bet · G801KU35 · 1984-12-31 00:00:00 — Det skattepaket som lades fram förrahösten innehöll inte den enda tänkbara kombinationen av olika skatter, och detfanns ingenting som sade att bensinpriset skulle höjasmed just . En långrad alternativ utarbetades, och mängder av tjänstemän var inkopplade påuppgiften. Om det hade funnits ett allmänt medgivande för tjänstemän- KU1984/85:35 174 nen i , som inte är bundna av någonutrikessekretess, att berätta för allmänheten att man fått i uppdrag att utredaen viss skatteform och ta reda på hur stora intäkterna skulle bli, vill jagpåstå att det inte skulle gått att utföra något politiskt arbete, och iindustridepartementet har man t. ex. ställts inför frågan, om man skullefortsätta att bygga fartyg i till en kostnad som överstigerintäkterna vid en försäljning eller om man skulle försöka finna något annatalternativ. Den som tror att ett sådant beslut inte krävde omfattande utredningarom alternativa möjligheter misstar sig. Jag har också försökt förklara fördessa journalister att de inte kommer att få reda på vilka överväganden som hargjorts fram tills beslutet är fattat, och att det då är politikerna som taransvar för beslutet. Det här är den filosofi jag tillämpar. Jag vet att detfinns äldre tjänstemän i utrikesförvaltningen, vilkas erfarenheter liggerkanske tillbaka i tiden, som säger att man gott kan sprida uten del uppgifter utan utrikesministerns vetskap. "Vi kan tissla ochtassla", sades det under åhörarnas jubel vid ett möte i Publicistklubben.Man säger att det kan diskuteras om inte utrikesministern i själva verkettycker att det är bra att en del uppgifter kommer ut, fastän han själv intevill säga det, och man menar att man går hans ärenden antingen han vet deteller inte. Det är möjligt att det kan ha funnits utrikesministrar somhaft den inställningen, men tjänstemännen måste rätta sig efter denutrikesminister som de har för tillfället, och den som leder departementethar den inställningen att journalister bör behandlas som likaberättigadeoavsett vilket medium de representerar och att största möjliga information skallges men att å andra sidan ordentlig sekretess skall hållas kring det somverkligen skall vara hemligt. : Anser utrikesministern att det finnsett rimligt gott förhållande mellan ledning och svenskamassmedia? : Jag tror att det finns ett rimligt gottförhållande. Om några skulle påstå motsatsen, behöver de inte representera enmajoritet. : Det är alltså en liten grupp journalistersom har begärt särbehandling? : Ja, ett halvt dussin. : Är det de sex som var med på middagen fören tid sedan i ? : Ett par av dem hör dit. : Får jag tolka utrikesministerns inledningså att det är just den här gruppen som kräver särskild mformation? Vad är detför särskild sorts information som de har krävt utöver vad som allmänt harsagts? Går det att precisera vad de är ute efter? KU1984/85:35 , 175 : Vi skall se på det. Jag tar som exempel artikel, som var infördi . Han skriver: "Utrikesministern hållersig med en informationsfilosofi, aldrig öppet underkänd av , somtorde vara unik i västvärlden. Den präglas av ett trångt formellt ochlegalistiskt synsätt som innebär att ingen annan än utrikesministern själv ochnågra få av hans politiskt tillsatta politiska medarbetare på UD skall hakontakter med pressen. Dessa kontakter skall alltid vara påon-the-record-basis, dvs. allt som sägs skall kunna citeras öppet och med namnsnämnande. Därmed omöjliggörs också till stor del den typ av informellbakgrundsinformation som är en viktig förutsättning för en seriös bevakning avsvensk säkerhetspolitik. Bakgrundsöverväganden, bevekelsegrunder,verklighetstolkningar, intentionsanalyser som styr den svenskasäkerhetspolitiken förblir i väsentliga delar förborgade för pressensrepresentanter och därmed ytterst för den svenska allmänheten." är det här inte helt riktigt. Pressbyråns tjänstemän ärinte till någon del politiskt tillsatta, till skillnad fråninformationssekreterarna i övriga departement, utan där finns en kanal mellandepartement och press. : Får jag tolka det så att m. fl. harkrävt att få del av hemliga handlingar som utrikesministern har bedömt icke kanlämnas ut eller på annat sätt delges som bakgrund? : Det är inte på det sättet att det intelämnas bakgrundsinformation. Jag träffar ju journalister vid presskonferenser,jag träffar dem också i mindre grupper, jag talar med dem. Det är bara det attdet aldrig förekommer att jag säger någonting till dem och framhålleratt de inte får offentliggöra det. Jag säger inte: "Här skall du få etthemligt papper, men det får du inte skriva om." Under den här debatten har många journalister berättat attdetta är den situation de önskar. Inför dessa enligt min mening förmätnaanspråk har jag dragit till med , med och andra, som intevar alldeles obetydliga kommentatorer av svensk utrikespolitik men som aldrigkommit på idén att de skulle förses med särskilt material från UD för sinakommentarer. Vad de kommenterat är utrikespolitiken sådan den faktisktpresenteras för svenska folket. Deras specialisering ligger i att de arbetar istora nyhetsmedia, som har helt andra möjligheter än den lilla tidningensjournalister att eller veckor syssla med en uppgift. Det är därisom enligt min mening den specialisering ligger som gör det möjligt för dem attställa de rätta frågorna och skriva initierade artiklar, däremot inte att deskall ha våra verklighetsanalyser. : Ett antal erfarna journalisters ord stårmot utrikesministerns när det gäller den aktuella middagen på Dagens Nyheter.Om det är utrikesministerns version av vad som sades som är den riktiga, vadkan då journalisternas missuppfattning bero på? KU1984/85:35 176 : Om vi får börja med "erfarnajournalister" finns det ju journalister av typen , somdet aldrig skulle falla in att så att säga äta ur makthavarnas händer för attfå sina nyheter, utan som skaffar sig dem på annat sätt. Om vi nu skall gå in på den här middagen, gör jag gärnadet. Jag vill då börja med att påpeka att jag tackade ja till denna middag föratt just de här journalisterna skulle få diskutera relationerna till pressen.Den diskussionen försiggick i åtskilliga timmar och följde för min del de banorsom jag här redovisat, vilket inte precis uppskattades av just ,och , som var de tre som deltog i diskussionen. De tredamerna hade tydligen inte tillfälle eller möjlighet att komma till orda. Jagerinrar mig inte några särskilda inlägg från dem. Om det är dessa personer som det är fråga om, ser jag detnu som nödvändigt att diskutera händelsen. Jag vill då konstatera att dageninnan vi träffades hade innehållit ett referat av vad somhade förekommit vid det s. k. chefsmötet i , där jag hade lämnat enredogörelse för min syn på det utrikespolitiska läget. I det referatet den 29januari 1985 skriver : "Utrikesminister analysav läget i de svensk-sovjetiska förbindelserna är att dessa karaktäriseras aven viss uppmjukning. Det framgick av ett tal som utrikesministern höll påmåndagen på ett slutet möte med ca 60 svenska ambassadörer och generalkonsulersom är hemma på ett veckolångt besök." Han poängterar inledningsvis attdet är vid ett slutet möte som anförandet hållits. Därmed markerar han att detär med stor öppenhet som utrikesministern talar. I det referat som någon har givit honom står det:"berörde också u-båtskränkningarna. Han menade attantalet rapporter på främmande u-båtsintrång hade blivit betydligt färre. Desvenska motåtgärderna har blivit bättre, och kommer inte längre attutsättas för u-båtskränkningar av samma typ som skedde utanför , Toreoch ." Där har han alltså själv skrivit ett referat som anger attjag vid ett slutet möte hade talat om u-båtskränkningar som förekommit densenaste tiden. Jag säger att jag tror de skall bli färre. Det beror på att jagvid hade kännedom om ÖB:s senaste kvartalsrapport, då ännu intepublicerad. Hade jag angivit den källan för ambassadörerna, vilket jag tänkte,hade väl den uppgiften också kommit ut denna väg i stället för genom ÖB:srapportering. hade träffat enjournalist som heter och en tredje journalist. Då diskuterarde det kommande valet, varvid säger: "Det här vinner deborgerliga inte med mindre än att det skapas affärer av något slag." Ingenkan ana hur nära man är en kommande affär vid det laget. har vi den här träffen. Det förekommer enligtmin mening ingenting anmärkningsvärt vid den. Det säger heller inte detjänstemän från som var med mig. Det säger heller intejournalisten KU1984/85:35 177 Att vi över huvud tagetvet hur arbetet bedrevs mellan dessa, som framhåller, mycketerfarna journaHster, beror dels på utfrågningar som har förekommit i tidningenExpressen, dels på uppgifter som de själva lämnar i tidningen , dären diskussion förekommit, dels på uppgifter som de lämnar i olika nyhetsmedia. Under den här kvällen diskuteras under ett par timmarsförlopp pressrelationerna. Därefter, när jag anser att vårt möte har nått sittslut, säger man att man tycker att tillfället skall utnyttjas också för attdiskutera utrikespolitik. Så börjar en diskussion som för del ärpraktiskt taget likalydande med en diskussion som han och jag förde ocb somfinns bandad , , och som minsann inte trycktes iden ordagranna formen. Där försöker han övertyga mig om att vi inte tartillräckligt allvarligt på de sovjetiska kränkningarna efter . Jag säger då enligt det manuskript som inte är tryckt attvi inte vet om det varit sovjetiska kränkningar efter . Då vill jagför fullständighetens skull tillägga att när jag talar om använderjag samma terminologi som gör, nämligen attHårsfjärden täcker både geografiskt och tidsmässigt ett vidare begrepp än ettlitet vattenområde utanför flottans bas. Diskussionen kommer att bestå i att manförsöker övertyga mig om att det har varit sovjetiska kränkningar efteråt. Manförstår inte varför inte regeringen reagerar mot dessa kränkningar. Manargumenterar på precis samma Hnje som i utskriften av Christianssonsuttalanden, att om det har varit sovjetiska u-båtar fram t. o. m. Hårsfjärdenoch tidigare i , borde man dra slutsatsen att det varit sovjetiskau-båtar också därefter. Jag säger då på samma sätt som jag sagt tidigareatt vi inte kan utan bevis påstå att det är en viss främmande makt som ärskyldig. Jag fäller också ett yttrande som troligen av misstag kommit med ideras referat, att om en granne tagit sin väg över min tomt på skidor vid etttillfälle och jag ser ett par skidspår, så drar jag inte av dettaslutsatsen att det är grannen som varit framme igen, utan jag kräver mera bevisför att påstå någonting sådant. Som en som skrev ett brev till mig har framhållitskulle nog journalisterna gärna önska sopa igen spåren i den delen avreferatet. De kunde i sina samstämmiga referat också ha tagit med enreplik som de inte lär kunna förneka att jag sagt, nämligen att de somjournalister kan göra påståendet att det är sovjetiska kränkningar, menregeringen kan inte göra det utan bevis. Ännu mer anmärkningsvärt är att när man i lugn och ro serpå händelseförloppet och går igenom artiklarna visar det sig att dessa artiklari själva verket innebär att jag säger att det enligt deras uppfattning inte harvarit några kränkningar efter . Men det som vållade den storastormen var påståendet att jag skulle ha underkänt u-båtsskyddskommissio- 12 1984/85. KU1984/85:35 178 nens rapport, vilket jag ingalunda gjort. Det står i detre artiklar som finns -TT:s artikel, artikel och Christianssonsartikel. Det är ofattbart hur dessa beskyllningar för att inte ha kunde uppkomma och hur denna nästanpsykotiska stämning kunde skapas då man på drev upp en storm medkonsekvenser som vi alla känner. För att återgå till de här erfarna journalisterna sägerChristiansson när han blir tillfrågad av varför man inte gav kännedomom detta : "Först när jag renskrev mina anteckningarsåg jag vad det stod i dem." Möjligheten är inte utesluten att han avsettatt skriva "sovjetiska kränkningar" på något ställe då jag har sagtatt vi inte har bevis för några kränkningar. Om han inte hann skriva ordetsovjetiska drog han kanske slutsatsen att det inte heller blev sagt. Möjligenhar han också konsulterat någon som insett att man här hade den affär som manså livligt eftertraktat. Sådana uppgifter cirkulerar också, eftersom han pålördagen då det blev dags att låta bomben springa,tillbringade kvällen tillsammans med en politiker, livligt avvaktande TV:ssändning, då det första gången skulle,offentliggöras vad som sades ha förekommit. Mer klart är inte detta än att den som är tillskyndaretill det mesta säger att han först , då han renskrivit sinaanteckningar, som på sin höjd kan ha varit nedkastade ord på en papperslapp -det var ju ingen intervju -fattat vad han varit med om. TV-journalisterna fördeöver huvud taget inga anteckningar. TT-journalisten skrev ner något, men honfann tydligen inte anledning att informera sina abonnenter om detta. Denna erfarna TT-journalist hörde emellertid under kvällenatt jag skulle tala vid en konferens, och hon bad att få närvara vidden konferensen. Det fick hon. Där satt hon i och väntade på att jagskulle infinna mig. Hön fick manuskriptet , . Enligtdet sade jag bl. a. att de allvarliga kränkningar av det svenska territorietsom ägt rum hör till denna bild - nämligen att stormakternasmotsättningar kastar sin skugga över . Jag talade om att vi skall i fredkunna avvisa den som kränker vårt luftrum eller våra vatten och i krig kunnaavhålla från angrepp mot vårt territorium. Försvaret stöder och kompletterarvår utrikespolitik. 1 samverkan skapar försvars- och utrikespo-htiken ett värnför vår fred och vårt oberoende. Hon tog manuskriptet och gav sig i väg från . Denartikel som borde kommit till på grund av de uppseendeväckande saker hon sägersig ha hört förblev alltjämt oskriven. kontaktar, enligt vad som också framgår avuppgifterna, och varandra och finner att någonting börgöras och att det kan bli en artikel. Men de vill inte skriva den artikelnensamma, utan nu söker de kontakt med TT:s journalist tydligen för att uppmanahenne att skriva om detta. Först har hon tid att skriva, och hennesartikel publiceras . TV-journalisterna, som inte gjorde några KU1984/85:35 179 anteckningar, har inte gjort någonting för att publicerasig . Det är för mig mycket angeläget att framhålla attpåståendet om att fem oberoende mycket erfarna journalister lämnar ensamstämmig uppgift inte håller när man ser hur det byggs upp. Det är en somstartar äventyret, och en efter en hoppar de övriga på tåget tills de fram motveckoslutet är fem. Den sjätte får de inte tag på. Lika överraskad som övrigadeltagare öppnar hon morgontidningarna och säger att det här harhon inte varit med om, här beskrivs en händelse som hon inte har upplevt,vilket hon också framhåller i tidningen . Mina medarbetare säger samma sak. Därför är det ett såförödande påstående att fem erfarna journalister står mot mig men att jag nekar- hur kan detta hänga ihop? För att ytterligare belysa hur ologiskt man resonerar villjag säga att en av TV-journalisterna kom hem till mig och sade - vilket honsedan har bekräftat i andra sammanhang - "Vi diskuterade både kränkningari allmänhet och sovjetiska kränkningar. Först diskuterade vi generelltkränkningar i allmänhet, och sedan diskuterade vi sovjetiskakränkningar." Jag vill ta död på föreställningen att fem oberoendejournalister - erfarna, som det också brukar framhållas - står emot mig ensam.Det är en som har börjat, och fler har följt med. Mot detta står jag själv somkälla. Till ytterligare stöd vill jag utöver de uttalanden som jag gjorde bådeföregående dag och också lämna över utdrag ur nedteckningar översamtal som jag haft med kolleger både i och i främmande ländersutrikesdepartement och utdrag ur offentiiga anföranden. De visar att jag intesäger någonting om nationaliteten hos dem som utfört kränkningarna under hösten1982 och , att jag däremot gör det efter u-båtsskyddskommissionensrapport och fortsätter med det ännu mycket sent. Den senaste gången var väl den21 vid överläggningar med den sydkoreanske utrikesministern iSöul, där jag säger: "hade känt avmotsättningarna mellan stormakterna genom u-båtskränkningar, som visserligenhade överdrivits i media. Två säkra fall hade konstaterats. Av de svenskaprotesterna hade endast en medgivits av . För är detviktigt att ingen stormakt hoppas kunna utnyttja svenskt territorium vid enkonflikt. Det är av denna anledning protesterat så kraftigt." Jag hade då inte någon aning om vad som sedan råkade ske,och jag säger detta vid slutna överläggningar. Det är ändå ett enstämmigtmaterial som redovisas. Eftersom det finns större möjligheter i utskottet attklargöra detta vill jag ta död på den föreställning som råder att jag skulle hagjort några uttalanden som kunde motivera den typ av artiklar som härförekommit. : Därmed har utrikesministern givit eninformation under punkterna 1 och 6. Vi får nu övergå till mera koncentreradefrågor och svar. KU1984/85:35 180 : Det är svårt att tolka utrikesministernsredogörelse på annat sätt än att det här skulle vara ett medvetet försök avnågra journalister att skapa en affär i syfte att hjälpa vissa partier attvinna valet. Är det rätt uppfattat? Jag känner mig här inkallad somvittne. Jag lämnar uppgifter som jag känner till och låter värderingarna görasav utskottets ledamöter. : Men utrikesministern refererar ändå tillatt man hade talat om att de borgerliga partierna kan vinna valet bara om detskapas affärer. Det måste väl ändå vara en del i bevisföringen? : Jag anser att utskottet för sinbedömning bör ha kännedom om alla relevanta fakta, och här har jag nämnt ettfaktum. Om utskottet finner att det är ointressant, är det inte min sak attpröva det. : Har utrikesministern någon uppfattning omvad missuppfattningen kan ha berott på? Var det bara journalisternas fel? : Det är också en sak som det finnsanledning att bedöma med utgångspunkt från materialet. är skrivensenast, efter det att och var i stort settfärdiga. Studerar man artiklarna och har som utgångspunkt att samtalet rört sigom sovjetiska kränkningar, är svaren inte orimliga. Militärer som jag har talatmed på olika håll säger sig ha samma uppfattning, givetvis under förutsättningatt samtalen har rört sovjetiska kränkningar. Journalisterna gör vid vårt samtal inte precis intervjuer,utan de anklagar regeringen för att inte dra de rätta slutsatserna av vad deanser bevisat, nämligen att kränkningarna varit sovjetiska. Jag har fäst migvid vissa av deras frågor. De frågar t. ex.: Varför kan ni inte göra resor tillSovjetunionen i full utsträckning, om det inte är sovjetiska kränkningar?Frågan blir omotiverad om det gäller kränkningar i största allmänhet - dvs. omman inte vet om de varit sovjetiska. När jag säger- vilket också är återgivet i någotsammanhang- att vi inte är beredda att vare sig interpolera eller extrapolerauppgifter från , är det också en antydan omatt jag inte anser det bevisat att det är sovjetiska kränkningar. Däremotförnekar jag inte - det framgår av ett överväldigande material som också i storutsträckning genom offentliga tal stod till dessa journalisters förfogande -att kränkningar förekommit, låt vara att dessa kränkningar enligt ocksåmilitära experter är mycket färre än rapporterna. : Jag vill fråga om utrikesministern i någotannat sammanhang, t. ex. till främmande diplomater, har uttryckt sig på sådantsätt att den linje i u-båtsfrågor skulle kunna bliföremål för KU1984/85:35 181 missuppfattningar - kort sagt: om den typ av påstående somjournalisterna säger att utrikesministern har gjort vid middagen har förekommiti andra sammanhang? : Jag har lämnat över till utskottets sekreterareutdrag ur de samtalsuppteckningar som är gjorda vid mina möten medutrikesministrar från olika länder i eller i främmande huvudstäder.Jag anser att det materialet bör tillerkännas betydande vitsord, eftersomingenting är tillrättalagt. Jag vill påpeka att jag här är mycket kortfattatciterad, beroende på att vi vid dessa samtal inte har stenograf med oss, utanen tjänsteman skriver i klartext vad han hör, och då skriver han mest ner vadden främmande utrikesrninistern säger. Det står kanske bara en rad om attutrikesminister redogjorde för u-båtskränkningar i . Det är juonödigt att skriva utförligt om mina inlägg, utan den som antecknar skallskriva ner vad min samtalspartner säger. Anteckningarna är skrivna av olika tjänstemän.Det lär inte gå att där någonstans finna att jag skulle ha nonchaleratkränkningarna eller sagt att de inte varit sovjetiska när det talas omHårsfjärden eller . Det är väsentligt att ta upp också ett annat ämne här.Journalisterna frågar: Hur mycket bevis skall du ha för att anse attkränkningarna är sovjetiska? Då svarar jag att det bästa beviset är när u-båtentas på bar gärning som i . Det bevis som vi minst måste ha är deindicier som hade. Mina citat är ganska lika dem som förekommer ikommissionens egen rapport. Jag säger att vi inte har några tekniska bevis.Kommissionen säger: "Ett första konstaterande i denna fråga är att dethittills trots mycket omfattande undersökningar med olika tekniska hjälpmedelinte påträffats några konkreta bevis i form av föremål som skulle kunna företesoch binda de främmande u-båtarna vid bestämd nation. Icke vid något tillfällehar en optisk observation kunnat styrkas och verifieras med hjälp avett fotografi." Sedan åberopas indicier, och man säger: "Om summan avalla dessa indicier läggs samman med vad som i övrigt är känt om marinaobservationsmönster i , framstår det enligt de militära och civilaexperter som kommissionen konsulterat som klart att kränkningarna vidHårsfjärden liksom andra kränkningar under 1980-1982 utförts av u-båtartillhörande ." Det är ju på det sättet som en domstol måste resonera - omett erkännande inte föreligger eller den brottslige inte är gripen på bar gärning,får man bygga på indicier. Dessa summeras och läggs till grund för domslutet. Att jag gjorde denna jämförelse och dess sätt att bygga upp sitt resonemanghar också anförts i de slarviga referaten som bevis för att jag skulle tvivlapå kommissionens rapport. Ändå sägs det ju i alla deras artiklar att det inteskulle ha förekommit några KU1984/85:35 182 Därborde de ha skrivit att det såvitt vi vet inte förekommit några sovjetiskakränkningar efter . : Delar utrikesministern militärledningensbedömning av vad som har hänt ? : När jag hade samtalen såväl med desvenska ambassadörerna som med journalisterna hade jagfått en förhandsinformation om vad ÖB:s senaste kvartalsrapport skulleinnehålla. Den rapporten innehöll att antalet kränkningar har gått ner och attantalet observationer har gått ner men att kränkningar troligtvis förekommitäven . Det är det som ger mig anledning att uttrycka migpå det sätt jag gör både i måndagens redogörelse inför ambassadörerna och ionsdagens samtal med journalisterna. Skulle jag följt deras krav påunderhandsinformation skulle jag ha sagt: "kommer ÖB attpublicera sin rapport." Men det gjorde jag inte. Jag sade att antalet hademinskat men angav inte källan. Om jag i förväg hade berättat att ÖB skulle lämnasin rapport är jag inte helt säker på att journalisterna inte skulle ringa tillsina redaktioner . Jag har också den inställningen att en journalistskall ha ansvar i första hand mot sina läsare och inte mot den som händelsevissläpper ut nyheter. Jag har också sagt i otaliga debatter att vid s. k. läckorkritiserar jag aldrig journaUsten, utan jag kritiserar den som varit illojalvid hanteringen av hemligt material. : Jag har försökt ställa mina frågor mycketkort, men överläggningen har ändå tagit . Har utrikesministern någon uppfattning om att deuttalanden som gjorts av honom - exempelvis ett uttalande som riksdagsman har påstått att han hört - har varit oklara och på så sätt medverkattill att vi har fått den debatt vi har fått, eller är det bara journalisternasfel? : har tagit upp frågan vidett tillfälle och aldrig återkommit till den. diskuterades här i huruvida vi ianförandet i skulle ta upp kränkningarna hade rapporterat. Vi beslöt då att inte göra det.