bet · G801LU3 · 1984-12-31 00:00:00 — RSV har lämnat pastorsämbetenaanvisningar angående det formella förfarandet vid behandlingen av namnärendensamt även i omfattande utsträckning lämnat allmänna råd angående tolkningen ochtillämpningen av lagen. RSV följer domstolarnas praxis i fråga omanmälningsärenden och kan på så sätt lämna pastorsämbetena fortlöpandeinformation om överrätternas tillämpning av lagen. 1 övrigt har RSV inteutfärdat några "tillämpningsföreskrifter". Patent- och registreringsverketpåpekar att verket innan namnlagen trätt i kraft i skrivelse till regeringenvelat fästa regeringens uppmärksamhet på två bestämmelser som tillkommit vidriksdagsbehandlingen av förslaget till ny namnlag. Den ena bestämmelsen varspärregeln i 10 § tredje stycket namnlagen som enligt skrivelsen i praktiken ide flesta fall skulle göra det omöjligt för makar med namngemenskap under denena makens efternamn att få namngemenskap under den andra makens namn somogift. Den andra bestämmelsen var regeln om delgivning i 40 § tredje stycketnamnlagen vilken angavs komma att medföra merarbete, nya kostnader och onödigbyråkrati. När det först gäller frågan, somberörs i båda motionerna, om makars rätt till namngemenskap är patentverketsmening den att lagen här fått en olycklig avfattning. Saken gällersvårigheterna att på namnrättens område upprätthålla gränsdragningen mellanskäl, särskilda skäl samt synnerliga skäl. Den nuvarande avfattningen av 10§namnlagen medför således att om en av makarna byter efternamn den andra maken imånga fall måste visa synnerliga skäl för att få byta till samma namn. Dettaberor på att 11 § namnlagen medger möjlighet till namnbyten efter ansökan vidpatentverket i vissa fall när möjligheten att byta namn genom anmälan tillpastorsämbetet är uttömd eller inte funnits. De hinder som anges i 12 och 13 §Smot medgivande av vissa typer av namn - bl. a. befintliga namn - gör, att dåena maken byter namn under äktenskapet genom anmälan till pastorsämbetet,ansökan för andra maken måste prövas enligt 14 § andra stycket, som kräver attsynnerliga skäl föreligger för att en ansökan skall kunna bifallas. Synnerliga skäl har redan i den praxis, som utvecklatsunder äldre lagstiftning, kommit att i regel innebära att alla som bär ellerburit (har s. k. latent rätt till) efternamnet skall ge sitt medgivande. På såvis har det immaterialrättsliga namnskyddet i regel ansetts kunna genombrytasdå lagen kräver synnerliga skäl. Denna praxis har accepterats i samband medarbetet på den nya nu gällande lagen. På grund av den nya lagens spärregler motupprepade namnbyten för makar har resultatet blivit otillfredsställande. LU1984/85:3 12 Den möjlighet som makar nu har vidäktenskaps ingående att fritt bestämma vilket efternamn de vill bära stårknappast i god överensstämmelse med begränsningarna för makar att underbestående äktenskap byta efternamn och erhålla namngemenskap. Här böremellertid observeras att lagstiftaren möjligen gör åtskillnad mellan behovetav makars namngemenskap för att etablera ett nytt äktenskap och ett behov avsådan namngemenskap när äktenskapet redan är väl etablerat. Enligt 9 § första och tredje styckena samtfolkbokföringsmyndigheternas anvisningar och praxis har det inte varit möjligtatt i nytt äktenskap föra in ett giftasnamn från föregående äktenskap. Haremellertid detta namn meddelats efter beslut i ansökningsärende avpatentverkets namnsektion eller högre instans kan namnet bli gemensamtefternamn för makar i nästkommande äktenskap. Detta är en väsentlig skillnadmellan resultatet av en namnändring efter anmälan eller ansökan. I avsaknad avprejudicerande avgöranden vill patentverket inte göra något mera bestämtuttalande om åtskillnaden är rättsligt helt välgrundad. Till belysning av hur spärreglerna tillämpas får följandeanföras. I de fall där makarna i bestående äktenskap bär det efternamn sommannen bar vid äktenskapets ingående och makarna önskar anta mannens mors namnsom ogift kan mannen erhålla detta namn efter anmälan på pastorsämbetet.Hustrun måste emellertid inge ansökan och erlägga ansökningsavgiften 450 kronortill patentverket, som enligt 14§ andra stycket har att pröva om synnerligaskäl föreligger. Om makarnas utgångsläge är detsamma men de i stället vill antahustruns namn som ogift byter hustrun hos pastorsämbetet men måste mannenhänvända sig till patentverket och anföra synnerliga skäl. Har makarna antagithustruns namn som ogift som sitt gemensamma efternamn vid äktenskapets ingåendespegelvänds förhållandena för namnbyten. praxis behandlas på ett upplysande ochklarläggande sätt i lagkommentaren Namnlagen av hovrättsrådet s. 149 ff. Författaren berör också vad som vid namnlagens antagandesades i om möjligheterna att överblicka konsekvenserna av de nyareglerna (s. 153 n). Den restriktiva praxis som patentverket tillämpat när detgäller 14 § andra stycket har väckt irritation hos dem som under beståendeäktenskap försökt uppnå namngemenskap med nya namnlagens bestämmelser och iflera fall har hänvisats till den möjlighet makarna har i denna situation attgenom skilsmässa och nytt äktenskap uppnå den nya narnngemenskapen. I några fall har besvär förts till patentbesvärsrätten somintagit en liberalare ståndpunkt och medgivit namnbyten. Något avgörande frånregeringsrätten föreligger ännu inte. De slutsatser som patentbesvärsrätten kommit till synesföra med sig att makar under bestående äktenskap i det helt överväldigandeantalet fall utan andra skäl än sin allvarliga önskan att uppnå namngemenskapskall kunna åstadkomma den. Att utmönstra de fall där strängare kriterier böruppställas lär stöta på betydande tillämpningssvårigheter. Oklarheten om den utveckling av praxis som bedömes rimligur samhällelig synpunkt synes enligt patentverkets mening motivera en översynav de regler som är i fråga. En sådan översyn är angelägen eftersomtolkningssvårigheter föreligger om lagstiftaren avser att göra en skillnad ifråga om namnbyte och namngemenskap vid äktenskaps ingående från de fall somaktualiseras under bestående äktenskap. LU1984/85:3 13 anser att det intefinns någon erinran mot lösningen som föreslås i motion 1532. Emellertid börlösningen komma i det större sammanhang som patentverket föreslår. Vad beträffar hemställan i motion 1163 angående smärreändringar i namnlagen får först anföras att motionen synes grundad på vissamissuppfattningar. Makar äger alltid gemensamt ansöka om nybildat namn. Detovan berörda problemet infinner sig således endast om namnet som makarna villanta är ett befintligt namn, som bärs eller burits av andra. Vad beträffar motionen 1983/84:1532av och har även erfarenhet frånvissa avgöranden att den nya namnlagen tett sig onödigt restriktiv i ärendendär makarnas önskan är namngemenskap. Därför tillstyrks - med instämmande imotionen också i övrigt-att i sådana fall som åsyftas redan nu införs möjlighetförmannen att genom anmälan till pastorsämbetet byta till hustruns efternamnsom ogift. Den av infördabegränsningen i makars möjligheter att byta namn under äktenskapet medför attom en av makarna byter namn kan den andre inte alltid förvärva samma namn genomanmälan till pastorsämbetet. Som exempel på detta nämns i motion 1163 fall där makarmed gemensamt efternamn haft svårigheter att få byta till nybildat efternamn.Endast den av makarna - mannen - som inte tidigare bytt namn på grund aväktenskapet uppges ha fått anta det nybildade namnet medan hustrun förvägratsdetta namn. Detta exempel är enligt RSVs mening svårt att förstå. Ommakar vill anta ett nybildat namn, dvs. ett namn som inte tidigare är i bruk,finns inga namnbärare att ta hänsyn till. Makarna bör därför ha lika rätt att antadet nybildade namnet genom ansökan hos patent- och registreringsverket. Det har däremot förekommit att en man ansökt om ettnybildat namn för sig ensam. Hustrun har då inte kunnat anta samma namn genomanmälan hos pastorsämbetet om hon tidigare bytt till mannens namn. Hustrun hardå fått ansöka hos patentverket och betala ytterligare en ansökningsavgift.Detta skulle dock kunna förhindras genom att patentverkets namnsektion redaninnan mannens ansökan behandlas underrättade sökanden om konsekvenserna förhustruns del och beredde henne tillfälle att med makens samtycke ansöka omnamnet tillsammans med maken. När makar ansöker om namn gemensamt utgår intedubbel ansökningsavgift. Makar som gift sig före den nya namnlagens ikraftträdandeoch där hustrun förvärvat mannens namn kan inte få namngemenskap under hustrunsefternamn som ogift genom en enkel anmälan. Hustrun kan ta tillbaka sitt namnsom ogift genom anmälan till pastorsämbetet men mannen måste ansöka hospatentverket om att få förvärva samma namn. För bifall till en sådan ansökankrävs synnerliga skäl. Detta krav ter sig - enligt uttalande i motion 1532 -onödigt restriktivt. Enligt motionärerna bör det därför införas en möjlighetför mannen att genom en anmälan till pastorsämbetet byta till hustrunsefternamn som ogift. Det förekommer dock även andra situationer där det kansynas onödigt hårt att kräva synnerliga skäl för makes namnbyte. Om t. ex. denmake som LU1984/85:3 14 inte bytt till den andres efternamn - som regel mannen -under äktenskapet byter till sin mors namn som ogift genom anmälan tillpastorsämbetet måste hustrun ansöka hos patentverket om hon vill ha samma namn.Även i detta fall krävs synnerliga skäl och det även om makarna tidigare underlång tid haft namngemenskap. Dessa problem bör dock - enligt RSVs mening - kunna lösasmed en förnuftig tillämpning av vad som i lagen kallas "synnerligaskäl". har tidigare i ärenden av här nämnt slag krävt medgivandefrån alla personer som "bär eller burit namnet". Dettakrav är i de flesta fall helt omöjligt att uppfylla. Patentbesvärsrätten hardock i ett flertal ärenden haft en annan bedömning och tagit hänsyn till deskäl som åberopats i det enskilda fallet och visat ärendena åter tillpatentverket för fortsatt behandling. RSV anser för sin del att ytterligare erfarenheter avnamnlagen behövs innan man gör några ändringar i de avseenden som här nämnts.Smärre ändringar i lagen kan medföra nya problem som kanske inte nu är möjligaatt förutse. Patentbesvärsrätten (PBR): Beträffande först möjligheten förmakar som ingått äktenskap före den nya namnlagens ikraftträdande och som bärmannens efternamn att få namngemenskap under hustruns namn som ogift (motionen1983/84:1532) kan hustrun genom anmälan till pastorsämbetet jämlikt 10 § 2 st,namnlagen byta till sitt namn som ogift, Mannen måste på grund av spärregeln i10 § 3 st, emellertid ansöka hos patentverket om tillstånd till sådant byte.För bifall till en sådan ansökan krävs enligt 14§ 2 st, namnlagen attsynnerliga skäl föreligger. har tolkat sistnämnda bestämmelsemycket restriktivt och fordrat medgivande från samtliga bärare av namnet (ejendast av släktingar) samt av alla som har en latent rätt till namnet, dvs,från sådana personer som en gång burit namnet och har möjlighet att återta detgenom anmälan till pastorsämbetet. Denna praxis innebär att det i praktiken ärnästan omöjligt för mannen att byta till hustruns narnn som ogift, om det inteär fråga om ett för hustrun eller för henne och hennes familj godkänt nybildatnamn eller eljest ett mycket särpräglat namn med få bärare och samtliga lämnarmedgivande till namnbytet, PBR har ansett att patentverkets tillämpning av namnlageni nämnda hänseende varit i vissa fall alltför stelbent och har för egen delfunnit en något mer nyanserad tillämpning påkallad. Därvid har PBR fästavseende vid bl, a, sådana omständigheter som att namngemenskap tidigareförelegat , att utredningen visar att familjen fäster stor viktvid fortsatt namngemenskap samt att det begärda namnbytet inte kan antagasinnebära nämnvärd olägenhet för andra bärare av det sökta namnet, PBR haransett en sådan rättstillämpning stå i samklang med uttalanden underförarbetena till den nya namnlagen av såväl departementschefen som lagutskottetrörande det värdefulla för samhörigheten inom en familj i att namngemenskapupprätthålls (jfr, bl, a, prop, 1981/82:156 s, 19 samt LU 1981/82:41 s, 10 ochs, 15), Det kan tilläggas att PBR vid bedömandet av huruvidaolägenhet kan antagas uppkomma för andra bärare av det sökta namnet utgått frånatt så i allmänhet inte är fallet i fråga om vanligt och relativt vanligtförekommande efternamn med ett ej obetydligt antal bärare. Tanken har därvidvarit att en LU1984/85:3 15 "påspädning" av ytterligare en eller annanperson som bärare av ett sådant namn måste antagas vara tämligen betydelselöst. Vad nu anförts om möjligheterna för makar att fånamngemenskap under hustruns namn som ogift kommer naturligtvis framöver att fåtillämpning även i fråga om äktenskap ingångna efter den nya namnlagensikraftträdande. Beträffande härefter möjligheten för makar som bär mannensnamn att gemensamt antaga mannens mors namn som ogift (motionen 1983/84:1163)kan mannen genom anmälan till pastorsämbetet jämlikt 5 S 2 st, namnlagen bytatill sin mors namn som ogift. Hustrun måste däremot på grund av spärregeln i10§ 3 st, göra ansökan om tillstånd till bytet hos patentverket. För bifalltill ansökningen fordras enligt 14 § 2 st, att synnerliga skäl föreligger.Patentverket har vid tillämpningen av denna bestämmelse krävt medgivande tillbytet från samtliga personer som bär eller har latent rätt till namnet. Enligt den tidigare gällande namnlagen (1963:521) kundebarn i äktenskap som fyllt , om särskilda skäl förelåg, efter ansökanhos namnmyndigheten erhålla moderns namn som ogift. Som särskilt skäl ansågsbl, a, att moderns namn var mer särskiljande än det burna namnet. Enligtuttalande av lagrådet, i vilket departementschefen instämde (prop, 1963:37 s,191 och s, 200), borde den omständigheten, att en man var gift, inte rimligtvisminska hans möjligheter att förvärva moderns namn som ogift. Eftersom makarendast gemensamt kunde förvärva nytt efternamn, förutsattes att - då makarsansökan avsåg förvärv av mannens mors namn som ogift - tillräcklig anledningfanns att med stöd av 12 § i den äldre namnlagen anse synnerliga skäl föreliggaför att godkänna namnbytet för hustruns del, PBR har ej funnit anledning till antagande att kraven påsynnerliga skäl enligt 14 S 2 st. i den nya namnlagen bör vara strängare änmotsvarande krav enligt den äldre namnlagen. Den åtstramning av möjligheternatill namnbyte som skedde under riksdagsbehandlingen av prop, 1981/82:156 medförslag till ny namnlag torde enligt PBR:s bedömning ha avsett främstnamnändring genom en enkel anmälan till pastorsämbetet. Någon allmän skärpningav kraven på synnerliga skäl torde däremot ej ha åsyftats. Det kan tilläggasatt PBR vid sin bedömning av ansökningar om byte till mannens mors namn somogift även anser sig böra vaka över att det begärda namnbytet inte kan antagaskomma att innebära nämnvärd olägenhet för andra bärare av det sökta namnet(jfr, ovan). Jämväl i det nu aktuella hänseendet innebär PBR:s rättstillämpningen viss uppmjukning i förhållande till pateiitverkets stelare praxis. Vad avser det fall att makar, som gemensamt bär mannensnamn. önskar förvärva ett nybildat efternamn, kan detta åstadkommas genom enför makarna gemensam ansökan hos patentverket. Om mannen ensam byter till ettnybildat namn genom ansökan hos patentverket är att märka att hustrun inte ägererhålla samma namn endast genom anmälan till pastorsämbetet. Om hustrun önskarbyta till det av mannen förvärvade namnet, krävs att hon själv gör ny ansökanhos patentverket. Denna situation torde emellertid i praktiken inte vålla någrastörre olägenheter, eftersom patentverket rutinmässigt redan vid prövningen avmannens ansökan torde upplysa om att hustrun inte automatiskt erhåller ett avendast mannen förvärvat namn och heller inte kan erhålla detsamma genom anmälantill pastorsämbetet. Härigenom förhindras att mannen av misstag ensam erhållerett nybildat namn med åtföljande ny administrativ omgång för hustrun förförvärv av samma namn. LU1984/85:3 16 Sammanfattningsvis kan konstaterasatt i de frågor som behandlats av PBR vissa problem uppkommit iinledningsskedet vid tillämpningen främst av de s, k, spärreglerna i 10§ 3 st,namnlagen och det därmed sammanhängande spörsmålet rörande tolkningen avrekvisitet synnerliga skäl i 14 § 2 st, samma lag. Med utgångspunkt från attpatentverket anpassar sin tillämpning av berörda bestämmelser till deavgöranden av PBR som föreligger -något avgörande av regeringsrättenföreligger ännu ej på detta område - och som torde innebära en rimlig balansmellan, å ena sidan, berättigade intressen av att genom byte kunna uppnånamngemenskap samt, å andra sidan, det angelägna i att förhindra onödiganamnbyten som skulle kunna leda till en oacceptabel uppluckring avnamnstabiliteten och andra missförhållanden, framstår det enligt PBR:s meningsom tveksamt om några ingrepp i den nya namnlagen redan nu kan anses påkallade.Alltför täta lagstiftningsåtgärder på ett för medborgarna så centralt områdesom namnrättens kan uppenbarligen också i sig medföra ogynnsamma verkningar iolika hänseenden. Med en förnuftig rättstillämpning torde det enligt PBR:suppfattning inte vara förenat med några större olägenheter att låta den nyanamnlagen tillsvidare förbli orubbad i avbidan på ytterligare erfarenheter avlagstiftningens verkningar. Motion 1163 tar också upp frågan omadoptivbarnens förnamnsbyten. Här bör först det förtydligandet göras att dessabarn i likhet med övriga barn kan byta förnamn också på namnsektionen ipatentverket. De utländska namnen kan således bytas mot svenska namn. Dockutgår då avgiften på f, n, , I patentverkets praxis reses inte hindermot sådana namnbyten som aktualiseras vid adopfioner av utländska barn. Ett annat problem som vållat sökande av förnamnsändringbekymmer är den oklarhet som uppstått kring ett bindestrecks betydelse i ettnamn. 31-32 §§ namnlagen avgränsar möjligheten att vid pastorsämbetet bytaförnamn. Reglerna har medfört att bindestreck i förnamn får betydelse för omden som vill ändra förnamn kan göra detta gratis vid pastorsämbetet eller omavgiftspliktig ansökan hos verket krävs. I förarbetena synes tillägg ellerborttagande av bindestreck vara att likställa med en stavningsändring som kanföregå de vid pastorsämbetet tillåtna ändringsmöjligheterna. Språkligt ärbindestreckets betydelse att två komponenter på ömse sidor om strecketsammanfogas till en enhet. Den juridiska innebörden av ett bindestreck iförnamn har spetsats till genom 32 § om tillåtna stavningsändringar ochförarbetena. Olika uppfattningar har förts fram från olika myndigheter - jfräven här kommentaren Namnlagen s. 192-195. har för sin del i etttidigare ärende inhämtat yttrande från verkets i namnfrågor språkvetenskapligeexpert professor i . Verket instämmer i yttrandet ochanser det angeläget att reglerna för förnamnsbyten avfattas så att någotvåldförande på allmänt vedertagna begrepp inte behöver ifråga-komma, exempelvisgenom att uttryckligen fastslå att namn med bindestreck är ett namn. Ovan nämnda yttrande av professor harföljande innehåll; Med anledning av namnbyråns förfrågan om definition av vadsom är ett LU1984/85:3 17 eller flera förnamn vill jag från språkvetenskaplig sidaanföra följande. Definitionen av vad som är er förnamn kan nog bli föremålför diskussion. Fullständig enighet råder emellertid om att ett namn som skrivsihop är att räkna som ett namn, oberoende av om det skrivs ihop med eller utanbindestreck. Likaväl som är att betrakta som ett namn, gäller dettaför . Egennamn förhåller sig alltså i detta avseende på samma sätt somandra ord i språket. Svensk-engelsk i t. ex. uttrycket svensk-engelsk ordbok ärert ord, är ett ord likaväl som nittonhundratalet. I föreskrifter rörande hanteringen av förnamn inomfolkbokföringen bör således från språklig synpunkt , osv.betraktas som ett namn. Som är bekant för lagutskottet harStockholms domkapitel ifråga om adoptivbarn från annat land självt utifrån ettflertal avgöranden visat på behovet av en lagändring av det slag som önskas imotionen 1983/84:1163 av och . ifrågasätter dock till skillnad frånmotionärerna om inte det ligger närmast till hands att ändringen görs genomändring i 30 §. Därigenom synes man också tydligast göra klart att denrättsliga situationen för de hit komna adoptivbarnen i namnhänseende är sammasom för andra barn. torde i lagen få anges någon tidpunkt räknat frånadoptionen inom vilken ett eller flera förnamn skall anmälas tillpastorsämbetet, I motion 1163 föreslås också vissändring av reglerna om byte avförnamn. Förslagen tar närmast sikte på utländskaadoptivbarn som redan givits förnamn i det tidigare hemlandet. Enligt regeringens proposition 1981/82:156 fickytterligare ett eller flera förnamn tilläggas. Antalet förnamn som kundetilläggas var i praktiken obegränsat. Vidare fick stavningen av ett förnamnändras om inte namnets uttal ändrades genom detta. Detta ändrades i riksdagsbehandlingen på sådant sätt attendast ett namn fick läggas till. Den som från början förvärvat flera förnamnfick dock rätt att också låta stryka ett av sina förnamn. Propositionens förslag om att ett förnamns stavning kundefå ändras om inte uttalet förändrades behölls av . Enligt uttalande ipropositionen (s. 70) jämställdes tillägg eller borttagande av ett bindestreckmed en stavningsändring, I lagutskottets betänkande 1981/82:41 berörs intefrågan om tillägg eller borttagande av bindestreck, RSV har i sin rådgivning till pastorsämbetena ansett attförnamn av typen eller bör behandlas som två separataförnamn vare sig de är förenade med bindestreck eller ej. En annan tillämpningstrider mot beslut att begränsa antalet förnamn som får tilläggas, Ipraktiken skulle då alltid två förnamn kunna tilläggas eftersom ett bindestreckkan placeras mellan vilka förnamn som helst och sedan tas bort. Se ävenkommentar fill namnlagen av (Publica 1983), s. 193-194, Kammarrätteni har i dom ansett att LU1984/85:3 18 förnamnen var två förnamn och därför inte kundebytas ut mot ett annat. Enligt RSVs erfarenhet är det sällsynt att utländskaadoptivbarn har så många som fyra förnamn. Ett eller två namn är vanligare. Som framgår av det ovanstående finns det även andra falldär tillägg eller utbyte av mer än ett förnamn kan anses vara behjärtansvärt. Med hänsyn till att det dock är möjligt att genom ansökanhos patentverket för en rimlig kostnad få tillägga eller ändra mer än ett namnnär särskilda skäl finns anser RSV för sin del att man bör avvakta ytterligareerfarenheter av namnlagen innan någon ändring görs i lagen. Patent- och registreringsverketåberopar sin inledningsvis nämnda skrivelse till regeringen angående bl, a,delgivningsförfarandet. Erfarenheterna visar nu attingenting vunnits med denna särreglering om delgivningsförfarandet.Kommunikationsprincipen gäller och möjligheten till delgivning av föreläggandefanns redan i förvaltningslagen. Plikten har endast medfört ökade kostnader ochstörre belastning. Det tar nu betydligt att föra ett ärende tillavgörande då svarandefristen inte kan börja förrän då svaranden undertecknatmottagandet av föreläggandet. Det tidigare systemet med nästan undantagsvisvanliga brevförsändelser var smidigare och irriterade de sökande mindre. Mångaav de namnsökande upplever det nya systemet med stort obehag. För personalenhar systemet inneburit ett omfattande merarbete, som upplevs som obefogat.Systemet omfattar i sin tillämpning skrivning av delgivningskort, extradiarium, dagboksanteckningar samt bevakning av tidsfrister, akter och svar.