uppfattning öppna vägen för flerasvårlösta situationer och innebära att lagstiftaren i alltför hög grad Qärmadesig från de etiska värderingar som i övrigt präglar förslagen om lagregleringvid insemination. Utskottet vill vidare peka på att utformningen av förslagettill faderskapsregler vid insemination kan medföra att även i andra fallfaderskap undantagsvis inte kan fastställas. Det kan t. ex. bli fallet dågivarinsemination har utförts utan att ett giltigt samtycke har förelegat ochutan att givaren själv vill ta på sig faderskapet genom ett erkännande. LU1984/85:10 14 sammanhang får utskottet också erinra om att även barn somkommit till på naturlig väg enligt gällande bestämmelser kan bli utan rättsligfar. Enligt utskottets mening är det rimligt att man, när man nu står i begreppatt reglera faderskap vid insemination, ställer upp vissa krav för att ettfaderskap skall anses föreligga. Ett sådant krav bör, anser utskottet, varaatt mannen och kvinnan bodde tillsammans under äktenskapsliknande former. I övergångsbestämmelserna till förslaget till ändring i FBföreslås att lagen inte skall gälla i fråga om inseminationer som har utförtsföre ikraftträdandet. 1 syfte att ge ett bättre rättsskydd åt deinseminationsbarn som har avlats före lagens ikraftträdande föreslås emellertiden särskild regel om begränsningar av mannens talerätt. Regeln innebär att ominsemination har utförts före lagens ikraftträdande på en kvinna med samtyckeav hennes make eller samboende och om det med hänsyn till samtliga omständigheterär sannolikt att barnet har avlats genom inseminationen, får mannen efter enövergångstid av från ikraftträdandet inte längre väcka talan omförklaring att han jnte är far till barnet. Enligt motionärerna i motion 26 (m) bör ändringen i FBinte ges någon retroaktiv verkan utan endast gälla för inseminationer som skettefter ikraftträdandet. 1 motionen yrkas därför (yrkande 1 delvis) avslag påbestämmelsen om talerätten. Utskottet erinrar om att övergångsbestämmelserna harutformats efter förslag av lagrådet. Som utskottet ovan anfört har den avmotionärerna aktualiserade bestämmelsen tillkommit i syfte att ge ett bättreskydd åt de inseminationsbarn som avlats före lagens ikraftträdande.Bestämmelsen ger också enligt utskottets mening mannen skäligt rådrum för attta ställning till om han skall väcka talan om att han inte är far till barnet.Med hänsyn till det anförda kan, anser utskottet, några vägande invändningarmot bestämmelsen inte göras. Motion 26 avstyrks således även i denna del. Utskottet föreslår att en justering avövergångsbestämmelserna görs i enlighet med vad som har förordats ovan (s. 12)beträffande bestämmelsen i 1 kap. 6 § FB. 1 den i propositionen föreslagnalagen om insemination regleras förutsättningarna och formerna förinseminationsverksamheten som sådan. 1 1 § ges en definition av vad som skallförstås med insemination, dvs. att det är fråga om införande av sperma i enkvinna på konstlad väg. I 2-3 §§ finns bestämmelser om de närmareförutsättningarna för att insemination skall få utföras. Enligt 4 § skallbarnet ha en principiell rätt att få veta sitt ursprung. I 5 § regleras frågormed anknytning till sekretesslagen. 6 § innehåller regler om fryst sperma och i7 § återfinns vissa straffbestämmelser. Frågan omen lagreglering av inseminationsverksamheten redan nu bör LU 1984/85:10 15 kommatill stånd tas upp i motion 26 (m). Motionärerna yrkar (yrkande 2) attriksdagen skall besluta avslå förslaget till lag om insemination. I motionenanförs att grundläggande värderingsskillnader i frågor om behandling avbarnlöshet och lagreglering av olika medicinska behandlingsmetoder borde hafått en vidare belysning i lagstiftningsärendet, allra helst som en ny lag ominsemination kan komma att påverka framtida lagar på det medicinska fältet.Enligt motionärernas mening bör alla, som så önskar, ha rätt att söka hjälp förinfertilitet. måste ett stort ansvar läggas på den enskilde läkaren,ett ansvar som inte enbart är av medicinsk natur. Förslaget till lag ominsemination berör, menar motionärerna, principiellt utomordentligt väsentligafrågor, nämligen om samhället (staten) skall ha rätt att kontrolleraförhållanden som rör människors allra mest privata sfär. 1 föriängningen kanden allra yttersta konsekvensen komma att bli att barnalstrande steg för stegställs under statlig kontroll, anför motionärerna. Utskottetvill för sin del framhålla att man vid bedömningen av frågan om lagreglering avinseminationsverksamheten i högre grad än {. n. bör föriägga tyngdpunkten viddet blivande barnets bästa. Verksamheten har huvudsakligen setts somen metod att avhjälpa barnlöshet hos makar eller samboende medan knappast någonuppmärksamhet har ägnats åt de barn som kommit till genom insemination.Särskilt verksamheten med givarinsemination har numera nått en sådan omfattningoch rymmer i sig så många delvis mycket svåra frågor av etisk och psyko-socialnatur att statsmakterna av omsorg om de blivande barnen inte längre bör godtaen oreglerad verksamhet. Fråganmåste enligt utskottets mening också ses i ett större sammanhang. framhåller i sitt yttrande är insemination bara en av fleratänkbara metoder att behandla barnlöshet. 1 yttrandet pekas på den snabbautvecklingen av olika medicinska tekniker på området, något som enligtsocialutskottet har rest nya etiska problem och inger viss oro inför framtiden.Socialutskottet anser att det är hög tid att en lagstiftning kommer till ståndbeträffande insemination och finner det angeläget att lagstiftaren i framtidenhar en bättre beredskap för att hindra icke önskvärdautvecklingstendenser. , som delar socialutskottets synsätt, anseratt det inte finns skäl att avvakta med en lagstiftning beträffandeinsemination i väntan på att denna och andra metoder för att avhjälpabarnlöshet skall bli belysta ytterligare. 1 stället får en lagreglering avinseminationsverksamheten ses som ett första steg på vägen mot en aktivlagstiftning på området. Medhänvisning till det anförda avstyrker utskottet bifall till yrkande 2 i motion26. 1motion 1984/85:19 (c) tas upp frågan om lagstiftningens omfattning.Motionärerna anser att de bestämmelser i lagen som reglerar verksamheten medgivarinsemination -3,4 och 5 §§ - bör utgå. LU 1984/85:10 16 särskiltpå de konsekvenser som förslaget att slopa anonymitetsskyddet för givaren kanfå. Utskottet återkommer nedan under de aktuella paragraferna närmare tillinnehållet i motionen. Som har berörts föreslås i 2 § attinsemination skall få utföras endast om kvinnan är gift eller bor tillsammansmed en man under äktenskapsliknande förhållanden. Dessutom krävs att mannenhar lämnat skriftligt samtycke till inseminationen. Imotion 1984/85:22 (vpk) begärs (yrkande 1 delvis) att bestämmelsen skall hasådan lydelse att även kvinnor som inte är gifta eller samboende skall fåmöjlighet till insemination. Motionärerna anser att man inte bör göra skillnad mellanolika grupper kvinnor med hänsyn till den samlevnadsform de valt, utan attlagstiftningen bör vara neutral i förhållande till hushålls- ochsamlevnadsförhållanden. Utskottetdelar departementschefens uppfattning att det inte kan anses som en allmänmänsklig rättighet att under alla förhållanden få tillgång till insemination.Verksamheten bör, som departementschefen framhåller, begränsas till de fallsom har medfört att metoden har börjat användas, nämligen för att avhjälpaofrivillig barnlöshet hos makar eller samboende. Som utskottet tidigare uttalatmåste en strävan också vara att så långt som möjligt se till det blivandebarnets bästa. Det måste, såsom framhållits av inseminationsutredningen,beaktas att bland barnpsykiatrer och barnpsykologer betonas särskilt viktenför bartiets utveckling att det har både en mor och en far. I sammanhanget villutskottet också erinra om att, som tidigare redovisats, något rättsligtfaderskap inte kan fastställas för barn som kommit till genom insemination på enogift, ensamboende kvinna. Det kan naturligtvis hävdas att det redan i dagförekommer att faderskapet till ett barn inte kan fastställas, och att mandärför borde kunna undantagsvis acceptera att också ett barn som avlats genominsemination kommer att sakna en far. Enligt utskottets mening skulle den avmotionärerna förordade ordningen innebära att samhället direkt medverkar tillatt barnet redan från början berövas möjligheten att få ett rättsligt faderskapfastställt. Utskottet anser sig därför inte kunna biträda motionsförslaget. Utskottet avstyrker meddet anförda motion 22 i denna del. Motionärernai motion 1984/85:24 (m) anser att det bör krävas att det skriftliga samtycketskall vara bevittnat av två personer för att några problem inte skall uppstå angåendedess rättsliga verkan. I motionen begärs att 2 § ändras i enlighet härmed. Utskottetvill peka på att uppgifter rörande insemination enligt en uttryckligbestämmelse i sekretesslagen skall vara sekretesskyddade. Ett krav påbevittning skulle enligt utskottets mening på ett betänkligt sätt urholka dettaskydd, som det knappast skulle fylla någon reell funktion. Utskottetvill i sammanhanget tillägga att något formkrav inte har ställts upp föråterkallelse av samtycket, och för fastställande av faderskap vid inseminationär det tillräckligt med muntligt samtycke. LU 1984/85:10 17 Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottetbifall till motion 24 i denna del. 1 3 § regleras förutsättningarna för verksamhetenmed givarinsemination. 1första stycket föreskrivs att givarinsemination får utföras endast vid allmännasjukhus under överinseende av läkare med specialistkompetens i gynekologi ochobstetrik. Andrastycket innehåller bestämmelser om att läkaren skall pröva om det med hänsyntill makarnas eller de samboendes medicinska, psykologiska och socialaförhållanden är lämpligt att inseminationen äger rum. Inseminationen får därvidutföras endast om det kan antas att det blivande barnet kommer att växa uppunder goda förhållanden. I andra stycket stadgas vidare att om inseminationvägras, kan makarna eller de samboende begära att prövarfrågan. beslut får inte överklagas. Itredje stycket slutligen sägs att det är läkaren som väljer spermagivare ochatt uppgifter om givaren skall antecknas i en särskild journal som skallbevaras . Somovan anförts (s. 15 f.) yrkar motionärerna i motion 19 (c) att 3 § helt börutgå ur förslaget till inseminationslag (yrkande 4 delvis). I motionenframhålls bl. a. att verksamheten med givarinsemination fortfarande har ganskaliten omfattning i vårt land och att något krav på särskild lagstiftning interests från direkt berörda parter. Utskottetvill för sin del framhålla att verksamheten med givarinsemination inte barabör ses ur snävt medicinsk synvinkel. Med tanke på de blivande barnens bästamåste också de etiska och psyko-sociala aspekterna av verksamheten vägas in.Det är därför enligt utskottets mening rimligt att man i inseminationslagenklart anger vilka förutsättningar som bör gälla för verksamheten. Utskottetavstyrker således bifall till motion 19 i denna del. 1motion 1984/85:17 (fp) yrkas (yrkande 1) att det i 3 § första stycket intagnakravet på att givarinsemination skall få utföras endast "vid allmännasjukhus" skall utgå. Motionärerna framhåller bl. a. att en privatpraktiserandegynekolog ofta har sådan kontakt med sina patienter att det är lättare förhonom eller henne att ta ställning till frågan om insemination än en läkare iallmän sjukvård. 1 motionen anförs vidare att om de villkor uppfylls förjournalförvaring som motionärerna förespråkar (se yrkande 3), bör det ocksåvara ett skäl för att låta privatpraktiserande läkare utföra givarinsemination. Ocksåmotionärerna i motion 1984/85:15 (m) anser att privatpraktiserande läkareskall få möjlighet att bedriva verksamhet med givarinsemination. I motionenföreslås (yrkande 1) att bestämmelsen i 3 § kompletteras med en regel sominnebär att även läkare med specialistkompetens i 2 1984/85. LU 1984/85:10 18 gynekologioch obstetrik som är verksam vid privat sjukhus eller i öppen vård, vidoffentlig eller privat mottagning, skall få utföra givarinsemination. Enförutsättning skall dock vara alt har gett tillstånd tillverksamheten. Socialutskotteterinrar i sitt yttrande om att verksamheten med givarinsemination omfattarsåväl medicinska som etiska, psykologiska och sociala frågor. Verksamheten bördäiför enligt socialutskottet få utövas endast vid sädana inrättningar som hartillgång till - förutom erfarna gynekologer - psykologer, kuratorer ellermotsvarande personal som vid behov kan biträda läkaren. Sjukhusen måste vidarekunna erbjuda god rådgivning och service i övrigt. ansluter sigtill departementschefens uppfattning att givarinsemination bör få utförasendast vid allmänna sjukhus. Därvid förutsätter socialutskottet attverksamheten i praktiken kommer att begränsas till vissa större ochresursstarka sjukhus. Först om verksamheten koncentreras blir det enligtsocialutskottet möjligt att få en sådan överblick över verksamheten somerfordras för den forskning och uppföljning som utskottet anser önskvärd. Lagutskottetansluter sig för sin del till ställningstagandet att verksamheten medgivarinsemination bör begränsas till de allmänna sjukhusen. Lagutskottetavstyrker således bifall till yrkandena 1 i motionerna 15 och 17. Enligtmotionärerna i motion 17 (fp) bör vidare det i 3 S andra stycket föreslagnakravet på att läkaren skall företa en lämplighetsprövning "med hänsyn tillmakarnas eller de samboendes medicinska, psykologiska och socialaförhållanden" utgå ur lagförslaget (yrkande 2). Motionärerna accepteraratt läkaren genom samtal eller på annat sätt skapar sig en bild av det barnlösaparets förmåga att fungera som goda föräldrar, men inte att dessa samtal skalldrivas så långt att det blir fråga om en psyko-social utredning. Paret måsteenligt motionärerna självt i normalfallet ta huvudansvaret för bedömningen avsin förmåga att klara av ett kommande föräldraskap. mening framstår det som självklart att den ansvarige läkaren gör enmedicinsk bedömning av om det är lämpligt och erforderligt attgivarinsemination äger rum. Så sker för övrigt . Vidare är detenligt inseminationsutredningen vanligtvis så att inseminationsbehandling-enföregås av ett eller flera ingående samtal mellan den ansvarige läkaren och detifrågavarande paret. Samtalen har då närmast karaktären av rådgivning tillparen. Läkaren redogör bl. a. för de medicinska aspekterna, det tekniskaförfarandet och söker utröna parets sociala förhållanden och motiv för attvälja insemination framför t. ex. adoption. Utskottet anser att det är av stortvärde att det barnlösa paret får möjlighet att, med en person med erfarenhet avproblem kring barnlöshet, diskutera sin egen situation och få råd ochinformation om de alternativ som står till buds och vad dessa innebär frånmedicinsk, psyko-social och rättslig synpunkt. 1 tidigare avsnitt avbetänkandet har utskottet vidare understrukit vikten av att man LU 1984/85:10 19 vidinsemination beaktar också det blivande barnets bästa. Det är med hänsynhärtill enligt utskottets mening nödvändigt att någon form av prövning görs avmakarnas eller de samboendes lämplighet att ta hand om barnet. anfört i sitt yttrande får från fall till fall bedömas vad sombör krävas i fråga om utredning, rådgivning eller annat stöd. torde det i många fall räcka med att utredaren samtalar medmakarna eller de samboende vid ett eller ett par tillfällen. I propositionenhar förutsatts att kommer att utfärda allmänna råd förinseminationsverksamheten. bör därvid, som framhålls avsocialutskottet, överväga bl. a. vilka råd som kan erfordras för den aktuellautredningsverksamheten. Med det anförda avstyrkerutskottet bifall till yrkande 2 i motion 17. Fråganom vem som hör göra den psyko-sociala prövningen tas upp i motion 22 (vpk).Motionärerna anser i likhet med inseminationsutredningen att denna prövningbör göras av socialnämnden och yrkar (yrkande 1 delvis) att 3 § andra stycketändras i enlighet härmed. Socialutskottethänvisar i sitt yttrande till att inseminationsutredningens förslag i denna delfatt ganska stark kritik under remissbehandlingen och att en klar majoritet avremissinstanserna har förordat att uppgiften skall skötas vid det sjukhus därinseminationen skall äga rum. I likhet med departementschefen harsocialutskottet stannat för att prövningen bör göras vid sjukhuset, bl. a. medhänsyn till det nära samband som råder mellan de medicinska och depsyko-sociala faktorerna.