bet · G801KU35 · 1984-12-31 00:00:00 — De reguljärabesvärsärendena ang. avvisning/ utvisning och verkställighet m. m., de s. k.väntarärendena, har åter ökat. De av regeringen avgjorda ärendena har under de senasteåren minskat från cirka 3 000 till omkring 2 000 1983 och1984. Antalet balanserade ärenden har åter ökat till drygt 1 500 ärenden vidutgången av . Av regeringen/avgjorda ärenden1979-1984 samt förändringar i antalet balanserade ärenden Tidsperiod Ärendetyp 1979 1980 1981 1982 1983 1984 Besvär ang. avvisning, utvisning. 2 098 1 557 verkställighet m. m. (s. k. väntarärenden) Besvär ang. resedokument och Ansökningar om upphävande av beslut 388 414 om förvisning/utvisning m.m. Besvär ang. svenskt medborgar- 3 105 2 945 1 172 1 814 per den 31/12 * Exkl. vissa besvär i verkställighetsärenden, sannolikt20-30 per är, vilka i stället ingårbland övriga ärenden ** Uppgiften för december saknas, varför uppgifter avserantalet balanserade ärenden per har framförallt antalet balanserade s. k. väntarärenden, dvs. ärenden som gäller besvärang. avvisning och utvisning m. m., kraftigt ökat. KU1984/85:35 333 Antalet balanserade s. k. väntarärenden - mars1985 TABELL 4 Från att tidigare - mars1984 ha legat tämligen kring 400-500 balanserade ärenden harväntarärendena ökat dramatiskt för att vid utgången av uppgå filldrygt 1 400 balanserade väntarärenden. Särskilt stora ärendegrupper utgörturkiska medborgare och personer från som är medborgare i ellerstatslösa. Även ärenden som gäller pakistanska medborgare har ökat under densenaste tiden. inkom 341 nya väntarärenden tillarbetsmarknadsdepartementet. Kritik har tidigare riktats mot de långahandläggningstiderna för utlänningsärenden. Olika åtgärder har vidtagits föratt förkorta handläggningstiderna. Målet för utlänningsärendenashandläggningstider har i olika sammanhang uttalats vara förnormalfallen av sådana ärenden som går igenom hela instansordningen(polisen-invandrarverket-regeringen). Därvid har beräknats förpolisens handläggning, 3 månader för invandrarverkets och högst 3 månader förregeringskansliets handläggning. /83 uppnåddes i stort målsättningenmed 3 månaders handläggningstid i . Särskilt iutvisningsärenden där politiska skäl åberopas förekommer dock långahandläggningstider. Vid sin granskning av handläggningstiderna /83 uttaladekonstitutionsutskottet att man i de ofta känsliga ärenden som flyktingfallenutgör självfallet måste ställa mycket höga rättssäkerhetskrav men de långaväntetidernas negativa inverkan på de enskilda berörda människorna måste -enligt utskottet -starkt understrykas. Utskottet anförde vidare att det var avstörsta vikt att fortsatta ansträngningar gjordes för att minskahandläggningstiderna, vilket dock inte fick ske på bekostnad av rättssäkerheten(KU 1982/83:30 s. 13). När det gäller handläggningstiderna i regeringskanslietför väntarärendena har en ökning skett jämfört medtidigare. Inom har man tagit fram följande handläggningsuppgifter.Som utgångspunkt har tagits de ärenden som avgjordes , KU1984/85:35 334 1984 och 1985. Registrering av ärendena på data infördesunder och det har därför inte varit möjligt att göra jämförelser medtidigare år. Handläggningstider i för s. k.väntarärenden TABELL 5 Den genomsnittligahandläggningstiden för väntarärenden har sålunda ökat under 1984 och 1985.Störst har ökningen varit när det gäller de ärenden somarbetsmarknadsdepartementet remitterat till invandrarverket för kompletterandeyttrande. Det är ofta ärenden som redan haft lång handläggningstid som kommerifråga för ny remiss fill invandrarverket, eftersom det är främst i dessaärenden som nya omständigheter kan tillkomma. Det är också dessa ärenden somhöjer den genomsnittliga handläggningsfiden. Beträffande de ej remitteradeärendena sjönk den genomsnittliga handläggningstiden för attåter stiga . De ökande handläggningstiderna bör också ställas irelation till den ökande balansen av väntarärenden . KU1984/85:35 335 Bilaga B 11 b PM angående regeringens handläggning av s. k.terroristärenden De internafionella terroristdådenhar föranlett åtgärder både i och utomlands för att söka förhindrasådana gärningar. I antog en lag om särskildaåtgärder till förebyggande av vissa våldsdåd med internafionell bakgrund (terroristlagen). 'Lagens fillämpningstid begränsades ursprungligen till utgången av ,men den förlängdes sedan till utgången av . Genom en ny lagstiftning,som trädde i kraft , fördes huvuddelen av bestämmelserna iterroristlagen med vissa ändringar över till den dåvarande utlänningslagen. Deåterfinns numera utlänningslag (1980:376- UtlL). De har senaständrats med verkan fr. o. m. . som terroristlagens bestämmelser 1976 överfördestill UtlL beslöts att bestämmelserna i terroristlagen om telefonavlyssning,brevkontroll m. m. skulle behållas i avvaktan på visst utrednings- ochlagstiftningsarbete och tills vidare tas in i en särskild, tidsbegränsad lagom tvångsåtgärder i spaningssyfte i vissa fall (spaningslagen). Denna lag harförlängts successivt, senast t.o.m. utgången av . Gällande terroristbestämmelser i utlänningslagen m. m. Bestämmelserna i om avvisningeller utvisning av presumtiva terrorister innebär i huvudsak följande. Enligt 30 § första stycket UtlL skall en utlänning somkommer fill avvisas, om det finns grundad anledning att anta att hantillhör eller verkar för en organisation eller grupp som avses i paragrafensandra stycke och om det dessutom, med hänsyn till vad som är känt om hansföregående verksamhet eller i övrigt, föreligger fara för att han här i riketmedverkar till sådana handlingar som anges i det stycket. Bestämmelsen avserenligt det andra stycket en organisation eller grupp som, med hänsyn till vadsom är känt om dess verksamhet, kan befaras utanför sitt hemland använda våld,hot eller tvång för polifiska syften och därvid begå sådana gärningar här iriket. Om det beträffande en utlänning som vistas här i riketföreligger sådana omständigheter som anges i 30 § UtlL, dvs. om degrundläggande rekvisiten är uppfyllda, får utlänningen utvisas (47 § UtlL).Såväl avvisning som utvisning av presumtiva terrorister beslutas av regeringen(32 § första stycket och 47 § andra stycket UtlL). var det dockpolismyndigheten som ' SFS 1973:162, prop. 1973:37, JuU 18 ' SFS1975:1358, prop. 1975/76:18, InU 24 ' SFS 1982:1111, prop. 1981/82:146,AU 1982/83:3 SFS1984:1012, prop. 1984/85:73, JuU 11 KU1984/85:35 336 beslutade om avvisning av presumtiva terrorister. Vid tillkomsten av terroristlag underströks iförarbetena behovet av att kunna hindra en utlännings inresa, när det fannsskäl att anta att hans närvaro innebar risker för terrordåd i vårt land.Tyngdpunkten i bestämmelserna synes ha lagts på denföreslagna avvisningsbestäm-melsen. Det var mot denna bakgrund som man vidinförandet av terroristlagen gav polismyndigheten befogenhet att besluta omavvisning. Utrymmet för polisens befogenhet att avvisa en presumfiv terroristvar emellertid starkt begränsat. Avvisning genom beslut av polismyndighet fickendast ske om utlänningen fanns upptagen på en särskild spärrförteckning. Somytteriigare förutsättning gällde att vederbörande saknade visering elleruppehållstillstånd. Vidare uppställdes det kravet att utlänningen inte gjordeinvändningar av politisk art. Om någon av förutsättningarna brast, skullefrågan i stället avgöras av regeringen. som terroristbestämmelserna vari tillämpning meddelades beslut om avvisning av en presumtiv terrorist i endastett enda fall. Beslutet meddelades av en polismyndighet. Inte vid någotfillfälle överlämnades fråga om avvisning av presumtiv terrorist tillregeringen. beslutade regeringen om utvisning av etttjugutal presumtiva terrorister. Den faktiska utvecklingen blev därmed en annanän den man förutsåg vid terroristlagens tillkomst. Mot den bakgrunden föreslogsgenom prop. 1981/82:146 att polismyndighetens beslutanderätt i terroristärendenskulle avskaffas. antog förslaget och de nya bestämmelserna trädde ikraft . Beslut om avvisning eller utvisning av presumtivaterrorister meddelas numera sålunda alltid av regeringen. När fråga uppkommerom en utlänning skall avvisas enligt 30 § UtlL skall polismyndigheten enligt 32§ första stycket UtlL genast överlämna ärendet till regeringen. Till ledningför polismyndigheternas prövning av frågan om ett ärende skall överlämnas tillregeringens avgörande får regeringen meddela närmare föreskrifter ochriktlinjer. Regeringen har lämnat sådana riktlinjer i samband med att man under1984 gjort vissa ändringar i den till UtlL hörande utlänningsförordningen (1980:377,omtryckt 1984:933 - UtlF). I utlänningsförordningen har bl. a. införts en ny 66a § enligt vilken polismyndigheten, när den överlämnar ett terroristärende tillregeringen, också skall underrätta . Regeringen har isärskilda förordningsmotiv (1984:8)' till denna paragraf kommenterat vilkaorganisationer och utlänningar som kan komma ifråga. Förordningsmotiven innebär i huvudsak en redogörelse förolika uttalanden i förarbetena till terroristbestämmelserna. Enligt motivenavses i 30 § UtlL sådana organisationer som genom sin tidigare verksamhet visatatt de systematiskt använder främmande område som skådeplats för våldsaktionermed politiska syften och därför kan befaras göra det också i . ' Beslut vid regeringssammanträde . KU1984/85:35 337 sådana organisationer omfattas som endastbedrivit dylik verksamhet i det egna landet men som kan befaras utanför sitthemland använda våld, hot eller tvång för politiska syften och till följd däravkan befaras även här i riket bedriva sådan verksamhet. Däremot avses intebefrielserörelser som för en väpnad kamp i sitt hemland eller, om medlemmarna irörelsen är statslösa, där de har sin vanliga vistelseort. Detta gäller även omen sådan rörelse vid enstaka tillfällen riktat angrepp mot utländskt intresse.I förordningsmotiven anförs vidare att redan det förhållandet att en utlänningtillhör en terroristorganisation är i och för sig en presumtion för attutlänningen i fråga är farlig. Detta är emellertid inte tillräckligt utan detkrävs dessutom att han tidigare medverkat i någon terroristhandling eller ärmisstänkt för sådana eller, genom en ledande ställning eller på annat sätt, ärmera aktiv i organisationens verksamhet. Rent passiva medlemmar kan däremotinte avvisas med stöd av 30 § UtlL, om inte medlemskapet som sådant åläggermedlemmar att delta i terroristhandlingar. 1 motiven uttalas slutligen attterroristbestämmelserna måste användas med stor försiktighet. Endast om starkaskäl talar för att en utlänning tillhör eller är verksam för enterroristorganisation och om dessutom utlänningen kan befaras medverka tillterroristhandlingar kan ingrepp med stöd av 30 § UtlL komma ifråga. Som framgått ovan kunde polismyndigheten fram till 1983under vissa förutsättningar själv besluta om avvisning av en presumfivterrorist. Till ledning för polismyndigheterna skulle ienlighet med den dåvarande lydelsen av 30 § tredje stycket UfiL upprätta en förteckningöver utlänningar som skulle avvisas. Regeringen skulle bestämma vilka organisationereller grupper som därvid kom ifråga. När fråga uppkommer om avvisning enligt 30 § UtlL av enufiänning skall polismyndigheten - såsom beskrivits fidigare - genast överlämnaärendet till regeringen. Om det blir fråga om utvisning av en presumtivterrorist skall underrätta regeringen. Innan regeringenavgör ett ärende om avvisning eller utvisning av en presumtiv terrorist skallförhandling hållas. Denna skall hållas vid fingsrätt, om det inteföreligger särskilda skäl mot detta (57 § UtlL). Allmänt ombud skall enligt 58§ alltid förordnas. I förarbetena till bestämmelsen förutsattes att enrepresentant för skall utses till allmänt ombud. Domstolensuppgift är inte att yttra sig fill regeringen utan den skall endast medverka iutredningen. Enligt de gällande bestämmelserna skulleförhandling hållas inför den myndighet som handlade ärendet. I ärenden somhandlades av regeringen skulle statsrådet eller den tjänsteman statsrådetbestämde utse myndighet att hålla förhandlingen. 1 praxis fickrikspolisstyrelsen uppdraget. Den ordningen, att samma myndighet somanhängiggjorde avlägsnande-ärenden också höll förhandling i ärendena blevemellertid kritiserad i olika sammanhang. Önskemål framställdes bl. a. i denallmänna debatten om att en utomstående myndighet, helst en domstol, skullesvara för förhandlingen. Genom lagstiftning, som trädde i kraft , ändradesdärför handläggnings- 22 1984/85. KU1984/85:35 338 ordningen så att förhandlingen numera skall äga rum vidStockholms tingsrätt, om det inte föreligger särskilda skäl emot det.Föredragande statsrådet uttalade vid tillkomsten av bestämmelsen att hon, ävenom någon anmärkning inte kunde riktas mot det sätt på vilket bestämmelsernahade tillämpats, ändå ansåg att en ordning med obligatorisk förhandling viddomstol i terroristärenden var ägnad att stärka förtroendet för handläggningenav dessa ärenden, både från den enskildes och från allmänhetens sida (prop.1981/82:146 s. 63). Det kan noteras att även ärenden om telefonavlyssning ochspionerimål handläggs vid den avdelning hos som hållerförhandling i terroristärenden. Innan regeringen avgör frågan om avvisning eller utvisningav en presumtiv terrorist skall regeringen enligt 57 § UfiL inhämta yttrandefrån statens invandrarverk (), om det inte möter hinder på grund av attärendet är synnerligen brådskande. Beslut att inte avvisa en utlänning fårockså ske utan föregående yttrande från . Om en utlänning, som har a\'visats enligt 30 § ellerutvisats enligt 47 §, i samband med verkställigheten av beslutet påstår att haneller hon riskerar politisk förföljelse eller åberopar någon annan sådanomständighet skall verkställighetsfrågan hänskjutas till som med egetyttrande överlämnar ärendet fill regeringen (85 och 87 §§ UtlL). Enförutsättning för att den som har bedömts vara terrorist skall kunna avlägsnasur landet på grund av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut är, som tidigarenämnts, att det inte föreligger något politiskt eller därmed jämställtverkställighetshinder. Om det föreligger sådana hinder mot verkställighet ellerom det annars föreligger särskild anledning att inte verkställa ett beslutskall regeringen förordna att beslut om avvisning eller utvisning fills vidareinte får verkställas (73 §). I samband därmed får regeringen meddela föreskrifterom inskränkningar och villkor för utlänningens vistelse (74 § andra stycket).Då skall också förhandling hållas. När det gäller tvångsåtgärder beträffande enpresumtiv terrorist finns i UtlL vissa vidgade möjligheter till förvarstagande(52 § andra stycket). Närmare om handläggningen av terroristärenden hosregeringen Ärenden om utvisning av presumtivaterrorister anhängiggörs hos regeringen genom anmälan från ,awisningsärenden genom överlämnande från polismyndighet. Ärendena bereds i . I allaviktigare frågor bereds de gemensamt med . Gemensamberedning äger i viss mån även rum med . När ettutvisningsärende enligt 47 § UtlL har anhängiggjorts hos regeringen anmäls omedelbarthos vederbörande rättshjälpsnämnd behovet av offentligt biträde, om ett biträdeinte redan har förordnats. Handlingarna i ärendet delges därefter med detoffentliga biträdet. Har utlänningen tagits i förvar bedöms enligt 54 § andra KU1984/85:35 339 stycket om skäl föreligger för upphävande av åtgärden.Vidare kan uppkomma fråga om kvarhållande i förvar, sedan utlänningenkvarhållits . Ett sådant beslut skall enligt 53 § andra stycket UtlLföregås av förhandling. I själva sakfrågan skall enligt 47 § andra stycket jämfördmed 57 § andra stycket UtlL hållas förhandling vid tingsrätt.Allmänt ombud utses, vanligen en företrädare för . Vidförhandlingen förutsätts normalt att det allmänna ombudet och offentligabiträdet är närvarande. Sedan protokoll har kommit in till regeringen, bereds detoffentliga biträdet och tillfälle att yttra sig. Ytterligareskäl och synpunkter kan därvid tillföras ärendet. Innan regeringen beslutar i utvisningsfrågan skallinvandrarverket yttra sig, om det inte möter hinder mot detta "på grund avatt ärendet är synnerligen brådskande" (47 § andra stycket UtlL). yttrande kommuniceras med det offentligabiträdet och med . Sedan eventuella slutinlagor inkommit fråndessa, tas ärendet upp till slutlig beredning i . Beslut iärendet fattas av regeringen efter föredragning av det statsråd som svarar förutlänningsärendena. Det bör noteras att endast ett mycket litet antaltjänstemän inom departementet deltar i beredningsarbetet. Med stöd av 84 § UtlL förordnar regeringen regelmässigtrikspolisstyrelsen att handha verkställigheten av beslutet. Vissa bestämmelser i sekretesslagen Bestämmelser om sekretess iutlänningsärenden finns bl. a. i 7 kap. 14 § sekretesslagen (1980:100; SekrL).Av betydelse för terroristärendena är även 14 kap. 5 § SekrL. Även andrabestämmelser såsom reglerna i 5 kap. 1 § om sekretess för det allmännasbrottsförebyggande och brottsbeivrande verksamhet kan få betydelse iterroristärenden. Enligt 7 kap. 14 § första stycket SekrL gäller sekretessför uppgifter som gäller utlänning, om det kan antas att uppgiften skullemedföra att någon utsätts för övergrepp eller annat allvarligt men. Dessutomfordras att risken för skada skall vara föranledd av förhållandet mellanuflänningen och utländsk stat eller myndighet eller organisafion avutlänningar. Endast en relativt allvarlig skada skall leda till sekretess menredan en beaktansvärd skaderisk är tillräcklig. Som förutsättning försekretessen gäller enligt paragrafens första stycke rakt skaderekvisit. Som etttypexempel på fall där sekretess enligt 7 kap. 14 § första stycketbörgällaäratt röjande av uppgifter om en politisk flykfing leder tillrepressalier mot flyktingen eller hans nära anhöriga i hemlandet. Enligt 7 kap. 14 § andra stycket SekrL gäller sekretess iverksamhet för kontroll över utlänningar för uppgift om enskildas personliga förhållanden,om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde ellernågon KU1984/85:35 340 honom närstående lider men. Sålunda gäller enligt dettastycke ett omvänt skaderekvisit. Den personkrets som bestämmelsen skyddar ärden enskilde själv eller någon honom närstående. Sekretessen omfattar uppgifterom enskildas personliga förhållande oavsett vem uppgiften avser och hur den hartillförts utlänningsärendet. Sekretessen kan gälla uppgifter om personligaförhållanden som är att hänföra till den utlänning ärendet avser, enuppgiftslämnare eller en annan person. Den som skyddas av sekretess kan dockinte efterge skyddet i den mån det gäller till förmån för någon annan person(jfr 14 kap. 4 § SekrL). En utlänning kan alltså inte med bindande verkan medgeatt en utomstående får ta del av hemliga uppgifter som avser både utlänningensjälv och någon annan person, t. ex. en tidigare sammanboende. Utlänningen hardock i regel rätt att i egenskap av part få ta del av utredningen iutlänningsärendet (jfr dock vad som nedan sägs om begränsningar i denna rättenligt 14 kap. 5 § SekrL). Efter en dom i kammarrätten i (mål nr 4842-1982,dom ) påpekade invandrarverket i en skrivelse tilljustitiedepartementet att sekretessen inte skyddade den som, utanatt nämna något om sina egna personliga förhållanden, lämnar uppgifter om enutlännings personliga förhållanden. Regeringen föreslog därefter i enproposition 1984/85:52 införandet av sekretesskydd för enskild som gör enanmälan eller annan utsaga i ett utlänningsärende, om det kan antas attuppgiftslämnaren utsätts för våld eller annat allvarhgt men, om uppgifter ianmälan eller utsagan röjs. Skyddet gäller också den som är närstående tilluppgiftslämnaren. Motsvarande skydd för uppgiftslämnare för andra verksamhetsområdenfanns redan tidigare i SekrL. beslutade i enlighet med förslaget ochlagändringen trädde i kraft (KU 1984/85:15, SFS 1984:922). Terroristärendena handläggs i administrativ ordning,vilket har till följd att 14 kap. 5 § SekrL är tillämplig på dessa ärenden, omnågon avvikande bestämmelse inte har meddelats i lag. Det innebär atthandlingar och annat material normalt skall lämnas ut fill parter menutlämnande får underlåtas om det med hänsyn till allmänt eller enskilt intresseär av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift inte röjs. Även i dessa fallskall emellertid myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialetinnehåller, i den mån det behövs för att man skall kunna ta tillvara sin rättoch det kan ske utan allvarUg fara för det intresse som sekretessen skallskydda. I fråga om domstol gäller däremot enligt 14 kap. 5 § andra stycketandra meningen SekrL den regeln, att sekretess inte innebär någon begränsning iparts rätt enligt att få del av alla omständigheter som läggstill grund för avgörande av ett mål eller ärende. En part har dessutom alltidrätt att ta del av t. ex. ett beslut i ett terroristärende. Från rättssäkerhetssynpunkt har betonats angelägenheten avatt parten i ett terroristärende får kännedom om de uppgifter som läggs tillgrund för avgörandet i ärendet. Enligt vad som uttalats i förarbeten till KU1984/85:35 341 utlänningslagen' bör det föreligga utomordentligt starkaskäl för att undanhålla en part i ett terroristärende sådana uppgifter. Åandra sidan anses det föra alltför långt att helt frånta regeringen möjlighetenatt för utlänningen hemlighälla viss uppgift. Förhållandena kan vara sådana attandra intressen, t. ex. av utrikespolitisk art, har sådan tyngd attundantagsregeln för intressen av synnerlig vikt enligt 14 kap. 5 § SekrL måstekunna tillämpas. Också föredragande statsrådet anförde i samband med 1982 årsändringar i utlänningslagen att hon starkt ville understryka, att parten fårundanhållas uppgifter i ärendet endast när synnerligen starka skäl gör dettanödvändigt. 1981/82:146 s. Bestämmelsen i 14 kap. 5 § andra stycket andra meningenSekrL om att sekretess inte får begränsa parts rätt enligt attta del av alla omständigheter som läggs till grund för avgörande av ett måleller ärende har inte ansetts hindra sekretess enligt första stycket närdomstol håller förhandling i ett terroristärende. Om regeringen enligt 14 kap. 6 § SekrL lämnar ensekretessbelagd uppgift till part eller hans ombud/biträde, får regeringen medstöd av 14 kap. 10 § SekrL uppställa förbehåll och villkor för hur uppgifternafår utnyttjas. Bestämmelserna i den särskilda spaningslagen Bestämmelser om telefonavlyssning,brevkontroll och andra tvångsåtgärder betr. terrorister fanns ursprungligen i1973 års terroristlag. Dessa överfördes emellertid, i samband med att övrigaterroristbestämmelser överfördes fill UtlL, till en särskild lag (1975:1360) omtvångsåtgärder i spaningssyfte i vissa fall (spaningslagen). Den lagentidsbegränsades men har därefter förlängts, senast t.o.m. utgången av . Spaningslagen gäller endast tvångsåtgärder mot den som haravvisats eller utvisats som terrorist men som regeringen ändå har låtit stannakvar här i landet. Tvångsåtgärder mot andra utlänningar som vistas här kantillgripas endast enligt de regler som gäller vid misstanke om brott. En utlänning som avvisats eller utvisats som terrorist mensom regeringen låtit stanna här kan alltså bli föremål för vissa särskildaspaningsåtgärder. Spaningslagen innebär därvid följande. Om det bedöms vara av betydelse för att utröna om enterroristorganisation eller terroristgrupp planlägger eller förbereder någonåtgärd som innebär våld, hot eller tvång för polifiska syften, får en utlänningsom avses i 1 § spaningslagen underkastas husrannsakan, kroppsvisitation ellerkroppsbesiktning. Av sådan utlänning får också tas fingeravtryck och fotografi(2 §). Det är polismyndigheterna som beslutar om nämnda åtgärder. Om det finnssynnerliga skäl kan en polismyndighet för samma ändamål få tillstånd att ta delav samtal till och från telefonapparat som innehas eller kan antas ' Se bl. a. den promemoriautarbetad inom , DsA 1981:9, intagen i prop.1981/82:146 s. 102, som föregick ändringarna i UtlL 1983. KU1984/85:35 342