bet · G801SoU13 · 1984-12-31 00:00:00 — Den är bl. a. en viktig kunskapskälla för tidig upptäcktav hälsoproblem i arbetsmiljön. Som ett ytterligare skäl till att viss sjukvårdbör bedrivas anges i propositionen närhetsaspekten vid olyckor och akutasjukdomar. Sjukvården uppges även ha en viktig funktion att fylla när detgäller att upprätthålla kompetensen hos den medicinska personalen.Arbetsmarknadsministern anför vidare att det inte heller går att bortse frånatt sjukvård i nära anslutning till arbetsplatsen ofta är en mycket uppskattadservice bland de anställda som snabbt kan få en skada omsedd etc. Desjukvårdande insatserna kan bidra till att minska frånvaron och därmedproduktionsbortfall. Hur stor omfattning sjukvården bör ha inom företagshälsovårdenär, enligt arbetsmarknadsministern, svårt att kvantitativt uppskatta. Lokalaförutsättningar och praktiska omständigheter, t. ex. verksamhetens art ocharbetsmiljöproblemens omfattning och svårighetsgrad vid olika arbetsplatser,spelar härvid stor roll, liksom tillgängligheten till såväl företagshälsovårdsom primärvård. Arbetsmarknadsministern anför också att det i sammanhangetmåste beaktas att det inom olika avtalsområden finns vissa skillnader ibedömningen av den sjukvårdande verksamhetens omfattning och inriktning. SoU1984/85:13 11 Utskottet delar den uppfattning omföretagshälsovårdens inriktning som framförs i propositionen, nämligen attföretagshälsovårdens huvuduppgift är den förebyggande verksamheten.Propositionens förslag ligger också i linje med de långsiktiga målsättningarför samhällets hälso- och sjukvårdspolitik som lagts fram i (SOU1984:39) Hälso- och sjukvård inför 90-talet -HS 90. Enligt denna rapport börföretagshälsovården till övervägande del koncentrera sina insatser till detsjukdomsförebyggande och hälsofrämjande arbetet på arbetsplatserna samt tillden yrkesinriktade rehabiliteringen och anpassningsfrågorna. I rapporten görsbedömningen att primärvården kommer att bli så utbyggd och tillgänglig att denväl kommer alt kunna svara för behovet av sjukvårdande insatser för helabefolkningen inom landstingsområdet. Utskottet anser, av samma skäl som anförs i propositionen,att en viss andel sjukvård har ett klart berättigande inom företagshälsovården.Såsom påpekas i,propositionen är det emellertid svårt att ange hur storomfattning denna sjukvård bör ha, eftersom förhållandena varierar mellan olikaarbetsplatser. I sammanhanget kan nämnas att det föreslagna ersättningssystemet- varom mera nedan (s. 19) - utformats så att villkoren inte skall begränsaparternas handlingsfrihet när det gäller att utifrån olika branschers speciellaförutsättningar anordna bästa möjliga företagshälsovård. Utskottet avstyrkermed hänvisning till det anförda motion 1984/85:273 yrkande 1. Samverkan mellan företagshälsovården och sa//ihälletshälso- och sjukvård m. m. I motion 1984/85:2257 av LarsWerner m.fl. {vpk) föreslås att företagshälsovården samordnas med landstingensverksamhet (yrkande 15). Motionä rerna hänvisar till att landstingen har detövergripande ansvaret för hälso-och sjukvården. 1 propositionen erinras om att landstingensplaneringsansvar enligt hälso-och sjukvårdslagen (1982:763) omfattar även denservice som erbjuds av företagshälsovården (s. 22). Arbetsmarknadsministernanser att det är' angeläget att smidiga samverkansformer utvecklas mellanföretagshälsovår- ' den och samhällets hälso- ochsjukvårdsorganisation på den lokala nivån med sikte på att nå bästa möjligautnyttjande av tillgängliga resurser. Det bör därvid klargöras vilkaarbetsuppgifter som specifikt skall hänföras till primärvård resp.företagshälsovård och inom vilka områden samverkan behöver äga rum ochutvecklas. Arbetsmarknadsministern anser att det bör ankomma på primärvårdenatt ta initiativ till överläggningar med företrädare för företagshälsovårdenför att klarlägga samverkansområden och uppgiftsfördelning. Utskottet ansluter sig till arbetsmarknadsministernsbedömning. Mot bakgrund av det nu anförda anser utskottet inte att motion1984/85:2257 påkallar någon åtgärd av såvitt nu är i fråga (yrkande15). SoU1984/85:13 12 I sa/n/na motion (vpk) föreslåsvidare att företagshälsovårdens personal anställs via landstingen, men ansvararinför en kommitté som är till sin majoritet sammansatt avfackföreningsmedlemmar utsedda av den lokala fackorganisationen (yrkande 16). Ett motsvarande yrkande har behandlats och avstyrkts avutskottet tidigare, senast i dess av godkända betänkandeSoU 1983/84:29. Då utskottet i tidigare betänkanden behandlatmotionsyrkanden motsvarande det nu aktuella har utskottet bl. a. understrukitatt organisationsformerna för företagshälsovården har sin grund i avtal mellanarbetsmarknadens parter och är väl förenliga med det synsätt som präglarreglerna i arbetsmiljölagen om ansvaret för skyddsverksamheten i företagen. Även den nu aktuella propositionen bygger påförutsättningen att företagshälsovårdens innehåll och utformning skallbestämmas av arbetsmarknadens parter. Utskottet finner inte skäl att frångåsin tidigare bedömning i denna del och avstyrker därför motion 1984/85:2257yrkande 16. I detta sammanhang kan vidare nämnas att det i arbetsmiljöavtalet mellanSAF, LO och PTK anges att tjänst som företagsläkare eller skyddsingenjör intefår tillsättas innan skyddskommittén resp. företagshälsovårdskommitténtillstyrkt valet (avtalet 18 § 5 mom. resp. 25 §). sammansättning m. m. I varje yrkesinspektionsdistiiktfinns en yrkesinspektionsnämnd med nio ledamöter [förordning (1973:847) medinstruktion för yrkesinspektionen, ändrad senast 1980:688]. Distriktschefeninom yrkesinspektionsdistriktet i fråga är dess ordförande. Arbetarskyddsstyrelsenutser övriga ledamöter, två efter förslag av LO, en efter förslag av TCO, enefter förslag av /SR, två efter förslag av SAF, en efter förslag av statensarbetsgivarverk och en efter gemensamt förslag av . F. n. delar primärkommuner och landsting på enordinarie plats och en plats som suppleant i nämnden. Arbetsmarknadsministern anför (prop. s. 30-31) att enligthennes mening såväl landsting som primärkommuner i egenskap av betydandearbetsgivare bör ha egen representation i nämnden. Härigenom åstadkoms också endirekt koppling mellan landstingens planering av all hälso- och sjukvård ochden prövning av ekonomiskt stöd till företagshälsovården som skall ske inämnden, heter det i propositionen. För att bibehålla nuvarande balans mellanparterna i nämnden kommer arbetsmarknadsministern att föreslå regeringen attutöka arbetstagarrepresentationen i motsvarande mån. I tre motioner tas upp frågan omyrkesinspektionsnämndernas sammansättning. I motion 1984/85:273 av m. fl. (m)avstyrks propositionen i den del som avser utvidgningen avyrkesinspektionsnämnden (yrkande 3). SoU1984/85:13 13 Motionärerna anser att om tre av fem ledamöter påarbetsgivarsidan skulle representera den offentliga sektorn detta inte på ettriktigt sätt skulle avspegla nämndens verksamhet, eftersom den även ifortsättningen kommer att klart domineras av andra ärenden änföretagshälsovård. Dessutom har nämnden enligt nuvarande instruktion möjlighetatt adjungera en landstingsrepresentant vid behandling avföretagshälsovårdsfrågor, framhåller motionärerna vidare. I motion 1984/85:270 av m.fl. (fp)påpekas att verksamheten i yrkesinspektionsnämnderna i hög grad rör detenskilda näringslivet. Motionärerna tillstyrker propositionens förslag såvittnu är i fråga men anser att bör besluta att en ledamot för deenskilda företagen skall ges plats i yrkesinspektionsnämnden (yrkande 5). I motion 1984/85:271 av m.fl. (vpk) föreslåsatt yrkesinspektionsnämnderna och arbetarskyddsstyrelsen får en kvalificeradmajoritet av fackliga representanter (yrÄ:örtc/e J). Landstingen är viktiga samarbetspartners föryrkesinspektionsnämnderna. I propositionen påpekas att landstingen måstesamråda med yrkesinspektionsnämnderna bl. a. beträffande sina möjligheter atterbjuda extern företagshälsovård och när det gäller att avväga de medicinskaresurserna i företagshälsovården. En sådan samverkan bör enligt propositionenäven få stor betydelse för landstingens planering av hälso- och sjukvården ochunderiätta deras kontroll av ett eventuellt dubbelutnyttjande av försäkringssystemet.Mot denna bakgrund tillstyrker utskottet propositionens förslag att ge såvällandsting som primärkommuner egen representation i nämnden. Motion 1984/85:273yrkande 3 avstyrks således. I motion 1984/85:270 yrkande 5 föreslås attrepresentationen utökas ytterligare med en ledamot för de enskilda företagen.För att bibehålla balansen mellan parterna torde det, om förslaget bifölls, blinödvändigt att öka arbetstagarsidan i motsvarande mån. Med så mångarepresentanter i nämnden blir arbetet onödigt tungrott. Utskottet anser därförinte att det finns skäl att bifalla motionen. Utskottet vill också erinra omatt SAF redan har representation i nämnderna. Kravet kommunisterna i motion1984/85:271 att ge de fackliga representanterna kvalificerad majoritet i såvälarbetarskyddsstyrelsens styrelse som yrkesinspektionsnämnderna behandladessenast av utskottet i betänkande SoU 1983/84:29 s. 10, varvid ienlighet med utskottets hemställan ånyo avvisade tanken på attarbetstagarrepresentationen skulle utökas. Utskottet underströk bl. a. viktenav att de statliga tillsynsmyndigheterna på detta område inte konstrueras sompartsorgan. Om detta blev fallet skulle enligt utskottet förutsättningarna förtillsynsverksamheten allvarligt försämras, vilket i sista hand skulle skadasåväl det allmännas som arbetstagarnas och arbetsgivarnas intresse. Ingaomständigheter har framkommit som motiverar att nu SoU1984/85:13 14 ändrar sitt tidigare ställningstagande, varför motion1984/85:271 yrkande 3 avstyrks. Ingripande /ned stöd av lag i särskilda fall En grundprincip i propositionensförslag är att företagshälsovårdens fortsatta utbyggnad liksom iförsta hand bör vara en angelägenhet för och vila på samverkan mellanarbetsmarknadens parter (prop. s. 34). Någon generellt tvingande lagstiftningför arbetsgivare att föranstalta om företagshälsovård föreslås alltså inte.Enligt arbetsmarknadsministerns mening kan det emellertid finnas arbetsmiljöerdär arbetsuppgifterna är förenade med så speciella påfrestningar och risker förde anställda att tillgång till företagshälsovård måste ses som en absolutnödvändighet för att förebygga ohälsa eller olycksfall. Hon föreslår därför attdet i 3 kap. 2 § arbetsmiljölagen införs en bestämmelse som åläggerarbetsgivare att föranstalta om företagshälsovård om arbetsförhållandenapåkallar det och i den omfattning som verksamheten kräver. Med stöd av denbestämmelsen skall yrkesinspektionen i vissa enskilda fall kunna gripa in medföreläggande mot en arbetsgivare att föranstalta om företagshälsovård för sinaanställda. Ett sådant föreläggande bör kunna förenas med vite. För att ettingripande med föreläggande skall få ske måste först alla möjligheter tillfrivillig anslutning tilj företagshälsovård inom rimlig tid vara uttömda.Arbetsmarknadsministern förutsätter att arbetsmarknadens parter levei' upp tilldet ansvar de påtagit sig när det gäller företagshälsovårdens fortsattautbyggnad och försöker finna praktiska lösningar för anslutning av framför alltföretag med sådana arbetsmiljöer som hon här syftar på. Från skilda utgångspunkter har i olika motioner yrkatsavslag på propositionens förslag till lydelse av 3 kap. 2 § arbetsmiljölagen. I /notion 1984/85:271 av /n.fl. (vpk) yrkasatt företagshälsovård införs lagstiftningsvägen för alla arbetstagare {yrkande1). I konsekvens härmed läggs i motionen fram ett förslag till ändrad lydelseav 3 kap. 2 § arbetsmiljölagen, enligt vilket en arbetsgivare skall varaskyldig att anordna den företagshälsovård som behövs för att förebygga attarbetstagare utsätts för ohälsa eller olycksfall. Under vissa förutsättningarskall arbetarskyddsstyrelsen kunna föreskriva om undantag från denna regel. Även i motion 1984/85:2257 av samma motionärer (vpk),väckt under den allmänna motionstiden , begärs att propositionen avvisas idetta avsnitt och att obligatorisk företagshälsovård för alla anställda införs(yrkande 14). I motion 1984/85:272 av m.fl. (c) avvisaspropositionens förslag till ändringar i 3 kap. 2 § arbetsmiljölagen (yrkande1). Enligt motionärerna framgår både av propositionen och tidigare utredningatt det behövs stora utbildningsinsatser för att bygga ut företagshälsovården.De resurser som finns torde inte räcka till för att en föreläggande ochtvingande lag skall ha effekt. 1 stället bör man pröva SoU1984/85:13 15 och sedan utvärdera en frivillig utbyggnad för att sedan,om så bedöms nödvändigt, återkomma med förslag till ändring i arbetsmiljölagen. I motion 1984/85:270 av m.fl. (fp) anförsatt det i vissa fall kan finnas behov av att förelägga arbetsgivare att inrättaföretagshälsovård. Den formulering av 3 kap. 2 § arbetsmiljölagen somregeringen föreslår är, enligt motionärerna, emellertid alltför oprecis ochskulle kunna tillämpas i alltför stor omfattning. I lagtexten bör i ställetanges att arbetsförhållandena skall vara förenade med särskilda påfrestningaroch risker för de anställda för att arbetsgivare skall kunna åläggas attföranstalta om företagshälsovård (yrkande 1). Utskottet anser i likhet med arbetsmarknadsministern attföretagshälsovårdens fortsatta utbyggnad liksom i första hand börvara en angelägenhet för och vila på samverkan mellan arbetsmarknadens parter.Utskottet avstyrker således motion 1984/85:271 yrkande 1 (vpk) och motion1984/85:2257 yrkande 14 (vpk), vari föreslås en generellt tvingande skyldighetför arbetsgivare att föranstalta om företagshälsovård. I detta sammanhang kandock erinras om att det i propositionen påpekas att tanken på generelllagstiftning inte är avskriven (prop. s. 25). kommeratt få tillfälle att utvärdera propositionens effekter i början av 1990-taletoch då återigen pröva behovet av en tvingande lagstiftning. Det går emellertid inte enligt utskottets mening attbortse från att det finns arbetsplatser med en arbetsmiljö som är förenad medså speciella påfrestningar och risker för de anställda att samhället i sistahand måste kunna tvinga fram en anslutning till företagshälsovård omarbetsgivaren inte självmant ombesörjer det. Utskottet tillstyrker därförpropositionens förslag till ändring i arbetsmiljölagen vilket geryrkesinspektionen möjlighet att i vissa enskilda fall gripa in med föreläggandemot en arbetsgivare att bereda de anställda företagshälsovård. Det sagdainnebär att utskottet avstyrker motion 1984/85:272 (c) yrkande 1. Av motiveringen till lagförslaget framgår att de nuaktuella ingripandena endast bör komma i fråga beträffande arbetsmiljöer därarbetsuppgifterna är förenade med så speciella påfrestningar och risker för deanställda att tillgång till företagshälsovård måste ses som en absolutnödvändighet för att förebygga ohälsa eller olycksfall. Därtill måste först allamöjligheter till frivillig anslutning till företagshälsovård inom rimlig tidvara uttömda (prop. s. 34). Någon risk för alltför vidsträckt tillämpning,såsom befaras i mofion 1984/85:270 (fp) yrkande 1, torde därför knappastföreligga. Utskottet tillstyrker därför propositionens förslag fill lydelse av3 kap. 2 § arbetsmiljölagen och avstyrker motionsyrkandet. SoU1984/85:13 16 I motion 1984/85:270 av /n.fl. (fp)anförs att det finns skäl att överväga behovet av arbetsterapeuter inomföretagshälsovården. Enligt motionärerna gör arbetsterapeuternas utbildning attde är lämpade för en del av de arbetsuppgifter som åvilar företagshälsovården.Det är därför angeläget att deras yrkeskunnande tas till vara och att de ocksåges möjligheter till vidareutbildning inom företagshälsovårdsutbildningen (yrkande2 delvis). När det gäller sammansättningen av företagshälsovårdenspersonal understryks i propositionen vikten av att företagshälsovården ärtillräckligt flexibel för att kunna möta de snabba strukturförändringarna iarbetslivet och anpassa personalsammansättnmg och arbetsuppgifter därefter (s.37). Vidare framhålls att företagshälsovårdens organisation och innehåll ifortsättningen måste differentieras i större utsträckning än för attkunna fillgodose de många små företagens faktiska behov av service.Arbetsmarknadsministern anser mot den nu angivna bakgrunden att det inte ärmöjligt att med säkerhet förutse vilken personalsammansättning ochpersonaltäthet som är mest ändamålsenlig i företagshälsovården. Även förslagettill nytt ersättningssystem kan väntas påverka det långsiktiga behovet avolika personalkategorier. Arbetsmarknadsministern anser också att de olikaarbetsmiljöavtalen med riktlinjer för företagshälsovården bör vara vägledandeför ställningstagande till personalbehovet inom olika områden. Det bör vidarevara en uppgift för företagshälsovårdsdelegationen att fortlöpande följapersonalbehovet och lämna förslag till nödvändiga utbildningsinsatser. Utskottet delar den uppfattning som kommer till uttryck ipropositionen, nämligen att det inte är vare sig möjligt eller lämpligt att påförhand fastställa vilka personalkategorier som bör finnas iföretagshälsovården. Behoven av kompetens på skilda områden varierar mellanolika branscher och arbetsmarknadens parter bör själva ange riktlinjerna förutbyggnaden av företagshälsovårdens personalresurser. Motion 1984/85:270 (fp)bör därför inte föranleda något uttalande såvitt nu är i fråga(yrkande 2 delvis). I samma motion (fp) anförs att detborde vara möjligt att åstadkomma en större spridning i landet av utbildningeni företagshälsovården än vad som framförs i propositionen. En viktig del avföretagshälsovårdsutbildningen är praktiktjänstgöring och denna kan i mångafall erhållas enklare om utbildningen är spridd, anser motionärerna. Vad som imotionen anförs om lokalisering av företagshälsovårdsutbildningen föreslås gesregeringen till känna (yrkande 2 delvis). hade i sitt betänkandeföreslagit att utbildningen i företagshälsovård borde spridas i landet för attbli lätt tillgänglig för SoU1984/85:13 17 Arbetsmarknadsministern ställer sig docktveksam till detta förslag (prop. s. 38). Enligt hennes mening måste i förstahand de kompetensmässiga förutsättningarna, dvs. tillgången till kvalificeradelärare och handledare, tillmätas stor betydelse för att utbildningen skallkunna hållas på en kvalitafivt hög nivå. Genom att koncentrera utbildningenfill några få orter ökar man förutsättningarna för att bra utbildningsinsfitutionerskall växa fram, anser arbetsmarknadsministern vidare. Även resursskäl talarför en sådan koncentration av utbildningsutbudet. Dessutom torde utbildningsbehovetvara så pass begränsat att det av det skälet inte kan bli fråga om ett störreantal utbildningscentra. När det gäller att fillgodose fillgänglighetskra-vetframhåller arbetsmarknadsministern i stället den möjlighet som finns attbedriva distansundervisning. Utskottet delar den i propositionen framfördauppfattningen. Avgörande måste i första hand vara att kvaliteten påundervisningen hålls på en hög nivå och att resurserna utnyttjas på effektivastmöjUga sätt. Motion 1984/85:270 (fp) avstyrks därför i här aktuell del (yrkande2 delvis). Företagshälsovård som egen specialitet I motion 1984/85:271 av . (vpk) föreslås att företagshälsovård införs som specialitet för läkaresvidareutbildning fr. o. m. (yrkande 2). Företagshälsovård börinte vara ett reträttyrke för sjukvårdsläkare som väljer att gå över till enprivatiserad sektor, anför motionärerna, utan en egen specialitet med såvälförebyggande som arbetsrehabiliterande specialkunskaper. bördärför omgående åläggas att utforma reglerna för en specialitet iföretagshälsovård i enlighet med utredningens förslag. föreslog attföretagsläkarutbildning skulle anordnas inom det reguljäravidareutbildningssystemet för läkare och att företagshälsovård skulle bli enmedicinsk specialitet. Förslaget mötte vid remissbehandlingen kritik från bl.a. som framhöll att införande av företagshälsovård somspecialitet stred mot de allmänna strävandena att samordna och begränsaspecialitetsuppdelningen i vidareutbildningssystemet för läkare. Arbetsmarknadsministern anser för sin del att frågan omatt inrätta företagshälsovård som en egen specialitet måste prövas ytterligare,bl. a. mot bakgrund av de synpunkter som framkom vid remissbehandlingen avföretagshälsovårdsutredningens förslag (prop. s. 41). Hon hänvisar också fillatt en utredning kommer att tillsättas som enligt sina direktiv skallgöra en samlad översyn av vidareutbildningssystemet för läkare. Arbetsmarknadsministernförutsätter att denna utredning prövar om företagshälsovård skall utgöra enegen specialitet eller om utbildningen bör samordnas med närliggandespecialiteter, t. ex. yrkesmedicin, samt i övrigt beaktar de synpunkter som harframförts av företagshälsovårdsutredningen och remiss- 1984/85. SoU 1984/85:13 18 instansernai denna fråga. Hon utgår också från att utredningen även beaktar erfarenheternaav den försöksverksamhet med block för fortsatt vidareutbildning (FV-block) iföretagshälsovård som f. n. pågår. Utskotteterfar att den i profiositionen nämnda utredningen om översyn av läkarnasspecialistutbildning m.m. nu tillsatts av regeringen (Dir. 1985:2). Utskottetdelar uppfattningen att frågan om att inrätta företagshälsovård som en egenspecialitet måste ]5rövas ytterligare och avstyrker därför motion 1984/85:271(vpk) yrkande 2. Av propositionen framgår (s. 40) att chefen förutbildningsdepartementet avser att föreslå regeringen att ge UHÄ i uppdrag atttillsammans med arbetarskyddsstyrelsen och överväga på vilketsätt samverkan och samordning rörande företagshälsovårdsutbildningen bäst kanuppnås. Det understryks i propositionen att det finns all anledning att samlatta fill vara såväl högskolans som arbetarskyddsstyrelsens kompetens och utbildningsresurserför att kunna tillgodose det personalbehov som en utbyggnad avföretagshälsovården kräver. Detta anses nödvändigt inte minst med hänsyn tilldet begränsade budgetutrymmet. Imotion 1984/85:270 av m.fl. (fp) anförs att UHÄ i samband medden översyn som aviseras i propositionen även bör överväga huvudmannaskapet förföretagshälsovårdsutbildningen. Motionärerna vill bl. a. påpeka att det i stora skillnader när det gäller studiefinansieringen mellan denutbildning som bedrivs av arbetarskyddsstyrelsen resp. av högskolan. Vad som imotionen anförs om huvudman för företagshälsovårdsutbildningen bör gesregeringen till känna (yrkande 2 delvis). Somframgått av propositionen ligger i UHÄ:s aviserade uppdrag att överväga för-och nackdelar med arbetarskyddsstyrelsen resp. högskolan som huvudman förföretagshälsovårdsutbildningen. Utskottet anser mot bakgrund härav inte attmotion 1984/85:270 (fp) i motsvarande del påkallar något uttalande avriksdagen. Motion 1984/85:269 av () och SiriHäggmark (m) tar upp frågor som rör utbildninge;n av företagssköterskor.Motionärerna anser att utbildningen av företagssktjterskor bör omfatta 40poängs vidareutbildning i hkhet med vad som .föreslagits avföretagshälsovårdsutredningen (yrkande 1) och att huvudmannaskapet förutbildningen bör vara statligt (yrkande 2). F.n. har företagshälsovårdsdelegationen rekommenderat följande kompetens förföretagssköterskor: legitimation som sjuksköterska, minst två årsyrkeserfarenhet inom samhällets öppna eller slutna vård samt arbetarskydds- SoV1984/85:13 19 styrelsens specialutbildning för företagssköterskor,vilken motsvarar 20 poäng. föreslog en 40 poängsvidareutbildning som skulle bygga på sjuksköterskekompetens samt minst två årsarbete som sjuksköterska. Utredningen föreslog också att förutsättningarna föratt anordna företagssköterskeutbildning som reguljär högskoleutbildning vidlandsfingens vårdskolor skulle utredas. Arbetsmarknadsministern anför i propositionen (s. 43) atthon delar utredningens uppfattning att det på finns skäl att inordnavidareutbildningen av företagssköterskor i högskolan. Frågan om huvudman förvidareutbildningen bör emellertid övervägas ytterligare. Därvid bör, enligthennes mening, tillgången till kompetenta lärarkrafter och andrautbildningsresurser vara avgörande.