bet · G801LU35 · 1984-12-31 00:00:00 — Kammarkollegiet anser sig böra bedöma förslagetfrämst som central förvaltningsmyndighet för frågor om kyrklig egendom.Kollegiet har emellertid även att bevaka allmänna arvsfondens rätt till egendomsom tillfallit fonden. I sådan egendom ingår inte sällan fast egendom somberörs av arrendereglerna. Förslaget bedöms därför också från dennautgångspunkt. Stiftsnämndernai , , , och har beretts tillfälle attinkomma med yttranden. Yttrandena bifogas (från stiffsnämnden i harnågot yttrande ej inkommit). Iyttrande till avstyrkte kollegiet efterhörande av ovannämnda stiftsnämnder arrendelagskommitténs förslag omförköpsrätt för jordbruksarrendatorer. Kollegiet ansåg att lagen inte hadenågon uppgift att fylla utan endast skulle innebära fördröjning eller fördyringvid handläggningen av ett försäljningsärende. Detnu remitterade lagförslaget skiljer sig inte bara formellt från det avarrendelagskommittén avgivna förslaget utan även sakligt genom attar-rendatorskategorin har utökats till att omfatta även bostadsarrendatorer.Dessa förändringar påverkar emellertid inte kollegiets principiella ståndpunkti huvudfrågan. Som framgår av det följande, är utvidgningen till den senarekategorin tvärtom ägnad att öka betänkligheterna mot förslaget. Kollegietavstyrker således detta även i den nu framlagda utformningen och ansluter sigdärvid till vad stiftsnämnderna anfört i sina yttranden. Samtliga destiftsnämnder som yttrat sig i frågan ställer sig negativa till införandet aven lagfäst företrädesrätt för jordbruks- och bostadsarrendatorer. Stiftsnämndeni framhåller bl a att hembud regelmässigt sker till den sittandearrendatorn vid försäljning av kyrklig jord. I princip är det sålunda endastnär en arrendator önskar upphöra med ett arrende som försäljning till annan änarrendatorn kommer i fråga. Reglerna om besittningsskydd och förvärvsprövninggör det nämligen i stort sett omöjligt att fritt överlåta enjordbruksfastighet. Oavsett dessa regler är det bl a av sociala skäl naturligtatt ta särskild hänsyn till arrendatorns intresse att överta arrendestället.Stiftsnämnden i betecknar lagförslaget som omotiverat och onödigteftersom en lagstadgad förköpsrätt för kyrkans del enbart skapar en ännu merkomplicerad byråkrati kring försäljningsärendena. Skulleen lag om företrädesrätt för arrendatorer ändå förverkligas, vill kollegietsärskilt framhålla följande. Enligtförslaget skall intresseanmälan vara avgörande för hembudsskyldigheten.Arrendatorn åläggs att hos inskrivningsmyndigheten inte bara anmäla sittintresse att utöva företrädesrätt utan också förnya denna an- LU1984/85:35 86 Görs inte detta, föreligger intenågon hembudsskyldighet och följaktligen inte heller någon förköpsrätt.Kollegiet vill ifrågasätta lämpligheten av att låta en så väsentlig rättighetsom en företrädesrätt till fastighetsförvärv vara beroende av den berättigadesegen aktivitet. En försummelse från arrendatorns sida att i rätt tid anmäla ochförnya sin anmälan skulle kunna leda till en betydande rättsförlust somdessutom kanske inte uppdagas förrän efter mycket . Den föreslagna ordningenär ägnad att skapa situationer där rättsförluster framstår som stötandekonsekvenser av ett formalistiskt och kostsamt system. Vidare framstårförfarandet med intresseanmälan, avgifter, underrättelser fråninskrivningsmyndigheten till jordägaren etc som föga överensstämmande med detallmännas numera uttalade strävanden mot en minskad byråkrati. Särskiltbeträffande bostadsarrenden kan proportionen mellan anmälningar och fall avutnyttjad förköpsrätt komma att bli orimlig. Vid försäljning av fast egendom, som tillhör allmännaarvsfonden och är taxerad som jordbruksfastighet, skall den säljandemyndigheten, i allmänhet , enligt 18 § förordningen (1971:727) omförsäljning av staten tillhörig fast egendom m m inhämta yttrande frånlantbruksnämnden om sättet för försäljningen. Huvudregeln är att arvsfondensfastigheter skall säljas på offentlig auktion eller genom anbudsförfarande. Av28 § andra stycket samma förordning framgår emellertid att försäljning får skei annan ordning, om en försäljning enligt huvudregeln bedöms som mindreändamålsenlig med hänsyn till det ändamål för vilket egendomen är avsedd attanvändas. Om det finns ett avtal om jordbruksarrende beträffande fastighetenoch arrendet även omfattar bostad åt arrendatorn, kan arrendatorns intressen pådetta sätt tillgodoses vid försäljning av fastigheten. Antingen förklarar siglantbruksnämnden villig att köpa fastigheten eller den del av den som harintresse för nämnden eller också meddelar nämnden till vem den anser attfastigheten helt eller delvis bör säljas. Kollegiet i egenskap avställföreträdare för arvsfonden medverkar till att fastighetsbildning kommertill stånd, om detta skulle anses lämpligt och möjligt, innan försäljning avåterstoden av fastigheten sker. Detsamma är förhållandet, om det finns ett avtal ombostadsarrende beträffande en fastighet som tillfallit fonden. Det är dåvanligt att tar upp förhandlingar med den person som harbostadsarrendet. Är denne intresserad av att förvärva arrendestället, medverkarkollegiet, om fastighetsbildning är möjlig, till att en sådan kommer till ståndinnan fastigheten i övrigt säljs. Om den föreslagna företrädesrätten för bostadsarrendatorervill kollegiet ytterligare framhålla följande. Även om företrädesrätten begränsas till bostadsarrendenmed förlängningsrätt, blir det ett mycket stort antal arrenden som omfattas avföreträdesrätten. Enligt material som byggnadspantutredningen tagit fram finns LU1984/85:35 87 det följande antal skattepliktiga taxeringsenheter somutgör byggnad på ofri grund enligt allmänna fastighetstaxering:permanenthus 10 490, fritidshus 115 056, jordbruksfastighet 1 265 och hyreshus2 781 (betänkande SOU 1984:22 Panträtt i registreradnyttjanderätt, s 95). Enbart inom det kyrkliga förvaltningsområdet visar destickprov kollegiet tagit hos stiftsnämnderna i , , ,och att det här skulle kunna röra sig om närmare tusentaletsådana arrenden. Merparten av dessa arrenden är upplåtna för fritidsbebyggelse.Enligt kollegiets mening föreligger knappast för denna kategori av arrendatorernågra så starka sociala skäl att jordägaren bör i lag förpliktas att försterbjuda bostadsarrendatorn förvärv av arrendestället när försäljning bliraktuell. Någon utredning som visaratt ett sådant behov föreligger har inteheller redovisats i propositionen. I arrendelagskommitténs direktiv ingick inteatt utreda denna fråga. Beträffande området för den kyrkligaförvaltningslagstiftningen bör också påpekas att försäljning inte får äga rumannat än under speciella . förutsättningar, angivna i 24 § lagen (1970:939) omförvaltning av kyrklig jord. En generell rätt till förköp skulle därför kunnainvagga en mängd bostadsarrendatorer på kyrklig jord i falska förhoppningar ommöjligheten att köpa sina arrendeställen. Därtill kommer att de genominstitutet intresseanmälan också skulle åsamkas onödiga kostnader för enrättighet som i fiertalet fall aldrig blir aktuell. Enligt propositionen bör juexpeditionsavgiften för intresseanmälan överensstämma med kostnaden för bevisom anteckning om intresseanmälan enligt lagen om rätt till fastighetsförvärvför ombildning till bostadsrätt. Denna avgift är . fr. o. m. Vidare förtjänar påpekas att byggnadspantutredningen isitt förutnämnda betänkande bl. a. föreslår att bostadsarrendatorernasställning skall förstärkas genom en möjlighet till belåning av hus på ofrigrund. Kollegiet finner det betänkligt att införa en företrädesrätt vidförsäljning innan statsmakterna tagit ställning till byggnadspantutredningensförslag. Kollegiet avstyrker således bestämt såväl konstruktionenmed intresseanmälan som företrädesrätt för bostadsarrendatorer. Som framgår avdet sagda, anser kollegiet att behovet och konsekvenserna av en sådan lagstiftningär otillräckligt utredda. En starkt bidragande orsak till den centrala ställning somges åt inskrivningsmyndigheten i propositionen torde vara önskan att införaföreträdesrätt även för bostadsarrendatorer och bedömningen attlantbruksnämnden inte är lämpligt forum för handläggning av detta slagsärenden. Om man lämnar bostadsarrendena utanför en eventuell lagstiftning omföreträdesrätt, bör därför möjligheterna till ett enklare regelsystem än det ipropositionen föreslagna kunna öka. Lli 1984/85:35 kammarrådrDahne/lrirr''' """'-itören i n ' LU1984/85:35 89 i fårhärmed i anledning av Kammarkollegiets skrivelse av avge följandesvar beträffande jordbruksarrendatorernas föreslagna förköpsrätt. finner ur fiera synpunkter lagförslagetomotiverat och onödigt. För kyrkans del är en lagstadgad förköpsrätt heltonödig, då det enbart skapar en ännu mer komplicerad byråkrati kringförsäljningsärendena. Mot bakgrund att såväl gårds- som sidoarrenden med enarrendetid överstigande medför rätt till förlängning av arrendeavtalet ochdå kyrkan som juridisk person knappast kan hävda s k självinträde innebär dettaatt en arrendator sitter på "livstid". Det är således praktiskt tagetogörligt att sälja en ecklesiastik egendom utan att tillfråga arrendatorn. Detenda alternativ som kan tänkas är att sälja egendomen inklusive arrendatorn tilllantbruksnämnden. Även när det gäller klara rationaliseringsfastigheter ärlantbruksnämndens intresse för förvärv mycket litet om det finns en arrendatorpä ifrågavarande fastighet. Ev rågrannar är oftast ännu mer ointresserade attöverta rättigheter och skyldigheter mot sittande arrendator. Den föreslagna förköpsrätten omfattar enbartarrendestället med en eventuell komplettering för att jordförvärvslagens ochfastighetsbildningslagens bestämmelser skall kunna uppfyllas. Stiftsnämndenserfarenhet från genomförda försäljningar, ca ett 70-tal , talar för att det oftast handlar om försäljning av helaregisterfastigheter. Härvid uppstår svåra gränsdragningsfrågor om bl a hurmycket skogsmark som skall gå med i ett ev köp m m. finner det föreslagna förfaringssättet medintresseanmälan till inskrivningsmyndigheten och hembudsskyldigheten medbindande köpeavtal via arrendenämnden omständligt och byråkratiskt. Därest detråder ett någorlunda normalt förhållande mellan jordägare och arrendator tarparterna givetvis upp förhandlingar om en eventuell förändring iägoförhållandena övervägs. I övrigt innebär redan jordförvärvslagens bestämmelseralltför stark begränsning av rätten att fritt överlåta en jordbruksfastighet.Den enda fördel som kan finnas är om ev förköpsbestämmelser utformas så attarrendatorn har att avfiytta om han tackar nej till ett hembud. Anses dettaobilligt mot arrendatorn? Ett arrendeförhållande kan ju vara ett effektivthinder mot den yttre rationaliseringen. anser att om en förköpsrätt förjordbruksarrendatorer med s k gårdsarrende skall införas är det av stor viktatt denna rätt utformas så att ärendena ej fördröjs. Därför kan denna rättlämpligen utformas i enlighet med kommunernas förköpsrätt. Svarstiden förarrendatorn bör maximeras till en månad. Att ge arrendatorn längre betänketidtorde vara onödigt, då han känner arrendestället bäst av alla. LU 1984/85:35 90 anser också att om en förköpsrättinföres skall lantbruksnämnden kunna avkrävas ett förhandsbesked enligtjordförvärvslagens bestämmelser. Sammanfattningsvisställer sig stiftsnämnden negativ till den föreslagna förköpsrätten. LU 1984/85:35 Inom den kyrkliga jordförvaltningen är det iprincip endast när en arrendator önskar upphöra med brukningen av enarrendegård som försäljning till annan än arrendatorn kommer i fråga. Närförsäljning aktualiseras erbjuds regelmässigt sittande arrendator först attförvärva arrendestället. Utan lagstiftning gäller således i praktiken redan enföreträdesrätt för arrendatorn. Bakgrunden härtill är att reglerna ombesittningsskydd och förvärvsprövning gör det i stort sett omöjligt att frittöverlåta jordbruksfastighet som är upplåten som gårdsarrende. För upplåtare avallmänt arrende är det oavsett dessa regler naturligt att av bl. a. socialaskäl ta särskild hänsyn till arrendatorns intresse att överta arrendestället. Detkan under sådana förhållanden förefalla obefogat att göra invändningar motinförande av en lagreglerad förköps- eller företrädesrätt. Eftersom en lag idetta ämne inte fyller något behov för kyrkans arrendeförhållanden utan främstmedför att ärenden om försäljning av kyrklig jord kringgärdas av ytterligaredetaljregler avstyrker dock stiftsnämnden förslaget. Omdet på grund av förhållanden på det privata arrendeområdet finns grundad anledningatt lagstifta om förköps- eller företrädesrätt för arrendatorer böreftersträvas enkla och lättillämpliga bestämmelser. Den föreslagna lagentillgodoser inte dessa önskemål. kan i och för sig godta enobligatorisk hembudsskyldighet men förfarandet bör kunna utformas på ettenklare sätt, t ex så att jordägarens erbjudande om förvärv riktas direkt tillarrendatorn och att lantbruksnämnden i samband med förvärvsprövningenkontrollerar att arrendatorn först blivit erbjuden att köpa om förvärvstillståndsökes av annan köpare än arrendatorn. Om jordägaren träffat avtal med annanköpare och underlåtit att först diskutera med arrendatorn bör detta medförahinder mot lagfart eller att köpet blir ogiltigt. Ett dylikt förfarande behövervarken innebära att arrendatorn skall överta ett färdigt köp eller attmyndighet eller arrendator skall för-handspröva försäljningen. Även en sådanförenklad konstruktion förutsattes i normalfallet få till följd frivilligöverlåtelse. Systemetmed intresseanmälan av arrendatorn anser stiftsnämnden kan undvaras. Detförefaller mot bakgrund av vad ovan sagts om praxis vid försäljning av kyrkligjord meningslöst att arrendatorn skall behöva göra en formell avgiftsbelagdanmälan för ett framtida förvärv som ändå har förutsättningar att blirealiserat. Inte mindre ändamålslöst framstår anmälningsförfarandet omjordägaren inte har någon avsikt att sälja egendomen liksom även i de i 5 och 6§§ angivna fall då hembud inte erfordras. Risk finns att intresseanmälan kan fåej önskvärd inverkan på förhållandet mellan jordägare och arrendator och t. o.m. försvåra genomförandet av frivillig överlåtelse. harförståelse för att man av sociala LU 1984/85:35 92 skälvill jämställa bostadsarrenden och jordbruksarrenden med bostad. Givetvis harde sociala aspekterna stor betydelse när det gäller arrendeupplåtelse föråret-runt-bostad men dessa väger inte lika tungt när det gäller fritidstomtermed arrenderätt. Samtligaav ca 30 upplåtelser med bostadsarrende i stift avser"fritidstomter". Majoriteten av dessa är enskilt belägna i skogsmarkoch tillgängliga endast via skogsbilvägar. är endast i undantagsfallberedd medverka till försäljning och avstyckning av dessa tomter och söker ävenförhindra omvandling till året-runt-boende. Det kan befaras att företrädesrätttill förvärv av bostadsarrenden skapar omotiverade förväntningar hos dessaarrendatorer. Ifråga om innehållet i övrigt i de motioner som väckts med anledning avpropositionen anför stiftsnämnden följande synpunkter. Detfår anses rimligt att jordägaren får sälja till annan än arrendatorn när etthembud upphört att gälla även om villkoren skulle ha undergått viss förändring.Jordägaren bör ej vara skyldig göra nytt hembud annat än om villkoren äravsevärt ogynnsammare. Stiftsnämndendelar de i motion 2787 anförda synpunkterna att ny lagstiftning ej bör fåinnebära ingrepp i bestående civilrättsliga förhållanden. Häremot får dockvägas olägenheten med att de nya bestämmelserna blir tillämpliga vid varierandetidpunkter beroende på avtalsperioden för vid lagens ikraftträdande befintligaavtal. Ifrån stiftsnämndens synvinkel får dessa olägenheter tillmätas störrevikt än nackdelarna med att nya bestämmelser blir tillämpliga på redan ingångnaavtal. Dettaärende har avgjorts i enlighet med 10 § 3 st stiftsnämndsinstruk-tionen. LU 1984/85:35 93 Överföringen av bestämmelserna enligt laghar enligt stiftsnämndens mening resulterat i alltför invecklade regler omarrendatorers rätt att förvärva arrendestället. Det är främst omständighetennär arrendestället inte motsvarar fastighet i fastighetsregistret somkomplicerar förfarandet. När det gäller bostadsarrende bedömer stiftsnämndendock att problemet med bristande överensstämmelse mellan arrendeställe ochfastighet bör kunna bemästras om förslaget omarbetas till att gälla enbart förarrendatorer av bostadsarrenden. Omdet hade funnits ett uttalat behov av att förmå jordägare, som vill sälja, attförst uppta förhandlingar med arrendatorerna om förvärv, är det tänkbart attstiftsnämnden hade kunnat överse med förslagets otymplighet men inte närarrendatorns ställning är sådan att jordägaren i praktiken knappast kan säljatill annan än arrendatorn utan dennes samtycke och som kammarkollegietframhöll i yttrandet över "Arrenderätt 2" möjligheterna att frittförvärva redan med jordförvärvslagen är starkt kringskurna. Kammarkollegietavstyrkte kommittéförslaget under hänvisning till att det inte fyllde någonuppgift utan endast innebar att handläggningen av ett försäljningsärendefördröjdes eller fördyrades. föreslår att kollegiet intarmotsvarande ståndpunkt till det nu aktuella förslaget. ,som inte har studerat förslaget i syfte att ge uppslag till ändringar inför etteventuellt förverkligande, kan ändå framhålla att arrendeavtal, som inges isamband med intresseanmälan, måste uttryckligen ange arrendeställetslokalisering för att förebygga att onödiga lagfartshinder uppkommerbeträffande förvärvade områden som inte besväras av arrenderätten. Helst böravtalet innehålla en godtagbar karta. Vidare vill stiftsnämnden anmärka attintresseanmälan normalt inte bör gälla ifall den efter anmälanåterstående arrendetiden är kortare än . Dettayttrande har beslutats av ordföranden, lantmästaren , efterföredragning av tjf stiftssekreteraren . LU 1984/85:35 94 Arrendatornsrätt att förvärva arrendestället Den föreslagna företrädesrätten för arrendator attfriköpa arrendestället finner stiftsnämnden vara ett alltför långt gåendeingrepp i jordägarens rätt att disponera över sin egendom. Desynpunkter som framföres i motionen 1983/84:2788 överensstämmer till vissadelar med vad stiftsnämnden tidigare anfört (). kan iövrigt ansluta sig till de synpunkter som framföres i motionen. LU1984/85:35 95 Lantbruksstyrelsen har i ärendetbegärt yttranden från lantbruksnämnderna i L, R och U län. För egen del vill styrelsen anföra följande synpunkter med anledningav lagförslaget samt härav föranledda riksdagsmotioner. Styrelsen begränsar sigdärvid till frågor rörande jordbruksarrende. Ur såväl social somjordbrukspolitisk synpunkt är det angeläget att arrendatorerna gesföreträdesrätt att förvärva arrendestället. Även om det kan förefalla naturligtatt arrendatorn först erbjuds att köpa ett utbjudet arrendeställe förekommerdet nu fall där arrendatorn av ovidkommande skäl förvägras denna möjlighet. Det framlagda lagförslaget förefaller att i normalfalletta rimlig hänsyn till såväl jordägarens som arrendatorns intressen. Det kanockså antas att ett av lagens huvudsyften, nämligen att stimulera tillfrivilliga uppgörelser mellan parterna, kommer att uppnås. Lantbruksstyrelsen kan emellertid förutse åtskilliga falldär lagen kommer att bli komplicerad och oklar att tillämpa. Styrelsen kommerdärför i det följande efter att ha anlagt synpunkter på det framlagdalagförslaget att diskutera en lösning som innebär att jordförvärvslagenkompletteras med sådana bestämmelser att arrendatorn inom ramen för denna lagges företrädesrätt att förvärva arrendestället. Alla gårdsarrendatorer som ärintresserade av att utnyttja förköpsrätten, måste enligt lagförslaget göraintresseanmälan till inskrivningsmyndigheten och därefter förnya den vartfemte år. Endast ett begränsat antal intresseanmälningar kommernågonsin att ha effekt i den meningen att de föranleder hembud. Däremot kan dekomma att utgöra en belastning på förhällandet mellan arrendator och jordägare.Även om detta till stor del är ett informationsproblem, kan förutses tvistermellan parterna huruvida hembudsskyldighet föreligger eller inte. Systemet med intresseanmälan kan leda till hembudsfriaperioder om arrendatorn försummar att förnya sin anmälan. Intresseanmälanupphör därtill att gälla vid arrendatorns frånfälle och dödsboet måste, ifalldet vill behålla rätten till förköp, göra egen anmälan. Härigenom kanhembudsfria perioder uppstå som kan leda till stötande rättsförluster. Hembudsskyldighet föreligger enligtlagförslaget bl. a. inte vid försäljning enligt samäganderättslagen. LU1984/85:35 96 Liksom lantbruksnämnderna i L och Rlän ifrågasätter lantbruksstyrelsen detta undantag, bl. a. med hänsyn tillrisken för att samäganderättslagen används för att kringgå bestämmelserna.Styrelsen vill även påpeka att gåva kan användas i samma syfte. Om erforderlig fastighetsbildning ej kan komma till ståndvid försäljning av enbart den arrenderade egendomen skall enligt lagförslagethembudsskyldigheten likväl bestå, om jordägaren skäligen bör kunna kompletteraden upplåtna egendomen med så mycket av sin fasta egendom att'fastighetsbildning kan ske. Enligt lantbruksstyrelsens uppfattning torde det snararebli regel än undantag att arrendestället måste kompletteras, vanligen medskogsmark, för att ett köp skall kunna godkännas. Ofta torde det därvid varanaturligt att ansluta till befintlig fastighetsindelning. I de fall då dettainte låter sig göra, ger lagförslaget emellertid ingen klar ledning för bedömningenav hur mycket av sin fasta egendom jordägaren skall vara skyldig att avstå.Även om i sådana fall överenskommelse kan träffas och fastighetsbildning kommertill stånd, föreligger emellertid uppenbar risk för att olämpligarestfastigheter bildas. Har ett hembud ej antagits avarrendatorn får enligt lagförslaget arrendestället likväl ej överlåtas tillannan, om köpeskillingen är lägre eller villkoren sammantagna är avsevärtogynnsammare för jordägaren. Denna bestämmelse kan föranleda komplikationer.närjordägaren, sedan arrendatorn avvisat ett hembud, till annan köpare säljerförutom arrendestället även annan egendom av betydande omfattning. Dennaegendom kan vara av skiftande slag inkl. förväntningsvärden. Det kan då vara idet närmaste ogörligt att avgöra hur mycket av köpeskillingen som belöper påden egendom som ingått i det ursprungliga hembudet till arrendatorn. Eftersom ett hembud ofta kan kommaatt omfatta även annan fast egendom än arrendestället, t. ex. byggnader, börenligt lantbruksstyrelsens mening i lagen intas en bestämmelse som garanterararrendatorn rätt att besiktiga den hembjudna egendomen. Lantbruksstyrelsen ifrågasätter omlagen, såsom avses i förslaget, skall ges retroaktiv verkan. Ändring av jordförvärvslagen som alternativ tilllagförslaget i föreslår att frågan omarrenda- LU 1984/85:35 97 torernasförköpsrätt löses genom ett tillägg till jordförvärvslagen av innebörd attförvärvstillstånd skall vägras om fastigheten är upplåten på gårdsarrende ocharrendatorn önskar förvärva egendomen. En förutsättning för att nämnden skallkunna vägra förvärvstillstånd till förmån för arrendatorn skall vidare varaatt egendomen är utvecklad eller utvecklingsbar. behöver inte andra myndigheter engageras mer än nu är fallet,prövningen bör kunna gå snabbt och parterna behöver inte i förväg elleronödigtvis oroas av intresseanmälningar. Konfiikter medfastighetsbildningslagen behöver inte uppkomma och nämnden kan som villkor förtillstånd styra restfastigheternas disposition. Lantbruksstyrelsenvill för egen del tillägga att för den föreslagna lösningen talar attfrikretsen i jordförvärvslagen är densamma som enligt lagförslaget. Deöverväganden som följer av bestämmelsen i 6 § 2 lagförslaget att det inte fårvara oskäligt mot jordägaren att arrendatorn får utöva sin förköpsrätt, börvaradesamma som vid tillämpningen av jordförvärvslagen. Arrendatornsmöjlighet att erhålla förvärvstillstånd prövas av den myndighet somhar att avgöra frågan, vilket får anses vara till fördel för parterna. Det ärvidare rimligt att förvärvstillstånd kan vägras till förmån för arrendatorn omdenne har realistiska möjligheter att genomföra förvärvet.