bet · G801AU8 · 1984-12-31 00:00:00 — I båda motionerna, 211 av . (vpk) och 213 av m. fl. (fp), föreslås att frågan omden diskriminerades rätt till anställningen skall utredas. Enligt vpk-motionenbör regeringen överväga om utredningen skall göras mer omfattande och inbegripahela problemkomplexet om rätten till anställning. AU1984/85:8 12 Frågan om rätt till anställning förden som blivit diskriminerad genom ett anställningsbeslut, liksom andra frågorom rättsföljderna vid diskriminering, övervägdes i samband medjämställdhetslagens tillkomst (prop. 1978/79:175, AU 39). Att vid sidan omallmänt skadestånd låta ekonomiskt skadestånd (och därmed även en rätt tillsjälva anställningen) utgå ansågs medföra svårbemästrade problem i de flestafall. En slutsats blev att en rätt till ekonomiskt skadestånd skulle i heltgrundläggande avseenden ge lagen en annan innebörd än om man avstod därifrån.Betydande rättsliga och andra svårigheter som inte utan vidare kundeöverblickas skulle även uppkomma. Ett exempel härpå är del fall då fler än enperson blir förbigångna vid en anställning. Det skulle då bli nödvändigt atträttsligt inte bara avgöra den egentliga diskrimineringsfrågan utan även vilkenav de diskriminerade som borde komma i fråga för anställningen. Domstolenskulle få karaktären av en överprövningsinstans i tjänsletillsättningsärendetvilket ytterligare skulle begränsa arbetsgivarens rätt att fritt väljamedarbetare. En ytterligare svårighet i detta sammanhang är att det på denprivata arbetsmarknaden i princip saknas givna meritprövningsnormer. Utskottetvill i det sammanhanget peka på att ett system där domstolarna kan överprövaanställningsbeslut knappast kan fungera parallellt med den besvärsprocess somnu finns för statliga och kommunala tillsättningsbeslut. Utskottet vill också framhålla att en rätt tillanställningen får oönskade följder för tredje man. Den som genom deldiskriminerande beslutet har fått anställningen skulle exempelvis drabbas ombeslutet i efterhand kunde förklaras ogiltigt, i synnerhet om han eller hon harlämnat en annan anställning. Utskottet har svårt att se möjligheter att mergenerellt göra anställningsbeslut villkorade i avvaktan på en eventuellefterprövning med stöd av jämställdhetslagen. Med hänvisning härtill och tillvad i övrigt sagts om svårigheterna all ge en diskriminerad rätlen tillförlorad anställning bör motionerna avslås i motsvarande delar. Arbetsdomstolens sammansättning i jämställdhetsmål Regler för arbetsdomstolenssammansättning finns i 3 kap. lagen om rättegången i arbetstvister. I enlighethärmed är arbetsmarknadens parter vid sidan av juristdomare representerade idomstolen för att bidra med sakkunskap om förhållandena på arbetsmarknaden ochde rättsuppfattningar som där har utbildats. Genom sin sammansättning fårdomstolen en förankring hos organisationerna på arbetsmarknaden och därmedavses att skapa förtroende hos dem, vilkas tvister domstolen har att pröva. Det totalaantalet ledamöter i arbetsdomstolen är 22 fördelade över de tre AU1984/85:8 13 nämnda kategorierna, nämligen ämbetsmannaledamöter ocharbetsgivar-resp. arbetstagarledamöter. Ämbetsmannaledamöterna, som är nio tillantalet, utgörs av tre ordförande, tre vice ordförande och tre ledamöter somskall ha särskild insikt i förhållandena på arbetsmarknaden, de s.k.tredjemännen. De sju arbetsgivarledamöterna fördelar sig på fyra SAF-ledamöteroch tre offentliga arbetsgivarledamöter. Slutligen tillkommer sexarbetstagarledamöter, nämligen fyra från LO och två från TCO. För ordförandena i AD finns inte några särskildaersättare. För övriga ledamöter finns sammanlagt 57 ersättare förordnade. I sammanställningen nedan redovisas ledamöter ochersättare i arbetsdomstolen för tiden - . Arbetsdomstolens sammansättning 1.7 1983-30.6 1986 "Tredje män" ' Däravtvå /SR-representanter Av AD;s 22 ledamöter är två kvinnor. Av de 57 ersättarnaär åtta kvinnor. Arbetsdomstolen är domför med tre till sju ledamöter. Avdessa måste en vara ordförande samt minst en vara arbetsgivarledamot resp.arbetstagarle-damot. Vidare får inte fler än tre vara ämbetsmannaledamöter ochinte fler än fyra vara ledamöter på arbetsgivar- och arbetstagarsidan. m. fl. (fp)föreslår i motion 1101 att jämställdhetslagen skall kompletteras med enbestämmelse om att både män och kvinnor måste tjänstgöra i arbetsdomstolen dåmål som rör jämställdhetslagen behandlas. Motionärerna anser att vi medveteteller omedvetet styrs av våra olika erfarenheter. Då män och kvinnorfortfarande har olika erfarenheter av arbetslivet är det enligt motionenrimligt att bägge könen får vara med i bedömningar av hur jämställdhetslagenskall tillämpas. AU1984/85:8 14 återkommer i motion 213till frågan och framhåller mot bakgrund av arbetsdomstolens ojämnasammansättning att vädjanden till arbetsmarknadens parter uppenbarligen interäcker. Lagen bör därför enligt motionärerna kompletteras med en bestämmelse omatt både män och kvinnor skall tjänstgöra i domstolen när jämställdhetsmål behandlas.Samma princip bör gälla för tingsrätterna när frågor om könsdiskriminering behandlas. m. fl. (vpk) anser i motion 211 att fråganinte bör bli föremål för lagstiftning. Däremot framhåller motionärernautbildningens betydelse och föreslår att regeringen skall undersöka vilkamöjligheter det finns att genom olika utbildningsinsatser förbättradomstolarnas kunskaper och insikter i jämslälldhetsfrågor och därefter taerforderliga initiativ i frågan. Utskottet har förståelse för detgrundläggande synsätt om domstolarnas sammansättning som präglar motionerna.Det finns åtskilliga i det närmaste självklara skäl som talar för att såvälkvinnor som män deltar i den dömande verksamheten. Det är också obestridligtatt all dömande verksamhet i större eller mindre utsträckning påverkas avbakgrund, värderingar och erfarenheter hos dem som dömer. Det är samtidigtlika klart att kvinnor och män fortfarande har olika erfarenheter av t. ex.arbetslivet och att dessa erfarenheter medvetet eller omedvetet kan habetydelse för värderingen eller synen på olika frågor som rör exempelvisjämställdhet. Dessa förhållanden ställer följaktligen stora krav på en bredrepresentativitet i domstolarnas sammansättning. Det kan däremot inle enligtutskottets mening tas som intäkt för att en särskild regel skall införas somanger att en domstol generellt eller för vissa typer av mål, t. ex.jämställdhetsmål, är domför endast om både män och kvinnor finns representeradei domstolen. En sådan ordning reser enligt utskottets mening flera problem avprincipiell natur. Utskottet vill framhålla att sammansättningen av svenskadomstolar inte har fått påverkas av den sak som målet gäller. Det ären viktig princip att varje ledamot i domstolen deltar som objektiv och obundendomare och inte som representant för en part. Utskottet vill emellertidsamtidigt framhålla vikten av att jämställdhetsaspekten beaktas vidrekryteringen av ledamöter till arbetsdomstolen samt att arbetsmarknadensparter tar sitt ansvar i sammanhanget. Med hänvisning till vad som anförts ovan bör motionerna213 och 1101 i aktuella delar inle föranleda någon åtgärd. Utskottet vill dock liksom motion 211 betona vikten avgoda kunskaper hos domstolarna i jämställdhetsfrågor. Vid behandlingen av enliknande fråga (AU 1983/84:6 s. 18) utgick utskottet ifrån att kravpå sådana kunskaper beaktas vid rekrytering till arbetsdomstolen. I proposition60 framhåller jämställdhetsministern att så kan ske . AU1984/85:8 15 gälla de s. k. tredje ämbetsmannaledamöterna som skall hasärskild insikt i förhållandena på arbetsmarknaden. Däri ingår enligtstatsrådets mening frågor som rör jämställdhet mellan kvinnor och män iarbetslivet. Målsättningen måste enligt utskottets mening varaatt utbildning och rekrytering av domare genomgående sker på sådant sätt attdomstolarna får den kompetens och insikt som fordras för alt rätt kunna bedömafrågor om könsdiskriminering och jämställdhet mellan kvinnor och män. Utskoitettar för givet att den ambitionen kommer att vara vägledande när kommandevakanser skall fyllas vid exempelvis arbetsdomstolen. Något särskilt uttalandefrån sida med anledning av motion 211 är inte erforderligt. Motionenavstyrks således i denna del. I motion 1101 av . (fp) föreslås alt elt förbud mot trakasserier bör övervägas. Enligtmotionärerna är det inte acceptabelt att personer som använt sig avjämställdhetslagen i efterhand har fått utstå trakasserier för detta på sinarbetsplats. I motionerna 211 av m.fl. (vpk) och 213 avBengt m.fl. (fp) förordas en utredning av frågan. 1 den förramotionen sägs att det i detta sammanhang också bör prövas om kvinnor genomjämställdhelslagen kan ges ett skydd gentemot sexuella trakasserier påarbetsplatsen. Av JämO:s skrivelse framgår atttrakasserier från arbetsgivare och arbetskamrater förekommer mot dem somöverväger att göra eller har gjort en anmälan om diskriminering. Utskottet ärockså medvetet om detta. Situationen är inte unik för jämställdhetslagen utanliknande problem har påtalats beträffande övrig arbetsrättslig lagstiftning.Utskottet delar dock regeringens uppfattning i proposition 60 att det inte iförsta hand är genom lagstiftning som problem av detta slag bör angripas. Detbör vara en uppgift för parterna på arbetsplatsen att se till att sådant inteinträffar. Här har även JämO en viktig uppgift att fylla. Utskottet vill ävenpeka på att de träffade jämställdhetsavtal som täcker större delen avarbetsmarknaden ger förutsättningar för ett aktivt jämställdhetsarbete påarbetsplatserna vilket i sin tur är det effektivaste skyddet mot trakasserieroch annan könsdiskriminering. Utskottet förutsätter att regeringen uppmärksamtföljer frågan. Med hänvisning härtill avstyrks motionerna. AU1984/85:8 16 Utskottet behandlar i detta avsnittett antal motioner väckta under den allmänna motionstiden somrör olika frågor inom jämställdhetspolitiken. Det politiska arbetet med jämställdhetsfrågor Under denna rubrik tar utskottetupp förslag som i vid mening har att göra med det politiska arbetet medjämställdhetsfrågor. Det rör bl. a. jämställdhet som delmål i den ekonomiskapolitiken, jämställdhetsarbetets organisation, opinionsbildning och i vilkenutsträckning statliga utredningar skall remitteras till de politiskakvinnoförbunden. Jämställdhet som mål i den ekonomiska poUtiken m.fl. (fp)påpekar i motion 1101 att ekonomiska faktorer har en avgörande betydelse för deflesta beslut i samhället och att de flesta beslut påverkar jämställdheten inågon riktning. Motionärerna föreslår därför att det skall redovisas närekonomisk-politiska förslag kan väntas få effekter för jämställdheten mellankönen. Ett av den ekonomiska politikens delmål bör därför vara jämställdhetmellan kvinnor och män. Utskottet har samma grundläggande uppfattning sommotionärerna. Det är av stor vikt att jämställdhetsaspekten alltid finns mednär politiska beslut fattas på olika områden. Det är särskilt viktigt inom denekonomiska politiken eftersom den i hög grad ger förutsättningarna för detjämställda samhället. Utskottet vill i det sammanhanget peka på att regeringensarbete med att minska det statliga budgetunderskottet uttryckligen grundas påförutsättningen att åtföljande bördor blir rättvist fördelade och attsysselsättningen inte äventyras. bör dock framhållas att frågan omjämställdhet mellan kvinnor och män bör kunna uppmärksammas exempelvis inomfördelningspolitiken i än högre grad än vad som är fallet. När del gäller motionens förslag att jämställdheten mellankvinnor och män skall anges som ett av målen för den ekonomiska politiken villutskottet hänvisa till att ett liknande förslag avvisades av våren1982. FinansutskoUet anförde därvid (FiU 1981/82:20 s. 35): Utskottet delar motionärernasuppfattning att jämställdhet är ett viktigt mål för det politiska arbetet.Däremot ställer sig utskottet tveksamt till om det bör införlivas med de målsom traditionellt brukar anges för den ekonomiska politiken, nämligen godtillväxt, måttliga prisstegringar, balans i utrikesaffärerna, fullsysselsättning, rättvis fördelning av produktionsresultatet och regionalbalans. De uppräknade faktorerna anger några, i viss mening snävt ekonomiskamål, som den ekonomiska politiken bör inriktas på att försöka förverkliga. Ettmer eller mindre lyckosamt förverkligande av dessa anger de ekonomiska ramarinom vilka hela det samhälleliga livet måste röra sig. Därutöver finns detnaturligtvis ett flertal faktorer som kanske många AU1984/85:8 17 gånger är minst så viktiga för de enskilda människornasvälfärd och för samhällsutvecklingen. Dit hör t. ex. en god social, fysisk ochkulturell miljö, rättstrygghet, yttrandefrihet, lika möjligheter tillutbildning, arbete och deltagande i samhällslivet oavsett ras, religiösuppfattning eller kön etc. Om man emellertid skulle ange alla dessaövergripande mål som krav på den ekonomiska politiken skulle målformuleringenbli alltför omfattande. Utskottet kan instämma i detta understryka vad sagts att jämställdhetsaspekten bör finnas med iden ekonomiska politiken. Detta kan dock ske utan en direkt målformulering.Motionen avstyrks därmed. I motion 2382 påpekar () och () att parlamentarikernas kunskaper ochengagemang bättre bör tas till vara än vad som är fallet, I den nuvarandeorganisationen på jämställdhetens område ges den polifiska oppositionensrepresentanter inte möjlighet att på beredningsstadiet påverka utvecklingen.Motionärerna hänvisar till den tidigare jämställdhetskommittén och det arbetesom där bedrevs i form av informationskampanjer, utredningsverksamhet ochopinionsbildning. Här var partirepresentanterna starkt pådrivande. hararbetet på detta område splittrats på många instanser, vilket enligtmotionärerna är förvillande och ineffektivt. Frågan om jämställdhetsarbetets organisation har varitföremål för uppmärksamhet . Under åren1971-1975 behandlades flera motioner om att del statliga jämställdhetsarbetetskulle ges en bredare parlamentarisk förankring. ställde sig hösten1975 bakom denna principiella uppfattning. Den parlamentariska medverkan i jämställdhetsarbetet komtill stånd genom tillsättandet av en parlamentariskt sammansatt kommitté. Dessuppgift blev att utveckla principerna för regeringens jiimställdhetspolitik,att stödja och stimulera myndigheternas jämställdhetsarbete och att verka för jämställdhetensspridning i samhället. Kommittén arbetade med projekt, opinionsbildning ochutredningar inom olika områden. För att förbättra samordningen av jämställdhetsarbetetinrättades en jämställdhetsberedning med en representant förvarje departement. Dessutom skapades en referensgrupp, det s. k. jämställdhetsrådet,bestående av representanter för de nio största kvinnoorganisationerna. Syftetvar att intensifiera informationen mellan regeringen och kvinnoorganisationernasamt att skapa ett forum för meningsutbyte. Efter regeringsskiftet beslöt den nyasocialdemokratiska regeringen att avveckla jämställdhetskommittén den 1 januari1983. Jämställdhetsfrågorna har ställts direkt under regeringen. Inomarbetsmarknadsdepartementet har ett sekretariat inrättats för dessa frågor.Jämställdsberedningen med en representant från varje departement finns kvar,och jämställdhetsrådet har utvidgats till att omfatta inte bara representanterför 2 1984/85. AU1984/85:8 18 kvinnoorganisationerna, utan även för de politiskapartierna, arbetsmarknadens parter och folkrörelserna. En delegation förjämställdhetsforskning, JÄMFO, har också knutits tillarbetsmarknadsdepartementet. Utskottet kunde så sent som i anslutning tillbehandlingen av en motion om återinförande av en parlamentariskt sammansattjämställdhetskommitté konstatera att den nya organisationen har inneburit en effektiveringav regeringens jämställdhelsarbete. Den nya sammansättningen avjämställdhetsrådet ger dessutom dessa frågor en bredare förankring. Isammanhanget underströks även att representanterna för de politiska partiernahär har en viktig uppgift att fylla. De politiska partierna här har ocksårepresentanter i JÄMFO. Med hänvisning härtill ansåg utskottet att kravet påparlamentariskt inflytande var väl tillgodosett. Utskottet har fortfarandedenna uppfattning. Motion 2382 bör därför avslås. I två motioner, 1101 av Jan-ErikWikström m. fl. (fp) och 2045 av m.fl. (c), framhållsbetydelsen av etl utåtriktat opinions- och informationsarbete påjämställdhetsområdet. Motionärerna pekar på det betydelsefulla arbete somutfördes på detta område av jämslälldhetskommit-tén. Enligt motionärerna har enpåtaglig försämring skett i och med den omorganisation av jämställdhetsarbetetsom regeringen genomfört. De utåtriktade insatserna har upphört och debatten hartystnat. Mot denna bakgrund begärs i motion 1101 förslag om ökadeinsatser för utåtriktad information av jämställdhetsfrågor. I motion 2045framhålls behovet av en dokumentationscentral för alla som arbetar medjämställdhetsfrågor. På grundval härav föreslås atl jämställdhetsombudsmannen(JämO), som redan har vissa informationsuppgifter, skall ges i uppdrag attsvara för information, opinionsbildning och dokumentation på helajämställdhetsområdet och att verksamheten ges den personal som är nödvändig inomramen för departementets samlade resurser för jämställdhetsarbetet. Utskottet delar motionärernas uppfattning om vikten av attsprida information och skapa opinion i olika jämställdhetsfrågor. Statsmakternaär särskilt lämpade för denna betydelsefulla uppgift. hade opinionsbildningen som en avsina huvuduppgifter. Dessa åligganden har övertagits av i första hand JämOoch sekretariatet för jämställdhetsfrågor inom arbetsmarknadsdepartementet.Arbetet bedrivs på olika sätt, exempelvis genom medverkan i kurser ochkonferenser, utgivning av faktamaterial och rapporter. Utskottet vill särskiltpeka på den tidning. Nya Jämsides, som fr. o. m. ges ut av JämO och sominnehåller information även från och är tänkt att vara ett forum för kommunikation inom hela området"jämställdhet mellan kvinnor och män". AU1984/85:8 19 Utskottet vill härutöver framhålladet viktiga informationsarbete som bedrivs av olika myndigheter. SÖ, AMS ochsocialstyrelsen har exempelvis särskilda informationsuppgifter när det gällerjämställdhelsfrågor. Förutom statsmakterna finns även många andra viktigaopinionsförmedlare i samhället. Organisationer, politiska partier,intresseföreningar och utbildningsorgan - särskilt studieförbunden - spelarviktiga roller. Av den gjorda redovisningen framgår att kravet på ettutåtriktat informations- och opinionsarbete är väl tillgodosett. Medhänvisning härtill avstyrks motionerna 1101 och 2045 i motsvarande delar. 1 motion 1101 hävdas att opinionsarbetet måste föras påalla nivåer i samhället och alt kommunerna inte får lämnas utan varje stöd isitt arbete. Motionärerna föreslär därför att statligt stöd bör utgå till etleller flera kommunala projekt där en jämställdhetskommitté är villigatt tillsammans med kvinnoorganisationer och fackföreningar genomföra en lokalinfontialionskanipanj för ökad jämställdhet i vardagslivet. En utvärdering aven sådan kampanj skulle säkert enligt motionärerna vara till nytta för mångafler . Utskottet kan konstatera att det finns ett stort intresseför frågan om ökad jämställdhet mellan kvinnor och män i många kommuner. Delgäller för såväl kommunens invånare som de kommunalt anställda. Det finns enlång rad exempel på åtgärder som vidtagits. Utskottet förutsätter att dettaarbete fortskrider. Något särskilt statligt stöd för projekt av det slag somföreslås i motionen kan inte anses erforderligt. Utskottet avstyrker därmedmotionen i denna del. De politiska kvinnoförbundens medverkan i remissarbetet () ochBirgitta Rydle (m) framhåller i motion 1924 den viktiga uppgift som depolitiska kvinnoförbunden har att bevaka kvinnornas situation i samhället. Detgäller inte bara de s. k. kvinnofrågorna utan även åtgärder inom mer"könsneutrala" områden som kan drabba kvinnor negativt.Kvinnoförbunden måste således bevaka hela det politiska fältet för att kunnafullgöra sin uppgift i detta avseende. Motionärerna hävdar dock att dettaarbete försvåras genom att endast vissa statliga utredningar som rörsamlevnadsfrågor, jämställdhet o. d., går på remiss till kvinnoförbunden.Utredningar som tar upp löntagarfonder, skatter, boende etc. remitteras däremotinte till förbunden. Mofionärerna föreslår en ändring på denna punkt för attkvinnoförbunden därmed skall ha möjlighet att besvara de remisser de anserviktiga. Utskottet vill framhålla att remissförfarandet är ettkarakteristiskt och betydelsefullt inslag i svensk politisk beslutsprocess.Metoden är också förankrad i regeringsformen (7 kap. 2 §). I enlighet därmedskall vid beredning av regeringsärendena behövliga upplysningar och yttrandeninhämtas från berörda myndigheter. I den omfattning som behövs skall AU1984/85:8 20 tillfälle även lämnas sammanslutningar och enskilda attyttra sig. Vilka myndigheter som är berörda och i vilken omfattning det ärerforderligt att organisationer och enskilda får tillfälle att yttra sig avgörsav resp. departementschef som ett led i arbetet med regeringsärendenasberedning. Utskottet har i och för sig ingen anledning att tro att dennaordning inte skulle tillgodose kravet på en bred och allsidig behandling avregeringsärendena. kan dock inte förnekas att jämställdhetsarbetetskulle kunna främjas genom att de instanser som särskilt bevakar kvinnofrågornaoftare medverkar i remissarbetet än vad som är fallet. Del nuvaranderemissförfarandet lägger heller inte några formella hinder i vägen för detta.Möjligheten att yttra sig över statliga utredningsförslag står således öppenför var och en som så önskar. Någon särskild åtgärd med anledning av motionenär därför enligt utskottets mening inte erforderlig. Den bör därför avstyrkas. Kvinnor på ledande poster 1 tre motioner föreslås olikaåtgärder för att underlätta för kvinnor att bli chefer, företagare ochledamöter i statliga kommittéer m. m. Fler kvinnliga chefer m. rn. m. fl. (fp) villi motion 1101 ha en ökad chefsrekrytering bland kvinnor såväl inom denoffentliga förvaltningen som i de största företagen och de statligaaffärsverken. I detta syfte bör enligt rhotionärerna statsmakterna initieraöverläggningar med nämnda arbetsgivare för att undanröja kvarstående hinder. Enutveckling i denna riktning sägs inte bara vara en rättvisefråga eller en frågaom förebilder för flickor som skall välja yrke. Den kan också leda till ökadchefskvalitet. Motionärerna framhåller i detta sammanhang också vikten av attstaten som ägare och arbetsgivare föregår med gott exempel och medverkar tillatt kvinnorepresentationen i de statliga företagens styrelser förbättras. Utskottet delar självfallet motionärernas uppfattning ombetydelsen av fler kvinnor på chefsbefattningar på det offentliga och privataområdet. Detta är viktigt bl. a. därför att kvinnor kan tillföra chefsrollenett nytt innehåll på grundval av deras särskilda kunskaper och erfarenheter.Kvinnorna måste således uppmuntras att ta ansvar i beslutande positioner ochde måste tillåtas att visa sin kompetens. För att nå en situation då kvinnornapå lika villkor kan konkurrera med männen om de högre posterna i samhälletkrävs dock en grundläggande förändring av kvinnans situation på arbetsmarknaden.För detta fordras i sin tur en mångfald av insatser på olika områden inomexempelvis arbetsmarknadspolitiken, utbildningspolitiken ochsamhällsplaneringen. Det måste också till aktiva åtgärder från arbetsgivareoch fackliga organisationer. I det sammanhanget har staten som föregångare ettsärskilt ansvar. 1 motion1101 anges en väg för ökad chefsrekrytering av kvinnor, nämligen AU1984/85:8 , 21 att statsmakterna skall ta initiativ till överläggningarmed större arbetsgivare. Utskottet vill i det sammanhanget hänvisa till attarbetsgivare enligt jämställdhetslagen skall bedriva'ett målinriktat arbete föratt aktivt främja jämställdhet i arbetslivet. För att kunna rekrytera kvinnortill högre tjänster är det även nödvändigt att befrämja kvinnorsbefordringsmöjligheter på lägre nivåer. Chefsrekryteringen av kvinnor måste sesi detta vidare sammanhang.