bet · G801SoU3 · 1984-12-31 00:00:00 — Att därvid kräva en nationell typprovning i varje land är i sigorimligt med hänsyn till att varje typprovning innebär att det provade,dyrbara, apparatexemplaret förstörs. Internationellt pågår också intensivadiskussioner för att finna lösningar på detta problem genom att accepteratypprovningar utförda av tillverkarna själva eller gjorda av andra ländersprovningsinstitutioner. UtbUdning och ko/npete/iskrav m. påpekar att det ärpåfallande att vårdpersonalen, som skall använda den moderna kompliceradeutrustningen, sällan eller aldrig har teknisk kompetens. Som den nya vårdlinjeni gymnasieskolan utformats har situationen på intet sätt förbättrats. Fysik ochkemi studeras ej specifikt och matematik kan väljas bort till förmån förspråk. SoU1984/85:3 19 naturligtvis till ökade risker vid användning avutrustning men även till ökat teknikerberoende, en utveckling som förtjänar attövervägas då medicinteknisk utrustning i första hand måste anpassas tillpatientens behov och skall användas av vårdpersonalen. Dessa intressen kanendast bevakas om användarna av utrustning har insikt i teknik. Dettaförhållande är naturligtvis gällande även med avseende på hemsjukvården, därsåväl patienterna och deras anhöriga som den kommunala personalbehöver utbildning för att sköta utrustningen rätt. Spri understryker i denna del att,även om utrustningen motsvarar högt ställda krav på både säkerhet och funktion,användaren måste ha goda kunskaper om utrustningens funktion och handhavande.Detta är en avgörande förutsättning för säkerheten vid användning. En vissgrundutbildning måste givetvis alltid meddelas i fysik, kemi, matematik m. m.för att bilda grund för senare kunskapsinhämlande. Synnerligen viktigt är detsedan med en första utbildning vid introduktion av viss utrustning. Därefter,för att vidmakthålla kunskaperna, måste löpande fortbildning ske hos huvudmannen. framhåller attdet åligger institutet att bevaka behovet av och medverka i utbildning avpersonal inom institutets verksamhetsområde. Inom många vårdyrken ges i dagenligt institutets uppfattning alltför litet utbildning om hjälpmedel ochhandikapp. Grundutbildningen i ämnet varierar mycket vad beträffar omfattningoch innehåll. Institutet vill instämma i kraven på sjukvårdsutbildning som äranpassad till den tekniska utvecklingen, både för tekniskt ansvarig personal,personal som svarar för underhåll och för personal som handhar utrustningen. UHÄ delar den syn som framkommer imotionerna om att sjukvårdspersonal som handhar komplicerad teknisk apparaturoch utrustning skall ha sådan utbildning som krävs för att användandet skallkunna ske på ett säkert sätt. Med utgångspunkt i de av UHÄ fastställda utbildningsplanernabeslutar berörd linjenämnd om utbildningens innehåll och organisation, genomfastställande av lokal plan och kursplaner. Linjenämnderna har ansvar för attfortlöpande följa utbildningarna och därvid beakta samhällets och yrkeslivetskrav, enskilda individers önskemål och forskningens utveckling. Krav påförändringar, till följd av exempelvis den medicintekniska utvecklingen, börsåledes beaktas i kursplanearbetet på lokal nivå. UHÄ anser att det är viktigt att de studerande redan igrundutbildningen ges grundläggande medicintekniska kunskaper. Emellertid villUHÄ betona att ansvaret för att vårdpersonal ges adekvat utbildning för atthandha utrustning och apparatur som används i sjukvården måste ligga påsjukvårdshuvudmannen/arbetsgivaren, bl. a. mot bakgrund av den mångfald avapparatur och utrustning som används och den snabba utveckling som sker påområdet. SoU 1984/85:3 20 I likhet med i anser UHÄatt det bör vara av värde att se över det tekniska resp. naturvetenskapligakunskapsinnehållet i gymnasieskolans vårdlinje, i synnerhet med beaktande avatt sökande till medellånga vårdutbildningar i högskolan i större utsträckninghar vårdlinje än naturvetenskaplig linje som utbildningsbakgrund. Medicinska och tekniska fakultetsnämnderna viduniversitetet i delar åsikten att den medicintekniska utbildningenför sjukvårdande personal är eftersatt. Det snabba införandet av ny teknik isjukvården måste mötas med en fortlöpande förändring av utbildningens innehåll.Framför allt bör bristerna i vårdgymnasiets kursplaner ses över. En speciellgren för studerande som tänker sig en senare verksamhet inom de teknikintensivaklinikerna bör inrättas. Såväl lakar- som sjuksköterskeutbildningen inomhögskolan bör ses över vad beträffar brister i medicintekniskt innehåll.Möjligheternatill fort- och vidareutbildning i medicintekniska ämnen bör också ökas för attsnabbt kunna korrigera de brister som existerar . Införandetav kunskapsbaserade certifikat eller behörigheter, vanliga inom andrasamhällssektorer, för viss avancerad utrustning inom hälso- och sjukvården börenligt fakultetsnämnderna övervägas. Slutligen bör ansvarsfördelningen mellanolika personalkategorier inom sjukvården ses över. Arbetarskyddsstyrelsen framhiåller inledningsvisatt enligt 3 kap. 3§ arbetsmiljölagen (1977:1160) arbetsgivaren skall se tillatt varje arbetstagare har den utbildning som behövs och vet vad han har attiaktta för att undgå riskerna i arbetet. Arbetsgivaren skall också beaktaarbetstagarens förutsättningar för arbetet. Medicintekniskutrustning som används på sjukhus och i viss utsträckning i hem är ofta avmycket komplicerad natur. Den används i situationer där felhandlingar kan bliödesdigra. Det är av största vikt att den personal som handhar utrustningen harfått adekvat utbildning och vid behov vidareutbildning för att kunna skötautrustningen. Det är också viktigt att endast lämplig personal anförtrosskötsel av invecklad medicinteknisk utrustning. För fortlöpande tillsyn avutrustningen kan behövas tillgång till särskilt utbildade sjukhusingenjörer.Den utbildni;rig som sker vid i medicinsk teknikär avsedd att fylla åtminstone en del av utbildningsbehovet av specialpersonalför medicinteknisk utrustning. Inträffadetillbud vid användning av medicinteknisk utrustning har avslöjat att många somanvänder sådan utrustning inte haft tillräcklig utbildning för att klarauppkomna situationer. Det är enligt styrelsens mening nödvändigt att förbättraden utbildning som ges sjukvårdspersonal, så att den omfattar bl. a.grundläggande tekniska kunskaper inkl. arbetarskydd. För varje arbetsuppgiftmed medicinteknisk apparatur behövs dessutom särskilt avpassade instruktioner,som omfattar både normal skötsel av utrustningen och ger handlingsprogram ihändelse av störningar. Det bör också klart framgå i vilka situationerhänvändelse skall göras till medicinteknisk specialpersonal. SoU1984/85:3 21 vill i denna delendast understryka behovet av utbildning av berörd personal. STU vill för sin del understrykabetydelsen av en både breddad och fördjupad kompetens inom sjukvården vadgäller tekniska frågor och medicinsk teknisk utrustning. All personal somanvänder eller på annat sätt kommer i beröring med teknisk utrustning bör hanågon typ av orientering i sådana frågor. Detta är betydelsefullt frånsäkerhetssynpunkt samt också för att driva utvecklingen vidare. Sådan användarkompetens är en viktig förutsättning för attkunna utarbeta kravspecifikationer vilka kan användas både som grund förnyutveckling genom så kallad teknikupphandling och för provning och utvärderingav olika alternativa utrustningar i förhållande till varandra. Det senaregäller framför allt i funktionellt avseende och t. ex. vad gäller krav påunderhåll och livslängd, vilka kan ha avgörande betydelse i säkerhetssammanhang. vill när detgäller utbildning och kompetens erinra om att flera personalkategorier ärberörda. Med en grov indelning kan man till en grupp hänföra medicin-teknikeroch sjukhusingenjörer, dvs. personal som huvudsakligen utifrån tekniskautgångspunkter skall svara för att materielen är i gott skick, att underhållgörs osv. Till en andra grupp kan man med samma grova indelningsgrund hänförasådan personal som utifrån medicinska utgångspunkter använder materielen ibehandlingsarbetet. Frågan om utbildning, behörighet m. m. för den förstnämndagruppen har behandlats i flera sammanhang, bl. a. av 1981 årsbehörighetskommitté. har vid olika tillfällen gett uttryckåt uppfattningen att sjukvårdshuvudmännen här känner sitt ansvar och har ettstarkt eget intresse av att anställa personal med rätt utbildning ochkompetens. Utbildningsmöjligheter i medicinsk teknik finns både vid tekniskahögskolor och tekniska gymnasier. Därutöver finns kompletterandeutbildningsmöjligheter. Det finns således möjlighet för varje sjukvårdshuvudmanatt utifrån de krav på kompetens och erfarenhet som konstitueras av detaktuella behovet anställa för uppgiften lämpad personal. Den nuvarandebehörighetsregleringen för tjänster är enligt ochsplittrad. Förbundet vill därför inte acceptera bindande kompetensföreskrifterför personalgrupper utöver dem som redan har sådana. Däremot kan man enligtförbundets mening uppnå - med större flexibilitet och anpassning till denaktuella situationen - en normerande kvalitetsstyrning genom att allmänna rådom lämpliga kompetensnivåer utges. När det gäller den andra gruppen personal enligt den ovananvända grova indelningsgrunden, nämligen vårdpersonal som i behandlingsarbeteanvänder medicinsk teknisk utrustning, anser förbundet att det givetvis är avstörsta vikt att behandlande personal äger god kunskap om den apparatur mananvänder i behandlingsarbetet. Man måste emellertid göra klart för sig SoU1984/85:3 22 vad som är möjligt att kräva. Ingående och säker kunskapom apparatens manövrering, mätinstrument, felindikationer, åtgärder vid fellarmoch liknande måste ges genom sjukvårdshuvudmannens försorg. Med denna kunskapbör patientens - och personalens - säkerhet kunna garanteras. Man kan däremotinte fordra att den behandlande personalen i varje detalj skall känna tillapparaternas interna byggnad och specialfunktioner, dess elektroniskakomponenter och liknande. Man måste i stället skärpa kraven på apparaternasfunktioner, funktionssäkerhet, handhavarvänlighet, felindikatorer ochliknande, allt i syfte att förhindra olyckliga konsekvenser av apparatfel ellermänskliga misstag. TCO delar motionärernas uppfattningatt också utbildningsfrågorna är av stor vikt för den medicintekniskasäkerheten. Frågor om tillstånd för brukande, kompetens, behörighet vidhandhavande, utbildningens och fortbildningens innehåll m.m. sammanhänger dockmycket nära med de tekniska frågorna. TCO:s saminantagna ståndpunkt är därföratt hela det medicintekniska området bör bli föremål för en ordentlig utredningvarvid även behoven av fortlöpande personalutbildning bör beaktas. I en sådanutredning bör berörda fackliga organisationer ges möjlighet att delta. civilingenjörsförbundinstämmer helt i behovet av utökad teknisk utbildning för allsjukvårdspersonal. Förbundet vill särskilt understryka vikten av centraltfastställda kompetenskrav för sjukhusingenjörer, vilka har en nyckelrollbeträffande medicinteknisk säkerhet utan att någon annan inom sjukvården kan kontrollerakvaliteten på sjukhusingenjörens arbete. Ur patientens synvinkel är det ocksårimligt att ett ansvar utkrävs av den sjukhusingenjör som tillhandahåller enteknisk funktion. Förbundet tillstyrker även att en översyn av läget på detmedicintekniska området företas. anser det angeläget attfortlöpande se över den tekniska utbildningen för olika personalkategorier isjukvården. har i sittremissvar understrukit vikten av adekvat utbildning för berörd personal. för medicinsk teknik och fysik, MTF, som är en sektion av , vill dessutom framhålla att förmågan att på ett riktigt sättkunna utnyttja medicinteknisk utrustning på patienter eller att ombesörjaövriga hanteringar såsom hygieniska åtgärder, underhåll m. m. på utrustningenär en utomordentligt viktig säkerhetsfaktor att beakta. Här föreligger i dagbrister. Det berör i första hand dem som använder utrustningen på patienter,dvs. läkare, sköterskor, assistenter m.fl. När det gäller den specifika apparatkunskapen visarerfarenheten att benägenheten att vilja lära sig använda och sköta medicinskapparatur är relativt låg hos dem som har otillräcklig allmän tekniskutbildningsbakgrund. Detta är naturligt eftersom denna brist hos dem ger endålig motivation och förutsättning att kunna mera ingående sätta sig in i ålagdspecifik apparatanvändning. En adekvat basutbildning är därför av storbetydelse. SoU1984/85:3 23 Avseende kompetenskrav för deingenjörer som skall ta hand om de medicintekniska förhållandena, instämmer MTFtill fullo i att lämpliga behörighetsregler bör upprättas. Dagens högtekniskasjukvård kan inte undvara en kvalificerad teknisk kompetens som skall hamöjlighet att bedöma och åtgärda personalens förutsättningar att användaapparatur och säkerheten hos själva apparaturen. Utskottet behandlade vid 1977/78års en motion (s) om anvisningar för behandling med kortvåg, mikrovågoch ultraljud. I de remissyttranden som utskottet inhämtade över motionenaktualiserades frågor om krav beträffande säkerhet, funktion och kvalitet påmedicinteknisk utrustning över huvud taget, både den som används inom denoffentliga hälso- och sjukvården och den som allmänheten nyttjar för medicinskaoch kosmetiska m.fl. ändamål. Utskottet anförde för sin del följande (SoU1977/78:5, s. 15). Med anledning av vad som anförs imotionen och remissyttrandena förordar utskottet att det görs en utredning omolika frågor som sammanhänger med användningen av apparatur för behandling medkortvåg, mikrovåg och ultraljud. Vid utredningsarbetet bör bl. a. övervägas omkrav på särskild utbildning hos den som använder apparaturen bör uppställas.Vidare bör övervägas vilka indikationer som skall föreligga för att sådanapparatur bör få användas, i vilka fall man bör avstå från användning avapparaturen och vilka regler eller rekommendationer som med hänsyn till denbehandlade bör gälla för det tekniska handhavandet av apparaturen. Utskottetanser också att det finns anledning att under utredningsarbetet pröva omsärskilda krav på apparaturens säkerhet, funktion och kvalitet bör uppställasför att den skall få försäljas, liksom om några begränsningar i rätten attfritt inköpa eller förhyra denna bör göras. Det bör ankomma på regeringen attpröva om man i sammanhanget lämpligen bör utreda även motsvarande frågorbeträffande annan medicinteknisk utrustning som allmänheten utnyttjar. sålunda anfört bör ges regeringen till känna. följde utskottet (rskr 1977/78:22). Med anledning av beslut beslutade regeringenatt tillkalla utredningen (S 1978:06) om vissa frågor rörande användningen avapparatur för behandling med kortvåg, mikrovåg och ultraljud m. m. Lltredningen, som antog namnet kortvågsutredningen,överlämnade sitt betänkande Behandling med kortvåg, mikrovåg och ultraljud (DsS 1981:8) . I betänkandet föreslog utredningen bl. a. attutbildningen av sjukgymnaster och läkare liksom vissa andra personalkategorierbör förbättras avseende kortvågs-, mikrovågs- och ultraljudsbehandling och attnya kortvågs-, mikrovågs- och ultraljudsapparater borde uppfyllakraven i tillämpliga svenska standarder. Utskottet har vidare i det av godkändabetänkandet SoU SoU1984/85:3 24 1982/83:14 om vissa läkemedelsfrågor diskuterat säkerheteni läkemedelshanteringen. Beträffande läkemedelsräkning anförde utskottetdärvid följande (s. 15). När det gäller personalensutbildning och kompetens vill utskottet understryka vad såväl motionärerna somflera remissinstanser framhållit om nödvändigheten av attsjuksköterskeutbildningen ger tillräckliga kunskaper i läkemedelsräkning.Härvid måste bl. a. beaktas behovet av grundläggande kunskaper och träning imatematik. Med hänsyn till att många patienters hälsa i så hög grad är beroendeav att inga misstag görs när det gäller deras läkemedel ter det sig dessutomnödvändigt att avkräva de studerande individuella kunskapsprov. Utgångspunktenför ställningstagandet till sådana frågor måste vara att hälso- ochsjukvårdens personal måste ha de kunskaper som krävs för att ge patienterna engod vård. Sjukvårdshuvudmännen har möjlighet att inom ramen för Unjenämndernasverksamhet bevaka dessa synpunkter. Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) kanemellertid ha anledning att överväga behovet av ytterligare vägledning till delokala beslutsorganen när det gäller utformning av lokala planer ochkursplaner. I betänkandet behandlas fyramotioner om medicinteknisk säkerhet. Motionerna tar upp frågan om ökad säkerhetfrån två aspekter. Den ena gäller användarnas - framför allt vårdpersonalens -kunskaper eller krav på att personalen skall ha viss kompetens. Den andragäller apparatsäkerheten, dvs. förbättrad konstruktion, obligatorisk provning,kontroll av installationer och kontinuerligt underhåll etc. Med medicinteknisk utrustning avses enligt socialstyrelsenskungörelse (1978:26) om ansvar för medicinteknisk utrustning i sjukvården m. m.dels de apparater för diagnostik och v.erapi som används i direkt kontakt medpatienter, dels den utrustning som används för samma ändamål i laboratorier vidsjukhus och annorstädes utan direkt kontakt med patienter. Den tekniska utvecklingen inom sjukvården har under desenaste årtiondena gått mycket snabbt. Utvecklingen har medfört kraftigtförbättrade möjligheter till diagnos och terapi, som utrustningen harblivit alltmer komplicerad. Enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL,är målet för all hälso- och sjukvård en god hälsa och en vård på lika villkorför hela befolkningen. Hälso- och sjukvården måste grundas på en betryggandemedicinsk kompetens. 13 § HSL slås fast att hälso- och sjukvården skall vara avgod kvalitet och tillgodose patienternas behov av trygghet i vården ochbehandlingen. För att uppnå målet om en god hälso- och sjukvård har storaansträngningar gjorts för att garantera att personalen får lämplig vårdutbildning,att de fasta anläggningarna är ändamålsenliga samt att läkemedlen är säkra ochdess bieffekter kända. Den medicintekniska verksamheten har emellertidreglerats endast i begränsad omfattning, även om myndigheterna på området följtutvecklingen och de problem som följt med denna. SoU1984/85:3 25 En beskrivning av ochsammanställning över de myndigheter som är verksamma på området ges i denallmänna bakgrunden (s. I motion 1983184:542 (s) begärs att säkerhetskrav skallfastställas för lyftanordningar i hemmen samt att S-märkning av allamedicintekniska hjälpmedel för bruk i hemmen genomförs. I motion 1983/84:627(m) framhålls att utbildningen i medicinteknik för vårdpersonalen varierarmycket mellan oUka specialiteter och utbildningsanstaUer samt att centraltfastställda kompetenskrav för ingenjörer och tekniker inom det medicintekniskaområdet helt saknas. Motionärerna framhåller vikten av att allsjukvårdspersonal som handhar teknisk apparatur får erforderlig utbildning fördetta samt anför att det torde ankomma på varje ansvarig huvudman att tillseatt så sker. I motion 1983/84:2241 (m) anförs bl. a. att de tekniska apparatersom används inom sjukvården ofta är sådana att ett felaktigt handhavandeinnebär mycket allvarliga konsekvenser för patienterna, varför det är mycketviktigt att apparaterna är välprövade och säkra. Det ifrågasätts i motionen omnågon kontroll motsvarande S-märkning borde krävas för dessa apparater. Enligtmotionärerna finns det vidare brister vad gäller kompetensen i handhavandet avden medicintekniska apparaturen. De anser därför att utbildningen måste sesöver och tar också upp frågan om någon form av kompetensbevis för handhavandeav medicinteknisk apparatur. Enligt motionärerna talar sammantaget mycket fören översyn av läget på det medicintekniska området. I motion 1983/84:2252 (c), slutligen, begärs attsjukvårdsutbildningen på såväl grund- som fortbildningsnivå anpassas till dentekniska utvecklingen, så att teknik och eventuellt även fysik kommer att ingå.Vidare begär motionären att sjukvården endast skall inköpa provad apparatur. Utskottet har låtit remissbehandla motionerna. Ensammanställning av remissyttrandena redovisas i ett tidigare avsnitt i betänkandet(s. 12 ff). Utskottet konstaterar inledningsvisatt de inhämtade remissvaren bekräftar att problemen kring den medicintekniskautvecklingen behöver uppmärksammas i ökande utsträckning. Som tidigare nämntsinträffar ett icke oväsentligt antal olyckor i verksamheten, och under åren1977-1983 har 29 därav orsakade dödsfall rapporterats (se ovan s. 4).Remissinstanserna uttrycker också tillfredsställelse med att denmedicintekniska verksamheten får denna ökade uppmärksamhet och framhållerbetydelsen av att säkerheten blir väl tillgodosedd. Utskottet vill ianslutning härtill understryka vikten av att medicintekniskt betingade olyckoroch tillbud så långt det är möjligt förebyggs. Utskottet ser det därför somutomordentligt angeläget att medvetenheten om sådana säkerhetsrisker ökar ochatt dessa frågor blir föremål för kontinuerlig uppmärksamhet och diskussion. De remissorgan som yttrat sig överde i vissa motioner framförda kraven på en förbättrad sjukvårdsutbildningbekräftar att det är väsentligt att utbild- SoU 1984/85:3 26 ningenav den vårdpersonal som handhar medicinteknisk utrustning förbättras. Dettagäller även i hög grad den grundläggande utbildningen i matematik ochnaturvetenskap vid gymnasieskolans vårdlinje. Utskottetdelar till fullo motionärernas uppfattning att det år av största vikt att såvälvårdpersonalen som sjukhusingenjörer och -tekniker har en utbildning somgaranterar att de på ett för patienterna säkert sätt kan sköta komphcerade ochför patienterna ofta livsviktiga medicintekniska apparater. Den tekniskautvecklingen på området är emellertid snabb. Den kunskap en ung sköterskeelevfår under utbildningen kan - även om den är fullgod - om fem årvara delvis inaktuell. Därtill kommer, som UHÄ framhåller i sitt remissvar, attdet närmare innehållet i högskoleutbildningen fastställs av linjenämnden vidvarje högskoleort. Vårdpersonal som utbildats vid olika högskolor har därförinte alltid Ukvärdig utbildning vad gäller medicinteknisk säkerhet. Denmedicintekniska utrustningen varierar dessutom avsevärt mellan olikasjukvårdsinrättningar. Den kunskap vårdpersonalen behöver om medicintekniskverksamhet varierar på motsvarande sätt. a. Landstingsförbundetframhållit i sitt remissvar måste det därför i första hand åvilasjukvårdshuvudmännen att se till att vårdpersonalen har de kunskaper somerfordras om den apparatur man använder i behandlingsarbetet. Utbildningenmåste omfatta såväl själva manövreringen av apparaterna som kunskaper t. ex.om vilka fel som kan uppstå och hur de avhjälps. Dådet gäller de grundläggande kunskaperna i matematik m. m. har utskottet i annatsammanhang - beträffande läkemedelsräkning - framhållit att härvid bl. a. måstebeaktas behovet av grundläggande kunskaper och träning i matematik. Med hänsyntill att många patienters hälsa i så hög grad är beroende av att inga misstaggörs när det gäller deras läkemedel ansåg utskottet det dessutom nödvändigt attavkräva de studerande individuella kunskapsprov. Utgångspunkten förställningstagandet till sådana frågor måste, enligt vad utskottet anförde, varaatt hälso- och sjukvårdens personal måste ha de kunskaper som krävs för att gepatienterna en god vård (se ovan s. 24). Desynpunkter utskottet då framförde beträffande behovet av kunskaper i matematikgäller också då man diskuterar den medicintekniska säkerheten. Även då detgäller kunskaper i t. ex. fysik och teknik måste utgångspunkten vara att destuderande måste ha de grundläggande insikter som krävs för att kunnatillgodogöra sig undervisning om medicinsk teknik, såväl under självavårdutbildningen som senare i samband med fortbildning som lämnas av resp.sjukvårdshuvudman. Utskottetvill dessutom hänvisa till vad som anförs i det följande om en samlad översynpå det medicintekniska området. Det bör därvid övervägas att prövautbildningsfrågorna i särskild ordning. Med dessa uttalanden avstyrkerutskottet motion 1983/84:627 och motion 1983/84:2252 i här aktuell del. Angående den i motion1983/84:2241 (m) omnämnda frågan om kompe- SoU1984/85:3 27