bet · G801JoU15 · 1984-12-31 00:00:00 — I motion 1983/84:1858 av () yrkas att hos regeringen begär en uppföljning av det fattaderiksdagsbeslutet om kemisk lövslybekämpning i avsikt att förhindra en felaktigoch olycklig låsning i de svenska skogskommunerna. Nuvarande ordning, m. m. Enligt I § lagen (1983:428) omspridning av bekämpningsmedel över skogsmark är spridning av sädana medel,avsedda för bekämpning av lövsly, förbjuden. får enligt 2§, om inte annat följer av 3 §, medge undantag frän I § om kravet enligt 7 §skogsvårdslagen (1979:429) i fråga om äterväxt av skog inte rimligen kantillgodoses genom röjning med mekaniska metoder. Vid bedömningen skall hänsyntas till skogsmarkens läge och beskaffenhet, skogsbeståndets sammansättning,arbetarskyddet och tillgång på arbetskraft. Ett rnedgivande om undantag skall förenasmed de villkor som behövs till skydd för naturmiljön. Hänvisningen till 3 § syftar på att kommunfullmäktigeenligt nämnda paragraf kan besluta att undantag enligt 2 § inte får medges ifråga om områden inom kommunen, om detta framstår som påkallat med hänsyn tillområdets betydelse för friluftslivet, naturvården, den lokala befolkningenstrivsel eller annat kommunalt intresse. 1 motion 1983/84:1858 av () erinras om att fattade beslut om kemisk lövslybekämpninginnebärande generellt förbud mot spridning äv bekämpningsmedel över skogsmark.Dispens kan dock meddelas av skogsyärdsstyrelserna, efter det att kommunernasjälva fått avgöra inom vilka områden sådan dispens alls är tänkbar. Enligtmotionen gör oroande rapporter gäljande att flera kommuner, även utprägladeskogskommuner, som lever på skogen och dess industri, kommer att "lägga endöd hand" över den egna kommunen utan insikt om ett sådant beslutslångsiktiga konsekvenser för näringen, för kommunen och dess invånare. Om dethade varit mening att detta skulle bli resultatet, hade ,anför motionären, direkt undanröjt också dispensförfarandet i kommunerna. Ettfullständigt totalförbud utan några som helst dispensmöjligheter var sålundaenligt motionärens uppfattning icke avsikt. I 1984/85. JoU1984/85:15 2 Utskottet vill erinra om att lagen(2983:428) om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark, som trätt i kraftden , tillkom med det uttalade syftet att ge kommunerna ettstarkare inflytande över de kemiska bekämpningsmedlens användning iskogsbruket. I proposition 1982/83:145, vari lagförslaget lades fram, framhöllsålunda jordbruksministern att tidigare gällande lagstiftning var otillräckligi detta avseende. Varje kommun måste ges möjlighet att säga nej tillskogsbesprutning inom sitt område, vilket innebar att röjning med mekaniskametoder i stället måste användas. Innebörden i lagsförslaget var att kommunerna skulle harätt att bestämma inom vilka områden skogsbesprutning skulle vara heltförbjuden. Kommunerna hade enligt propositionen den bästa möjligheten att medutgångspunkt i de lokala förutsättningarna bedöma om skogsmarken i fråga hadesådan betydelse för friluftslivet, naturvärden, lokalbefolkningens trivsel ochandra lokala allmänna intressen att spridning av bekämpningsmedel inte bordefå ske. Kommunerna borde inom ramen för den översiktliga fysiska planeringenbestämma de områden där användningen av lövbekämpningsmedel skall varatotalförbjuden. Besluten om förbudsområdenas omfattning borde fattas avkommunfullmäktige. Ett sådant beslut kunde enligt en allmän kommunalrättsligprincip inte överklagas på annat sätt än genom s. k. kommunalbesvär. Genom denföreslagna ordningen garanterades ett totalt lekmannainflytande över beslutetom för vilka områden totalförbudet skulle gälla. Utskottet (JoU 1982/83:34) instämde i propositionensuttalanden om de principiella utgångspunkterna för den nya lagen. En av deviktigaste utgångspunkterna i lagförslaget var enligt utskottets mening attkommunerna gavs rätt att bestämma inom vilka områden skogsbesprutning skullevara helt förbjuden. Som svar pä en fråga av (vpk) omkommunernas befogenheter enligt lagen om spridning av bekämpningsmedel överskogsmark konstaterade jordbruksminister den 21 februari 1984att kommunfullmäktige enligt den aktuella lagen har att självständigt beslutaom hur stor del av kommunens skogsmark som skall omfattas av ett totalförbud. Utskottet finner för sin del att motionen inte börföranleda någon ytterligare åtgärd från sida. 1 sammanhanget kan nämnas att den tillsatta kemikommissionen(Jo 1983:02) i sitt i är avlämnade huvudbetänkande bl. a. föreslåratt ett generellt förbud införs mot spridning av bekämpningsmedel från luften.Förbudet bör gälla all mark, således inte enbart jordbruksmark. Undantag skallendast fä medges, dels för lövslybekämpning enligt de regler som redan gäller,dels för vissa epidemiartade angrepp av skadegörare som inte kan bekämpas påannat sätt. Enligt 7 § i kommissionens lagförslag skall kommunfullmäktige kunnabesluta att undantag från för- JoU1984/85:15 3 bud inte får medges i fråga om visst område inom kommunen. Frågan om kommunernas rätt att besluta i hithörande frågortorde med hänsyn till vad nu anförts inom en förhållandevis nära framtid bliföremål för förnyade prövning. attriksdagen lämnar motion 1983/84:1858 utan ytterligare åtgärd. Närvarande: (), (), ArneAndersson i (), (), (), GunnarOlsson (s), (), (), (),(), (), (), (),() och (vpk). (), () och BörjeStensson (fp) anför: beslut l982(JoU I98l/82:22)angåendelagom spridning av bekämpningsmedel över skogsmark innebar i princip förbud motspridning, men dispens kunde lämnas under vissa restriktiva och klart angivnaförutsättningar. Genom att länsstyrelserna handhade dispensprövningen medbeaktande av naturvärdsverkets anvisningar för till-lämpningen garanteradesen enhetlig och likformig rättstillämpning för hela landet. Skogsbruket fickhärigenom en auktoritativ vägledning för sin planering på lång och kort sikt.Genom den beslutade, nu gällande lagen har vi fått enrättstillämpning som kan variera från den ena kommunen till den andra. Vaddetta innebär för bl. a. de markägare vars skogsinnehav sträcker sig över flerakommuner kan man väl föreställa sig. Genom att kommunfullmäktige har vittgåendebefogenheter att undanta områden från dispensprövning och kommunernas beslut härvidlagendast kan överklagas genom kommunalbesvär föreligger i praktiken knappastnågon besvärsrätt. Detta innebär att riksdagsmajoriteten och regeringenfrånträtt sitt ansvar för en enhetlig och likformig rättstillämpning och förden rättstrygghet som det måste ankomma på regeringen att ansvara för.Erfarenheterna från den tid de nya bestämmelserna varit i kraft visar redan nuatt farhågorna för en rigorös och stelbent tillämpning tyvärr håller på attbekräftas. De svårigheter detta leder till skulle inte ha uppkommit om dentidigare lagen alltjämt varit gällande.