bet · G801JuU26 · 1984-12-31 00:00:00 — I detta betänkande behandlarjustitieutskottet ett antal motioner som tar upp frågor med anknytning tillnarkofikamissbruket och kampen mot narkotikabrottsligheten. Det gäller frågor om bl, a, kriminalisering avicke-medicinsk befattning med narkotika, gärningsformer i narkofikastrafflagen,förverkande vid narkotikabrott, narkotika på kriminalvårdsanstalterna m, m.,samordning av resurser mot narkotikamissbruket och samordning mellan tullen ochpolisen. Dessa och andra frågor behandlades av underhösten 1984 (prop, 1984/85:19 och 46, SkU 9, JuU 12, SoU 8 och UbU 7),Utskottet vill rent allmänt hänvisa till den behandling de olika frågornasåledes fått liksom lill de reservationer som var fogade lillbetänkandet JuU 1984/85:12 i fråga om bl, a. samordning av insatserna motnarkotika, insatser inom kriminalvården, kriminalisering av icke-medicinskbefattning med narkofika och gärningsformer i narkotikastrafflagen. I motion 1984/85:454 av UlfAdelsohn m. fl. (m) hemställs, såvitt nu är i fråga, - att riksdagenbeslutar ändra narkotikastrafflagen (1968:64) i enlighet med vad i motionenanförts (yrkande 3), - att riksdagenhos regeringen anhåller om utredning i avsikt att bättre samordna polisens ochtullväsendets verksamhei på sätt som i motionen angivits (yrkande 5). I motionen förespråkas att all befattning med narkotika,som inte är medicinskt motiverad, skall kriminaliseras. Motionärerna framhålleratt en sådan kriminalisering har starkt stöd hos befolkningen och skulle varamycket betydelsefull i normbildningen mot narkotikamissbruk, särskilt när detgäller ungdomar. Motionärerna tar vidare upp samarbetet mellan tull och polisoch efterlyser en utredning av hur man genom att utveckla och effektiviseraresurserna skulle kunna få en mer framgångsrik brottsbekämpning. I motion 1984/85:789 av () och () hemställs 1. att hos regeringen begär förslag till lagstiftningsom kriminaliserar all hantering av narkotika (olovlig befattning) utom förmedicinskt bruk i enlighet med vad som anförts i motionen, 1 1984/85. JuU1984/85:26 2 2. att som sin mening gerregeringen lill känna vad som i motionen anförts om lokal samordning avresurser för bekämpande av narkotikamissbruket i enlighet med vad som anförts imotionen. Motionärerna uttalar alt en konstruktiv kamp motnarkotikan måste som grund ha en lagstiftning som straffbelägger all olovligbefattning med narkotika. Enligt motionärerna är det inte acceptabelt att sådanbefattning med narkotika i samband med konsumtion soiu inte är att anse soiuinnehav är straffri. Motionärerna anser att del straffbara området skall avseolovlig befattning med narkotika; själva tillståndet narkomani vill inte motionärernastraffbelägga. - En annan fråga som motionärerna lar upp gäller en effektivanvändning av samhällets resurser i kampen mot narkotikan. Del framhålls attsamordnande organ bör skapas som snabbt och ulan strikta myndighetsgränser kanöverblicka och ingripa mot narkotikaproblemen på bred front, I motion 1984/85:1241 av ThureJadestig (s) och Lars-lngvar () hemställs att hosregeringen begär en förnyad översyn av avgränsningen av det straffbaragärningsområdet i narkotikastrafflagen med avsikten att införa en särskildstraffbar gärning "olovlig befallning med narkotika" i enlighet medvad som anförts i motionen. Motionärerna anför att narkotikastrafflagen är oskarp isin avgränsning av det straffbara området såvitt gäller sådan hantering avmindre mängder narkotika i direkt anslutning till konsumtionen som inte räknassom innehav. Motionärerna, som analyserar innebörden av uttrycket missbruk avnarkotika, anser denna beteckning vara oklar och uttalar sig för att ilagstiftning används uttrycket olovlig befattning med narkotika. Begreppetskulle då kunna knytas lill den fysiska kontrollen över narkotikan.Motionärerna förespråkar att en översyn görs av lagen för alt täppa lillkvarvarande luckor och rätta till de missförstånd som finns i fråga om detstraffbara området, I motion 1984/85:1661 av m,fl, (fp)hemställs 1, att riksdagenbeslutar att hos regeringen begära förslag till ändring av narkotikastrafflagenså att all icke medicinsk befallning med narkotika kriminaliseras, 2, att riksdagenbeslutar att hos regeringen begära förslag till ändring av narkotikastrafflageni enlighet rned vad i motionen anförts angående gärningsformerna, 3, alt riksdagensom sin mening ger regeringen lill känna vad i motionen anförts angående ettåtgärdsprogram för att skära av tillförseln av narkotika tillkriminalvårdsanstalterna, 4, att riksdagenbeslutar att hos regeringen begära förslag till en lag som möjliggörkontraktsvård såväl i form av villkorligt fängelse som ett komplement lillnuvarande lag om vård av unga, I motionen framhålls all samhället med fasthet ochkonsekvens måste ta avstånd från allt olovligt narkotikabruk. Inte minstgentemot ungdomar är det enligt motionärerna viktigt att entydigt kunna sägaatt all befattning med JuU1984/85:26 3 narkotika är kriminell. Motionärerna begär att ettlagförslag om kriminalisering av narkotikabruk föreläggs . -Motionärerna anför vidare att det straffbara området beträffande förvärv avnarkotika bör utvidgas lill att omfatta även förvärv som sker för eget bruk.Därigenom skulle också försök och förberedelse till förvärv av narkotika föreget bruk bli kriminaliserat - straffansvar skulle alltså inträda före självadet straffbelagda innehavet. Motionärerna anser detta vara påkallat avallmänpreventiva skäl och för att undanröja lillämpningssvårigheter i nuvarandeordning. Motionärerna vänder sig också mot att den regel i narkotikastrafflagensom avser bl. a. utbjudande till försäljning och förmedlande av kontakterendast gäller förfaranden som är ägnade att främja narkotikahandel; enligtmotionärerna leder avgränsningen till svårigheter i den praktiskatillämpningen. Det sägs också i motionen att det kan förekomma att straffvärdahandlingar faller utanför bestämmelsens tillämpningsområde på ett stötandesätt. - En annan fråga som behandlas i motionen avser narkotikaproblemen påkriminalvårdsanstalterna. Motionärerna anser att de åtgärder som vidtagitsvarit otillräckliga. Ett åtgärdsprogram efterlyses som tar sikte på såvällagstiftning som organisatoriska förändringar. Det anförs i motionen attintresset av att hejda tillförseln av narkotika till anstalterna är så starktatt de intagnas intresse av att garanteras personlig integritet måste ge vika.Vidare begärs fortsatta satsningar inom kriminalvården för att differentiera deintagna med hänsyn till narkotikaberoende. - Motionärerna går också in påkonlraklsvård för missbrukare och begär att förslag härom föreläggs riksdagenpå grundval-av frivårdskommitténs betänkande i ämnet. 1 moiion 1984/85:2724 av KarinSöder (c) och () hemställs 1. alt riksdagenbeslutar att all icke-medicinsk användning av narkotika kriminaliseras, 2. att riksdagenbeslutar att som sin mening ge regeringen lill känna vad i motionen anförs omförverkande, 3. att riksdagenbeslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförsbeträffande utveckling av samverkan mellan socialtjänst, sjukvård ochkriminalvård, 4. att riksdagenbeslutar att hos regeringen begära att ges i uppdragatt utarbeta handlingsplaner för drogfria anstalter så som motionen anger. Motionärerna anför att samhället inte kan godta någotannat bruk av narkotika än det som är medicinskt motiverat, och de anser altkriminalisering bör ske i konsekvens härmed. De anser vidare att allutrustning för narkotikahantering skall förverkas liksom sådana växter ur vilkanarkotiska preparat kan framställas. - 1 motionen tas I upp frågan om vistelseutom anstalt enligt 34 § lagen om kriminalvård i anstalt; motionärerna anföratt det är angeläget att missbrukare under sådan vistelse bereds vård och allvårdplaneringen bör initieras av kriminalvärden i samarbete med den JuU1984/85:26 4 - Motionärerna berör ocksånarkotikasituationen på anstalterna. De kräver narkotikafria anstalter ochanför alt kontrollinsatser bör accepteras för att detta mål skall uppnås. Etthandlingsprogram med förslag om lagstiftningsåtgärder och förslag tillbudgetmässiga och organisatoriska förbättringar bör enligt motionärernaredovisas. I motion 1984/85:2816 av UlfAdelsohn m.fl, (m) hemställs, med hänvisning till vad som anförts i motion1984/85:2815, att som sin mening ger regeringen lill känna vad imotionen anförts om samverkan mellan och polisen. Motionärerna, som pekar på att många missbrukare förreller senare blir fall för polisen, anför att en samordnad jourverksamhelmellan polis och socialtjänst skulle kunna ge indikationer ommissbruk hos unga och möjliggöra tidiga insatser. Det föreslås ensamlokalisering av socialtjänst och polis i de hårdast belastade polisdistrikteni storstäderna och i övriga landet på varje polisstation en ansvarigsocialpolis med uppgift att vid behov kontakta i kommunen. De önskemål i de olika motionernasom nu har redovisats kan kort sammanfattas under följande punkter: - kriminaliseringav all icke-medicinsk befallning med narkotika - narkotika påkriminalvärdsanstalterna m.m. (även samverkan kriminalvård-kommun för bl. a.vårdplanering och samverkan m.m. polis-socialtjänst) - samordning avresurser mot narkofikamissbruket De olikaämnena kommer att redovisas var för sig under skilda rubriker. Samhället har gjortallt större insatser för att komma till rätta med narkotikamissbruket.Riksdagen har lagt fast en inriktning för arbetet på området som innebär attkampen mot narkotikamissbruket skall föras inom alla samhällsområden. Kampen motnarkotikamissbruket får inte begränsas till att enbart minska dess förekomstutan måste syfta till all eliminera missbruket. Målet måste vara ettnarkotikafritt samhälle (se prop. 1977/78:105, SoU 1982/83:26, JuU 1984/85:12). Här bör också nämnas att i mars 1985rekommenderat att anta en nordisk handlingsplan motnarkotika. Handlingsplanen tar sin utgångspunkt i målsättningen att göra Nordentill ett narkotikafritt område. JuU1984/85:26 5 Skärpningar av strafflagstiftningenpå området har beslutals bl. a. (JuU 1982/83:37,1983/84:12). Till grund för åtskilliga lagändringar har legal förslag från deni tillkallade . Kommissionen lade undersitt arbete fram förslag på olika områden i elva promemorior och i ettslutbetänkande (SOU 1984:13) Samordnad narkotikapolitik. Statistiska uppgifter om narkotikabrottslighet Tabellen avser brott motnarkotikastrafflagen (1968:64), narkotikaförordningen (1962:704) ochnarkotikabrott enligt varusmugglingslagen (1960:418). Antalet anmälda narkotikabrott har legat på en relativtstabil nivå . ökade antalet anmälda brottkraftigt. Enligt en rapport som har utarbetats av forskningsenheteninom brottsförebyggande rådet (BRÅ Rapport 1984:5 s. 60 ff) tycksriksåklagarens riktlinjer (cirkulär RÅG 1:94) för användning avåtalsunderlåtelser vid narkofikabrott samt en ökad serieuppklaring (antal brottper misstänkt) vara de faktorer som haft en avgörande roll för denna ökning. Enannan förklaring till ökningen kan vara polisens insatser mot den s. k.gatulangningen . gick antalet registrerade narkotikabrott ned med27 %. 1 BRÅ:s rapport redovisas en diskussion om huruvida denna minskninginnebär att den faktiska narkotikabrottsligheten har reducerats i motsvarandegrad. BRÅ konstaterar att en viss minskning troligtvis har skett om än inte isamma omfaltning som siffrorna visar. Man påpekar dock att förändringen underett enskilt år inte kan tjäna som underlag för slutsatser om en beståendetrendförändring. JuU1984/85:26 6 Kriminalisering av all icke-medicinsk befattning mednarkotika Motionsyrkandena innebär att allbefattning med narkotika som inte är medicinskt motiverad skall straffbeläggas(motionerna 454 yrkande 3, 789 yrkande 1, 1241, 1661 yrkande 1, 2724 yrkande1). 11 § narkotikastrafflagen (1968:64) straffbeläggs bl. a.innehav av narkotika. Själva konsumtionen av narkotika faller emellertidutanför det straffbelagda området. Detta förhållande har lett till att tvekanibland uppkommit om hur slraffriheten för konsumtion förhåller sig tillkriminaliseringen av innehav. I rättspraxis har innehav i regel tolkats påsamma sätt som begreppet besittning (se prop. 1984/85:46 s. 12). Frågan har varit uppe i bl. a. två avgöranden av högstadomstolen (NJA 1983:887 och 893). Det första avgörandet återges i NyttJuridiskt Arkiv under följande rubrik; Ett sådant handhavande av narkotika somäger rum i direkt anslutning till konsumtion har inte ansetts utgöra innehav inarkotikastrafflagens mening. I sina domskäl uttalar högsta domstolen bl. Medan innehav av narkotika ärstraffbart enligt narkotikastrafflagen faller konsumtion av narkotika utanfördel straffbara området. Förarbetena till narkotikastrafflagen ger ingenupplysning om anledningen till all en bestämmelse om ansvar för konsumtion avnarkotika saknas. En i och för sig tänkbar anledning är att lagstiftaren interäknat med att någon skulle kunna konsumera narkotika utan att inneha den; ensärskild bestämmelse om straff för konsumtion skulle därför kunna ha ansettsobehövlig. Ett sådant antagande motsägs emellertid dels av att förarbetenaanger alt man i flera andra länder funnit anledning att uppställa en särskildbestämmelse om straff för konsumtion vid sidan av straffbestämmelse avseendeinnehav dels av att del inte är särskilt svårt att föreställa sig situationerdär någon konsumerar narkotika utan att han kan sägas inneha eller ha innehaftden. Man kan härvidlag tänka på fall där någon injicerar narkotika på en annaneller där någon drar ett bloss på en pipa som en annan person håller i. Medhänsyn till det sagda får frånvaron av en bestämmelse om ansvar för konsumtionantas bero på att lagstiftaren funnit det önskvärt att konsumtion i och för sigskall vara straffri. Skälet härtill måste i sin tur förmodas vara attmöjligheterna till vård och rehabilitering av missbrukare skulle försvåras omden som söker vård skulle riskera att straffas för sitt missbruk. Ståndpunkten att straffansvar inte bör riktas mot självamissbruket av narkotika kan i och för sig synas leda till alt inte hellerinnehav av narkotika borde bestraffas när fråga är om innehav för eget bruk.Ett skäl till att sådant innehav inte lämnats straffritt kan vara att det frånbevissynpunkl eljest ofta skulle bli svårt eller omöjligt att beivra innehavsom faktiskt varit avsett för försäljning. Ett handhavande av narkotika i direkt anslutning lillkonsumtion föranleder inga bevisproblem av antytt slag och kännetecknas överhuvud av alt konsumtionen är det helt dominerande inslaget i vederbörandeshantering av narkotikan. Mot bakgrund av det anförda får därför övervägandeskäl anses tala för ett nekande svar på frågan, huruvida ett sådant handhavandeav narkotika kan anses utgöra innehav i narkotikastrafflagens mening. Frågan om kriminalisering av självabruket av narkotika har tilldragit sig mycket stor uppmärksamhet.Utskottet, som haft frågan uppe JuU1984/85:26 7 både och (JuU 1981/82:47 s. 16 och1982/83:37 s. 16) och då inte funnit anledning att överväga en ordning sominnebar alt narkotikamissbruk som sådant straffbeläggs, behandlade ånyo fråganhösten 1984 (JuU 1984/85:12). Detta skedde med anledning av motioner som väcktsi anslutning lill två propositioner om narkotikapoliliken m.m. (prop.1984/85:19 och 46). hade behandlat ämnet i sin PM nr 8,Narkotikastrafflagen m. m. Utskottet framhöll därvid i linje med vadnarkolikakommissionen anfört att de fall då enligt hittillsvarande praxis någonkan använda narkotika utan att därvid göra sig skyldig lill narkotikabrott ärsällsynta. Konsumtion av narkofika föregås ju normalt av innehav, uttaladeutskottet, och innehav är straffbart. Det är bara i speciella situationer somen konsumtion utan föregående straffbart innehav kan länkas föreligga, uttaladeutskottet, t. ex. om någon blivit bjuden på narkotika direkt ur en spruta elleren. Utskottet ansåg därför att problemet huruvida konsumfion skallkriminaliseras praktiskt sett var av myckel begränsad betydelse, och utskottetanförde att del är olyckligt om debatten kring ett av våra allvarligastesociala problem skulle komma att fokuseras kring en fråga som har en så ringapraktisk betydelse. Utskottet gick härefter in på vad som i den allmännadebatten hade anförts som skäl för en kriminalisering. När det gälldeargumentet att en kriminalisering skulle kunna få konsekvenser förnarkomanvården som är svåra all överblicka erinrade utskottet om de uttalandensom gjordes redan vid narkotikastrafflagens tillkomst om attkontrollorganisationens verksamhei måste utformas så att den inte motverkarutan understöder samhällets ansträngningar att erbjuda vård ål vårdbehövandemissbrukare. Utskottel anförde att dessa uttalanden fortfarande har giltighet;en kriminalisering som riktar sig mot själva missbruket skulle enligtutskottets mening kunna äventyra ansträngningarna att erbjuda vård och avhällamånga ungdomar från att söka vård och behandling, något som allvarligt skullekunna motverka samhällets satsningar mot narkotikamissbruket. Utskottet uttalade vidare att principiella skäl brukaranses tala mot att straffbelägga angrepp på gärningsmannens egen person. r sammanhanget framhöll utskottet också de bevisproblemsom enligt utskottets uppfattning skulle följa vid en utvidgning av detstraffbara området. Detta gällde inte bara problem vid gränsdragningen motlegal konsumtion utan också - vilket enligt utskottet torde vara ett störreproblem - bristande säkerhet i analysmetoderna. För att mera konkret belysa vadsom avsågs nämnde utskottet att vissa droger, t. ex. cannabis, stannar kvar ikroppen ; ett prov som ger positivt utslag kan således hänförasig till ett tidigare missbruksfillfälle för vilket vederbörande redan harlagförts. Andra droger bryts ned mycket snabbi, anförde utskottet, som ocksåuttalade att det finns droger som inte låter sig påvisas genom vare sigblodanalys eller urinanalys. JuU1984/85:26 8 påpekade utskottet att sådanaprovtagningar som det här gäller utgör ingrepp i den personliga integriteten;att tillgripa sådana med vetskap om att analysmetoderna ärotillfredsställande skulle enligt utskottets mening vara betänkligt. Vid sitt ställningstagande uttalade utskottet att fråganom en kriminalisering av själva nyttjandet av narkotika getts en utförligarebelysning än tidigare genom arbete. Vad som härigenomoch i övrigt framkommit stödde utskottets tidigare bedömning alt de skäl somtalar mot en utvidgning av det straffbara området väger tyngre än de som talarför. Utskottet fann därför inte anledning alt inta en annan ståndpunkt änutskottel gjort och avstyrkte bifall till motionsyrkandena. Därvid framhöll utskottet emellertid del önskvärda i attgränsdragningen i rättspraxis mellan innehav i narkotikastrafflagens mening ochkonsumtion av narkotika ägnas uppmärksamhet. Om det straffria området förhandhavande av narkotika sådant det utvecklas i rättstillämpningen skulle kommaall visa sig vara större än som är motiverat av de skäl som talar mot enutvidgad kriminalisering, ansåg utskottet att lagstiftningsåtgärder måsteövervägas. Motionsyrkandet går ut på altstraffansvaret i fråga om förvärv av narkotika inte skall vara begränsat tillsådant förvärv som sker i överlåtelsesyfte utan avse även förvärv för egetbruk. I fråga om straffbarheten för förfaranden som enligt gällande lagtext ärägnade att främja narkotikahandel önskar motionärerna att tillämpningsområdetvidgas lill att gälla åtgärder som är ägnade att främja överlåtelse avnarkotika (motion 1661 yrkande 2). förelogs tämligen omfattande ändringar avnarkotikastrafflagen (prop. 1982/83:141, JuU 37, rskr. Narkotikabrott enligt 1 § narkotikastrafflagen omfattardärefter ett flertal olika gärningsformer såsom överlåtelse (1 p,) och innehav(6 p,) av narkotika. Även framställning (2 p.) av narkotika som är avsedd förmissbruk utgör sådant brott. Vidare innebär förvärv (3 p.) av narkotika iöverlåtelsesyfte ett narkofikabrott. Vissa kvalificerade befallningar (4 p. )med narkotika som inte är avsedd för eget bruk, såsom bearbetning, förpackning,transport och förvaring är likaledes former av narkotikabrott. Delsamma gällervissa förfaranden som är ägnade att främja narkotikahandel (5 p. ), exempelvisutbjudande av narkotika lill försäljning, befordrande av vederlag för narkotikaeller förmedlande av kontakter mellan säljare och köpare. De osjälvständigabrottsformerna försök, förberedelse, stämpling och medverkan är enligt 4 och 5§§ narkotikastrafflagen tillämpliga vid de gärningsformer som inte avserinnehav. I lagstiftningsärendet uttalade utskottet i fråga omförvärv av narkotika bl. a. alt för att kriminaliseringen inte skall bliomotiverat omfattande bör JuU1984/85:26 9 straffansvaret inskränkas till sådana fall då förvärvethar skett i överlåtelse-syfte; dessa fall är ju de verkligt slraffvärda,uttalade utskottet, och det är beträffande dessa som det finns anledning attkunna beivra också de osjälvständiga brottsformerna. Om förvärvet gällernarkotika som är avsedd för eget bruk ansåg utskottet det fullt tillräckligtatt ansvar för innehav kan förekomma. Något kriminalpolitiskt behov av attbeträffande förvärv för eget bruk straffbelägga de osjälvständigabrottsformerna fanns knappast enligt utskottel. 1 fråga om vissa förfaranden som är ägnade att främjanarkotikahandel ansåg utskottet att del skulle föra alltför långt att vidgastraffansvaret fill att gälla för åtgärder som är ägnade att främja allöverlåtelse av narkotika. Del straffbara området skulle då också bli oklart påett betänkligt sätt, ansåg utskottel, som fann det lämpligt att avgränsastraffansvaret till åtgärder som typiskt sett är ägnade att främja den merorganiserade eller eljest grövre narkotikabrottsligheten. Med anledning av motionsönskemål om ändringar inarkotikastrafflagen i bl. a. de hänseenden som begärs uttalade utskottet idecember 1984 att utskottet inte fann anledning till annan bedömning änutskottet gett uttryck för 1983. Motionerna avstyrktes därför(JuU 1984/85:12 s. 30 f). Motionsyrkandet syftar till att allutrustning för narkotikahantering skall förverkas. Detsamma skall gälla växterfrån vilka narkotiska preparat kan framställas (motion 2724 yrkande 2). Bestämmelser om förverkande vid narkotikabrott finns i 6 §narkotikastrafflagen. Reglerna utvidgades lagstiftningsärende. Deinnebär i huvudsak att narkotika som varit föremål för brott enligt lagen ellervärdet därav samt av sådant brott skall förklaras förverkat, om detinte är uppenbart obilligt. Vidare får egendom som har använts som hjälpmedelvid brott enligt lagen eller egendomens värde förklaras förverkat, om det ärpåkallat till förebyggande av brott eller annars särskilda skäl föreligger.Detsamma gäller egendom med vilken har tagits sådan befattning som utgör brottenligt lagen. Injektionssprutor och kanyler eller andra föremål som är särskiltägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika sompåträffas hos någon som har begått brott enligt lagen eller i ett utrymme somdisponeras av honom eller i förbindelse med narkotika som har varit föremål förbrott enligt lagen skall förklaras förverkade om det inte är uppenbartobilligt. Med sådana föremål som är särskilt ägnade att användas förmissbruk av narkotika avses bl. a. haschpipor, kokainskedar och vågar. I denproposition som låg till grund för lagstiftningen uttalade departementschefenatt förverkande inte utan vidare kunde ske av exempelvis haschpipor som 1* 1984/85. JuU1984/85:26 10 innehas som souvenirer (prop. 1982/83:141 s. 38). Eftermolionsvis framförd kritik mot delta uttalande anförde utskottet i sill avriksdagen godkända betänkande att del inte fanns någon anledning tillinvändning mot uttalandel, som utskottet ansåg väl harmoniera med lagtexten.Därvid tillade utskottet att den medger alt t. ex. en haschpipa, som uppgesvara en souvenir, förklaras förverkad om den påträffas hos någon som har begåttbrott enligt narkotikastrafflagen (JuU 1982/83:37 s. 20). Med anledning av ett motionsyrkande i ämnet fann utskottetår inte skäl för annat ställningstagande (JuU 1984/85:12 s. 32 f).