bet · G801TU3 · 1984-12-31 00:00:00 — Imotion 1983/84:1274 (fp) påpekar motionären att barnen vid en olycka med enskolbuss för att komma ut ur bussen är hänvisade antingen till dörren vidföraren eller till takluckan och till att slå ut fönster med en hammare - somvanligen förvaras centralt i bussen - och att det blir uppenbara svårigheteratt snabbt få ut alla barn. Motionären begär att alla bussar som används iskolskjutstrafik skall vara försedda med nödutgång. Något krav på att detskall finnas mer än en dörr i buss finns inte - vare sig bussenskall användas för skolskjutsning eller för annan trafik. Däremot gäller kravpå att det i buss skall finnas nödutgång i form av fönsterrutor baktill som kanslås sönder eller lossas. Enligtvad utskottet under hand inhämtat från TSV har relativt få trafikolyckorinträffat med skolskjutsar. Något belägg finns enligt TSV inte för att skolelevskadats därför att nödutgång i form av dörr inte funnits i en skolbuss. Medhänsyn till det anförda och till att TSV råder skolmyndigheterna att förskolskjutsning välja bussar med två dörrar avstyrker utskottet motion1983/84:1274 (fp). Enligt 30 § FDK skall cykel vid färd ha belysningframtill och baktill saml reflexanordning baktill. TSV:s föreskrifter omreflexanordningar för cykel innehåller - förutom kravet på reflexanordningbaktill - en rekommendation om reflexanordningar framtill, på sidorna och påpedalerna. Imotion 1983/84:1285 (s) begärs i yrkande 1 att som sin mening skallge regeringen till känna att cykel vid färd i mörker av säkerhetsskäl måstevara utrustad med reflexer såväl fram som bak som åt sidorna. Påförslag av den i ett föregående avsnitt nämda ledningsgruppen för mc-ochcykelfrågor - vilken har en arbetsgrupp III för frågor om cyklisters säkerhet -har 1984 genomförts vissa informationsåtgärder som syftattill att höja säkerheten vid cykhng i mörker. framställning till regeringen har TSV hemställt ombestämmelser om att cykel vid färd skall ha reflexanordningar även framtill ochpå sidorna. Utskottet vill för sin del tillstyrka att sådana bestämmelserinförs. Medhänsyn till det initiativ som TSV sålunda har tagit i den i motion 1983/84:1285(s) yrkande 1 upptagna frågan påkallar motionen i denna del inte någotinitiativ av . Motionen avstyrks därför såvitt nu är i fräga. Ett motorfordon som är avsett att användas endastav statlig brandkår eller en brandstyrka skall enligt bestämmelsernaom kontrollbesiktning för utryckningsfordon i 75 § FDK kontrollbesiktigas tvågånger . Detsamma gäller enligt 75 § FDK för registrerat släpfordon somanvänds uteslutande av brandkår eller brandstyrka som sagts och som ärförsett med beteckning därom. Imotion 1983/84:1803 (s) framhålls bl.a. att det ofta förekommer att brandfordonkörs endast och att detta framför allt gäller förbrandfordon i glesbygd. För kommuner med lång väg till bilprovningeninnebär enhgt motionärerna besiklningskostnaderna en inte oväsentlig kostnad.Med hänsyn till detta och till att brandfordonen enligt motionärerna är föremålför mycket noggrann kontroll och underhåll begär motionärerna att somsin mening skall ge regeringen till känna att det bör anses som rimligt altbrandfordonen kontrollbesiktigas enbart en gång samt att åtgärder börvidtas för att differentiera besiktningsskyldigheten för utryckningsfordon. Utskottetbehandlade i betänkande /82:19 en motion som var likartad med den häraktuella. På förslag av utskottet avslog motionen. Utskottet hadefrån AB erfarit att andelen brandbilar som fått anmärkningvid besiktning hade gått ned avsevärt men att mellanvar tredje och fjärde brandbil dock alltjämt befanns ha fel av betydelse förtrafiksäkerheten och att under nämnda år brandbilar belades med körförbud i trefall. Mot denna bakgrund saknades enligt bolagets uppfattning skäl alt minskaantalet besiktningslill-fällen. Utskottet gjorde samma bedömning. FrånAB har under hand inhämtats att brandbilarna i landetfortfarande till stor del utgörs av äldre brandbilar. Sålunda var entredjedel av brandbilarna av eller tidigare modell. Brandbilarna fickår 1983 färre anmärkningar än andra grupper av fordon. En tredjedel avbrandbilarna hade emellertid haft ett eller flera fel som föranlett anmärkningvid besiktningen, var tionde brandbil hade ett eller flera fel i bromssystemetsom motiverade anmärkning och av brandbilarna hade haft brister sommedförde föreläggande om ny besiktning. Medhänsyn till det anförda är utskottet för sin del inte övertygat om att antaletkontrollbesiktningar för brandfordon bör minskas från tvä till en per år.Motion 1983/84:1803 (s) avstyrks därför. 4.1Registrering av fordon på minderåriga personer I motion 1983/84:315 (s) påpekas all det förekommeratt minderåriga personer i bilregistret står som ägare till ett eller flerafordon. Då man enligt motionärerna i en del fall kan misstänka attregistreringar av fordon på barn görs av skattetekniska skäl begärs förslagtill sådan lagändring, att möjligheterna till skatteflykt genomfordonsregislrering på minderåriga elimineras. Enligten sammanställning av uppgifter, som () inhämtadefrån centrala bilregistret, uppgick antalet personerfödda eller senare, vilka var registrerade som ägare av personbilar,bussar, lastbilar och släpvagnar, och antalet personer födda ellersenare, vilka var registrerade som ägare av motorcyklar, till sammanlagt 3 695.Av dessa personer var 3 334 registrerade som ägare till ett fordon, 280 somägare till två fordon, 54 som ägare till tre fordon och 15 som ägare till fyrafordon. Två-tre personer var registrerade som ägare till fem. sex,sju, åtta eller elva fordon. Med motivering att det kunde finnas anledning antaatt skälet till registrering av fordon på minderåriga bl. a. kunde vara avskatteteknisk natur eller försök att dölja fordonsinnehav förkronofogdemyndigheter tillställde RSV länens revisionskonlor och kronofogdemyndigheternade inhämtade uppgifterna. Enligtvad utskottet under hand inhämtat har man inom RSV diskuterat frågan omåtgärder för att försvåra bulvanregistreringar av fordon på underårigapersoner. Synpunkten att en viss spärr bör införas för underårig attregistreras som ägare av fordon har därvid framförts och, när det gäller densom är , motiverats med att sådan underårig i stort saknarrättskapacitet vad gäller rätten att råda över sin egendom eller att åta sigekonomiska förbindelser. Mot tanken på en "barnspärr" för att försvårabulvanregistreringar har framförts synpunkten att en förälder vid en sådanspärr kan välja annan bulvan för registreringen. Avden lämnade redovisningen framgår att inom skatteväsendet och hoskronofogdemyndigheterna uppmärksamhet har riktals på risken för skatteflykt m.m. genom transaktioner med underåriga i fråga om fordon. För att komma tillrätta med sädan skatteflykt m. m. bör man dock enligt utskottets mening gäandra vägar än att införa en "barnspärr" e. d. vid registreringen. Ensådan spärr måste med nödvändighet inrymma undantag och reglerna tordedärigenom bli komplicerade. Införandet av ett fordon i bilregistret förbinds f.n. inte med någon kontroll av äganderätten till fordonet utan kankaraktäriseras som en anteckning om fordonets existens och om vem som har attfullgöra fordonsägarens skyldigheter. Med hänsyn till detta syfte medregistreringen bör registreringsorganisationen inte belastas med att i enskildafall pröva en underårigs förutsättningar att vara ägare till ett fordon.Utskottet finner sig således inte kunna biträda förslaget i motion 1983/84:315(s) och avstyrker därför motionen. F. ö. bör här nämnas att kommissionen mot ekonomiskbrottslighet (eko-kommissionen) i sitt förslag till en bulvanlag (kommissionensdelbetänkande SOU 1983:46) föreslog bestämmelser som bl.a. riktade sig motbulvanregistrering av fordon. Om en bulvanhandling företas, varigenom bl. a.ett för visst slag av förvärv i lag föreskrivet krav på registrering kringgås,skulle enligt 3§ i lagförslaget huvudmannen straffas för bulvanbrott. Ispecialmotiveringen för den föreslagna paragrafen anförde kommissionen bl. a.att ett förfarande som i praktiken visat sig förekomma i icke obetydligomfattning är bulvanregistrering av motorfordon och att ett sådant slagskringgående av samhällets kontrollsystem skulle bli straffbart genom deföreslagna bestämmelserna i paragrafen. Regeringenhar bemyndigat chefen för atttillkalla en kommitté med uppdrag att utreda frågor om betalningsansvaret förjuridiska personers skulder m. m. Enligt direktiven för kommitténs arbete (Dir.1984:41) skall kommittén bl. TU1984/85:3 23 punkt i eko-kommissionens förslag - överväga åtgärder föratt komma till rätta med de missförhållanden som bulvanskap kan ge upphov till. 4.2 Kontroll av åtkomsten till fordon vid registrering avägarbyte I motion 1983/84:1279 (c) anförsbl. a. att den som orättmätigt bemäktigar sig annans bil kan hos länsstyrelsenutan svårighet skaffa fram papper på att ägarbyte skett, då han inte behöverförete kvitto eller godkännande från bilens ägare pä att ägarbyte verkligenskett. Ett krav måste enligt motionären vara att även säljaren vidomregistrering av ägandet skriftligt skall avregislre-ra sitt ägande innan dennya ägarhandlingen utreds av myndigheten. Dessutom bör enligt motionären dennaomregistrering ske hos det län där bilen har varit registrerad, då densom orättmätigt söker överföra ägandet enhgt nuvarande ordning kan vända sigtill annat län och få , omregistreringen utförd utan att den förfördelade kanhindra del. Motionären begär en översyn av nuvarande regler för omregistreringav bilar så att ingen orältmätigt skall kunna erhålla registreringshandling(ägarbevis) på bil utan att förete överlåtelsehandlingar. Ordningenvid registrering av ägarbyte är följande. Övergår registrerat fordon till ny ägare, skall den nyeägaren enligt 51 § BRK inom frän förvärvet göra anmälan därom tilllänsstyrelse. Övergår äganderätten pä annat sätt än genom arv, bodelning ellertestamente, är även förre ägaren skyldig alt inom från nye ägarensförvärv göra anmälan därom till länsstyrelse. Något krav på att anmälan omägarbyte skall göras hos viss länsstyrelse finns inte. Pä registreringsbevisetför fordonet finns i rapportdelen utrymmen för anmälan av ägarbyte av denregistrerade ägaren och av den nye ägaren. Den nye ägarens förvärv registrerasdock i bilregistret även om bara en av parterna gör anmälan om ägarbyte. Efterregistrering av ägarbytet får den nye ägaren ett registreringsbevis sombekräftelse på att registrering skett. Överlåtaren får ett meddelande om atthan/hon är antecknad som ägare till fordonet i bilregistret. Densom vid anmälan om ägarbyte uppsåtligen eller av oaklsamhet lämnar oriktiguppgift kan enligt 89 § BRK dömas till böter, om ej gärningen är belagd medstraff i . Som redovisats ovan innebär den gällande ordningen förregistrering av ägarbyte vissa hinder för att den som orältmätigt åtkommit ettfordon skall kunna registreras som ägare av fordonet. Att till registreringen knyta en prövning av åtkomstentill ett fordon skulle göra registreringen alltför tungrodd. Mot en sådanordning talar vidare den stora frekvensen av ägarbyten. Mellan 40 000 och 50000 ägarbyten registreras nämligen . Utskottet avstyrker med hänsyntill del anförda motion 1983/84:1279 (c). TU1984/85:3 24 4.3 Uppgifter om kreditköp i bilregistret Av bestämmelser i 7 § BRK följeralt den som innehar ett fordon pä grund av kreditköp med förbehåll omåtertaganderätt och den som innehar ett fordon med nyttjanderätt om minst ettär (länglidsleasing) skall registreras som ägare till fordonet, m. m. Enligt bestämmelser i bilagorna 1 och 2 till BRK skall ibilregistret införas uppgift om fordon som länglidsleasas. Av uppgiften skallframgå vem som upplåtit nyttjanderätten (ulhyraren). I motion 1983/84:2440 (m) anförs bl. a. att det förekommeratt mindre nogräknade kunder vid avbetalningsköp avyttrar fordonet innan dettatill fullo betalats och att fordonet kan ha passerat mellan flera ägare innansäljaren får kännedom om det bedrägliga förfarandet. Ett sätt att stoppa ensådan form av bedrägligt förfarande skulle enligt motionären vara att säljarenvid registreringen av ett fordon, som sålts pä avbetalning, kunde ibilregistret få införd en anteckning som omöjliggör en ny registrering på annanägare intill dess att meddelande lämnats till bilregistret om att fullbetalning erlagts. Motionären begär bestämmelser härom. Han hänvisar till atten dylik spärr finns vid leasing av fordon. Med hänsyn till bilregistrets karaktär (se s. 22) och tillmängden av registreringsärenden bör handläggningen av sådana ärenden intekompliceras. De kontakter med bilhandeln m. m. som ett tillgodoseende avmotionen skulle kräva skulle emellertid enligt utskottets mening komma attmedföra en avsevärd belastning på registerorganisalionen. Dessutom torde detvara tveksamt om erforderligt utrymme finns för ytterligare uppgifter i detdatorbaserade registret. Med hänvisning till det anförda anser sig utskottetinte berett att biträda förslaget i motion 1983/84:2440 (m). 5 Vägmärkesfrågor m. m. 5.7 Förenklingar av vägulmärkningssystemet m. m. I VMF har meddelats bestämmelser omanvisningar för trafiken genom vägmärken, trafiksignaler och vägmarkeringar m.m. Bestämmelserna bygger bl. a. på resultat av internationellt samarbete päområdet. I motion 1983/84:417 (m) påpekas inledningsvis atttrafikmiljön belastas med alltför många skyltar och att en förenkling avutmärkningssyste-met sannolikt skulle inbespara stora kostnader somtrafiksäkerheten skulle kunna höjas. Motionären framhåller angelägenheten avforskning på området, av insatser frän svensk sida på del internationellaplanet för att förenkla vägulmärkningssystemet samt av att man utnyttjar demöjligheter till förenkling som finns inom nuvarande system. I motionen omnämnsbl. a. ett framkommet förslag om att på ett märke ge information som i dagkräver två till tre märken. Förhandlingar bör enligt motionären tas upp medSvenska kommunförbundet i syfte att få till stånd en dämpning av kraven påprecision TU1984/85:3 25 i lokala trafikföreskrifter. Motionen utmynnar i enbegäran att som sin mening skall ge regeringen till känna vad imotionen anförts om angelägenheten av att initiera åtgärder för att åstadkommabesparingar av statsmedel genom förenklingar av vägulmärkningssystemet. I motion 1983/84:827 (m) redovisasett av en forskare framlagt förslag till ett system vari man medkombinalionsskyltar nedbringar antalet skyltar och med färger på vägbanans streckanger olika tillåtna hastigheter. Motionärerna framhåller angelägenheten avatt förslaget prövas och begär att som sin mening skall ge regeringentill känna vad som anförts i motionen om åtgärder i syfte att förbättratrafiksäkerheten. I praktiken torde det varauteslutet att utforma det svenska vägulmärkningssystemet på ett sätt somavviker från internationellt antagna normer. Inom det rådande systemet finnsdet emellertid möjligheter till förenklingar och därmed tillkostnadssänkningar. I bilaga till proposition1978/79:111 om åtgärder mot krångel och onödig byråkrati m.m. pekadeföredraganden sålunda på betydelsen av att man undviker alltför detaljeradelokala trafikföreskrifter och av all föreskrifterna avvägs sä all man intebehöver göra flera utmärkningar pä samma plats eller på en kort vägsiräcka.Sammanfattningsvis framhöll föredraganden alt del är väsentligt att demyndigheter som meddelar olika typer av trafikföreskrifter beaktar konsekvensernaför vägutmärkningen av sina beslut. I betänkande /82:19 behandlade utskottet bl. a.motioner, i vilka motionärerna vände sig mot anhopningen av skyltar. Iöverensstämmelse med vad utskottet därvid uttalade vill utskottet med anledningav motion 1983/84:417 (m) fästa uppmärksamheten på vad föredraganden anförde iovannämnda proposition samt framhålla att det är en uppgift för TSV att beaktaskylisättningens betydelse för trafiksäkerheten. Något initiativ ifrågan om förenklingar av vägulmärkningssystemet är enligt utskottets meninginte påkallat. Utskottet avstyrker därför motionen. Vid behandlingen i betänkande TU1981/82:3 av ett motionsförslag om att hastighetsbegränsningar på vägar skallframgå inte bara av förbudsmärken utan också av siffror eller linjer som iolika färger målas på vägbanan och som anger högsta tillåtna hastighet framhöllutskottet att ett sådant system torde vara förenat med avsevärda kostnader,inte minst för vägunderhållet, och alt det syntes tveksamt om kostnadernaskulle medföra någon motsvarande vinst för trafiksäkerheten, särskilt vidvinterväglag. Med hänvisning härtill och till att prövningen av frågor av detslag som togs upp i motionen ankom på och ansåg utskottet attförslaget inte borde föranleda någon åtgärd. Utskottet gör sammabedömning beträffande förslaget i motion 1983/84:827 (m) om markering av högstatillåtna hasligheler med olika färger på vägbanan. Med hänsyn till det nuanförda och till vad utskottet TU1984/85:3 26 anfört ovan om förenklingar av vägulmärkningssystemetavstyrker utskottet även motion 1983/84:827 (m). 5.2 Säkerhetsanordningar i plankorsningar m. m. I VMF finns bl. a. bestämmelser omhelbomsanläggningar, halvbomsan-läggningar och andra anordningar för att höjasäkerheten i plankorsningar mellan väg och järnväg. Under sjätte huvudtitelns anslag (D 2) till Ersättningtill för vissa tjänster anvisas bl. a. medel förtrafiksäkerhetsfrämjande åtgärder vid järnvägskorsningar, som huvudsakligenbetingas av vägtrafikens säkerhetskrav. För samordning, utvärdering ochutveckling av trafiksäkerhets-främjande åtgärder i korsningar mellan väg ochjärnväg finns en särskild delegation bestående av representanter för SJ, TSVoch . Beslut om irafiksäkerhetsfrämjande åtgärder vid plankorsningarföregås av samråd mellan de berörda parterna. I motion 1983/84:825 (s) diskuteras - mot bakgrund avuppgifter som lämnas i motionen om antalet personer som dödats eller skadats isamband med järnvägstrafik - hur man skall minska risker för sammanstötningarmellan järnvägsfordon och vägfordon i plankorsningar samt hur man skall minskarisker för skador, när sådana sammanstötningar likväl inträffar. a. betydelsen av att halvbomsanläggningar anordnas, där sådana inte finns,att planskilda korsningar anordnas samt att järnvägsfordonen utformas så attriskerna minskas för att vägtrafikanter och tågresande skall skadas vid ensammanstötning. Motionären begär att frågan om personskaderisker i anslutningtill järnvägstrafiken och åtgärder i anledning därav skall utredas skyndsamt,varvid riskerna för vägtrafikanter och tågresande vid ökade täghaslighetersärskilt skall uppmärksammas. I en från SJ införskaffad promemoria, Personskador ianslutning till järnvägstrafik, vilken fogas vid detta betänkande som bilaga,framhåller SJ att SJ har engagerat forskare för att utreda hur personskadornavid järnvägsolyckor uppstått och hur dessa skador kunde ha undvikits samt attSJ har använt sig av resultat av utredningsarbetet. Vidare framhålls attolyckor vid plankorsningar har varit föremål för undersökningar bådeinternationellt och i . De åtgärder som ger bestående positiva effekterär framför allt, påpekas det, borttagande av sä mänga plankorsningar sommöjligt samt utbyggande av effektiva säkerhetsanordningar - företrädesvisbommar - vid de plankorsningar som måste bibehållas t. v. I promemorianredovisas olika åtgärder som vidtagits eller planeras för att höja säkerhetensåsom förbättringar av den tekniska utrustningen inom järnvågsdriften samtslopande eller ombyggnad av plankorsningar. Kravspecifikationen för snabbtågetomfattar enligt promemorian ett stort antal hårda säkerhetskrav, inte bara förfordonen utan även för de fasta anläggningarna. a. har normer för skydd vidplankorsningar - i princip baserade på utländska erfarenheter - fastställtsefter samråd med berörda personalorganisationer, och . SJframhåller att plankorsningsolyckorna har minskat i förhållande till bilantaletoch att antalet allvarliga olyckor - sammanstötningar och tågurspårningar - harminskat kraftigt . SJ anser det föga meningsfullt att ytterligareutreda frågor som enligt SJ redan har utretts ingående. På grundval av innehållet i promemorian konstaterarutskottet att det hos SJ finns ett engagemang i säkerhetsfrågorna - såväl desäkerhetsfrågor som aktualiseras av de nuvarande trafikförhållandena som desäkerhetsfrågor som utvecklingen mot högre tåghastighet kan aktualisera. Enligtutskottels mening tillgodoses bl.a. härigenom syftet med motion 1983/84:825(s). Utskottet avstyrker motionen. 6.1Förbud mot anläggande av s. k. väggupp I motion 1983/84:1812 (m) begärs förbud motanläggande av väggupp. Enligt motionären föreligger risk för skador på bilarnavid låg fart över ett väggupp. Vid hög fart är skaderisken enligt motionärenmindre, då bilarna vid sådan fart inte följer vägbanan ned i gropen efterguppet utan "flyger" över gropen. Syftet att utgöra farthindertillgodoses därför inte. En betydligt bättre och dessutom ofarligare metod föratt få ned hastigheten skulle enligt motionären vara att ha målade längsgåendestreck över vägbanan. Sådana skulle enbart förorsaka en lätt skakning ibilarna. TSVhar 1982 utgivna skriften Farthinder i bostadsområden (rapport nr 4)framhållit gupp, sidoförskjutning av körbana och avsmalning av körbana som lämpligaanordningar för alt trafiksanera lokalnätet i en tätort med hjälp avfarthinder. Målade längsgående streck över körbana omnämns ej i skriften somfarthinder. Bullerräfflor - som läggs tvärs över körbanan och som används föratt höja förarnas uppmärksamhet och sänka hastigheten inför t. ex. en korsningeller ett hinder i körbanan - anses enligt skriften med hänsyn till bl. a.risken för bullerstörningar olämpHga att användas i närheten av bostäder. Utskottetavstyrkte i betänkande /84:1 ett motionsförslag, som var likartat meddet här aktuella. Utskottet framhöll att statens väg- och trafikinstitut (VTI)har studerat frägan om väggupp o. d. och inte funnit att dessa medför någraskadeverkningar, under förutsättning att trafikanterna varnas för dem ochnedbringar hastigheten. Utskottet påpekade att väggupp o. d. - rätt använda -syntes ha en inte obetydlig verkan för att öka trafiksäkerheten. Vidareförutsatte utskottet att kommunerna skulle se till att guppen anläggs sä att deav insiktsfulla och normalt uppmärksamma TU1984/85:3 28 fordonsförare inte uppfattas som omotiverade ellerriskabla. Något som bör föranleda ett ändrat ställningstagande tillfrågan om väggupp har enligt utskottets mening inte inträffat. Utskottetavstyrker därför även den här aktuella motionen. 6.2 Tillståndsgivningen beträffande skyltning vid väg Bestämmelser om uppsättning avreklamskyltar o. d. finns dels i väglagen (1971:948) för tillgodoseende av trafiksäkerhetenskrav, dels i naturvårdslagstiftningen till skydd för landskapsbilden, dels ibyggnadsstadgan (1959:612) till skydd för stads- eller landskapsbilden och förtillgodoseende av trafiksäkerhetens krav m.m. Enligt 46§ väglagen gäller sålunda bl.a. att tavla, skylt,inskrift eller därmed jämförlig anordning för reklam, propaganda eller liknandeändamål ej får utan tillstånd finnas anbringad intill vägområdepå mindre avstånd än frän vägområdet. I fräga om område med stadsplaneller byggnadsplan äger vad nu sagts tillämpning endast pä anordning intillvägområde för motorväg eller motortrafikled. Vissa undantag fråntillständstvänget finns. Enligt bestämmelser i naturvårdslagstiftningen får tavlao. d. som sagts ej finnas varaktigt anbringad utomhus utan tillstånd avlänsstyrelsen. Även i naturvårdslagstiftningen finns vissa undantag fråntillslåndstvånget. För uppsättande eller väsentlig ändring av en skylt elleren ljusanordning inom område med stadsplan eller byggnadsplan krävs enligtbyggnadsstadgan lov (byggnadslov). Det till lagrådet hösten1983 remitterade förslaget till ny plan- och bygglag innebär i sak inte någonändring i denna ordning. I motion 1983/84:1273 (m) framhållsalt tillståndsgivningen beträffande vägskyltar bör avlastas länsstyrelserna ochföras över till kommunernas byggnadsnämnder så att länsstyrelserna i störreutsträckning fär ägna tid och kraft åt mera långsiktiga och för länen viktigarefrågor.