bet · G801JuU12 · 1984-12-31 00:00:00 — Hit hör först och främst det allmänna spaningsregislrel(), som innehåller allmän spaningsinformation. Vidare finns där uppgifterom frihetsberövanden och verkställighet av påföljder. I kan den lagradespaningsinformalionen systematiseras och bearbetas på ett avancerat sätt.Registret förs av polismyndigheterna och uppgifterna är åtkomliga för samtligapolismyndigheter genom terminaler. Den personkrets som har tillgång till ärdock strängt begränsad. De nu nämnda registren faller under bestämmelserna ipolisregisterlagen. Andra register som innehåller uppgifter av intresse förtullens verksamhet är bl. a. passkontrollregister, passregister, register överefterlysta personer och godsregister. innehåller bl, a,uppgifter frän tullen om misstänkta varusmugglingsfall. Frågan om utlämnande av uppgifterur registren kan sägas innefatta olika delfrågor. En är vilka myndigheter somskall kunna få uppgifter ur de olika registren. En annan är om samtligauppgifter eller bara vissa skall vara tillgängliga. En tredje är vilkatjänstemän inom myndigheterna som skall ges behörighet alt inhämta uppgifteroch vilka säkerhetsföreskrifter som bör gälla i delta avseende. I propositionen föresläs att vissa grundläggande regler omtillgång lill registren tas in i polisregisterlagen. Den närmare regleringen avfrågan faller som departementschefen anger inom regeringensnormgivnings-kompelens. Utskottet tar först upp frågan om myndigheternas tillgånglill tullens register. I förslaget till ändring i polisregisterlagen anges attutdrag av eller upplysning om innehållet i register skall lämnas på begäran avtullmyndigheter, justitiekanslem och ombudsmän saml, om och i denmån regeringen för visst slag av ärenden eller för särskilt fall ger tillståndlill det, andra myndigheter. Vidare anges alt regeringen kan förordna attmyndighet som har sagts får ha terminalåtkomst lill register. Uppgifterskall också kunna lämnas ut om det behövs för att fullgöra internationella JuU1984/85:12 24 Utskottet har ingen erinran motlagförslaget såvitt gäller frågan vilka myndigheter som bör få tillgång tilltullens register. Till frågan om vilka tjänstemän inom ochpolisen som bör få tillgång till registren och om säkerhetsbestämmelserdärvidlag återkommer utskottet senare i betänkandet. När det gäller frågan om tullmyndighets tillgång tillpolisregister finns redan en viss författningsreglering. I polisregisterlagenföreskrivs nämligen att utdrag eller upplysning om innehållet i polisregisterskall meddelas bl. a. när framställning därom görs av myndighet om och i denmån regeringen för visst slag av ärenden eller för särskilt fall ger tillstånddärtill. I 16 § polisregisterkungörelsen (1969:38) finns föreskrifter som medgeratt tullmyndigheter kan få tillgång till polisregister när misstanke föreliggerom brott mot författning vars efterlevnad övervakar. har uttalat att tullen bör få tillgångtill bl. a. polisens spaningsregister (SkU 1981/82:50, rskr 250). Regeringen föreslår nu att det i polisregisterlagen tas inen regel som innebär att regeringen kan förordna att bl. a. tullmyndigheter fårterminal-åtkomst till polisregister. Någon ytterligare lagreglering i dettaämne föreslås inte. Departementschefen gör dock vissa uttalanden om tullmyndigheternastillgång till polisregistren. När det gäller PBR uttalar departementschefen att tullenstillgång inte bör begränsas till vissa brotlskategorier. I fråga om , sominnehåller uppgifter som är ännu mera känsliga ur integritetssynpunkl, gördepartementschefen den bedömningen att tullen bör kunna få upplysningar om detförekommer anteckning om misstanke om brott enligt narkotikastrafflagen,varusmugglingslagen och valutalagen; om en sådan anteckning finns bör docktullen kunna få alla de upplysningar registret innehåller om personen i frågaoch även ges möjlighet att företa s. k. länkningar, dvs. vidarekopplingar lillannan person som enligt uppgift i har anknytning till personen i fråga ochbeträffande vilken del förekommer anteckningar i . Utskottet har ingenerinran mot vad departementschefen sålunda föreslagit och anfört omtullmyndigheternas tillgäng lill polisens register. Utskottet vill dock betonaatt samma inskränkningar som gäller för tullens tillgång över huvud taget tillASP bör gälla möjligheten att få upplysningar genom länkningar. Utskottet övergår härefter till att behandla frågan ombefattningshavarnas vid polismyndigheterna och tullmyndigheterna tillgång tillregistren. Vilka befattningshavare inom som bör få tillgång tillregister är som chefen för anför en fråga som faller inomregeringens normgivningskompetens; enligt vad som anges i propositionen kommerfrågan att uppmärksammas under det tidigare nämnda nu pågående arbetet med attta fram underlag för ett beslut om ett datorbaserat register. Det nu sagdagäller även vilka befattningshavare inom polismyndigheterna som bör fåtillgång till tullens register. JuU1984/85:12 25 Enligt utskottets mening är fråganhur man inom resp. myndighet reglerar åtkomsten till registren mycket viktigbl. a. frän integritetssynpunkl, och utskottet anser sig därför böra uppehållasig vid den trots vad som har sagts om normgivningskompetensen. Den författningsreglering som finns när del gällertulltjänstemannens tillgång till polisens register innebär att förutomgeneraltullstyrelsen tjänsteman vid med ålalsrätl kan fåupplysning (16 § polisregisterkungörelsen). Därutöver finns i förordningen(1983:835) om fortsatt försöksverksamhet med rätt för vissa tulltjänstemän atterhålla uppgifter från polisregister särskilda föreskrifter som gällertulltjänsteman i . Förordningen är tidsbegränsad och f. n. gällerden t. o. m. utgången av . Departementschefen uttalar i denna fråga bl. a. att detmåste sörjas för att informationen hanteras av endast en begränsad kretsbehöriga funktionärer. Han anför också att de erfarenheter som vunnits avförsöksverksamheten i bör kunna komma till användning när detgäller att bestämma den personkrets som skall ha tillgång till tullens egetregister. Ett krav, säger han vidare, för att reglera regislerätkomsten är attinte bara effektivitetshänsyn blir beaktade utan att även integritetsintressenablir fullt tillgodosedda. Han redogör vidare för all det bl. a. finns tekniskalösningar som möjliggör att informationen lill sin art och omfattning kananpassas efter frågarens tjänsteställning. Departementschefen gör också vissauttalanden som. Den direkta åtkomsten till detta register börenligt departementschefen vara begränsad till vissa befattningshavare vidgeneraltullstyrelsens bevakningssektion och vid tullkriminalsektionerna. Den nu behandlade frågan tas också upp i motion 80 ochmotionärerna anför, som har nämnts, att informationen i registren börskyddas mot obehörigt spridande genom stränga föreskrifter om kontroll och säkerhet;motionärerna anser att bör göra ett uttalande härom. I motionenerinras om vad datainspektionen anfört i denna fråga i sitt yttrande förslag i delta avseende. 1 fråga om tillgängen inom tullmyndigheterna till tullensregister uttalade datainspektionen bl. a. följande: Kommissionen föreslår attterminallillgång lill spaningsregistret endast bör ges till enheter som har ettoundgängligt behov av informationen och behörigheten bör dessutom begränsastill en mindre krets av befattningshavare vid dessa enheter. Datainspektionendelar denna uppfattning och anser det därutöver vara ett absolut säkerhetskravatt varje befattningshavare som får någon form av behörighet till registrettilldelas en personlig behörighetskod. Vidare skall varje enskild transaktionregistreras (logg). Av erfarenhet vet datainspektionen att personligabehörighetskoder tillsammans med behandlingshistorik (logg) utgör ett ganskagott skydd inte bara för informationen som sådan utan jämväl för behörigatjänstemän. Det är särskilt viktigt med personliga koder eftersom inte baraenheter vid JuU1984/85:12 26 tullen får tillgång till uppgifterna utan även, såsomkommissionen föreslagit, vissa enheter vid polisväsendet. När det gäller frågan omtulltjänstemännens tillgång till polisregisiren uttalade datainspektionenföljande: Ett från integritetssynpunktprimärt säkerhetskrav är vidare att varje tulltjänsteman som får tillgång tillregistren tilldelas en personlig behörighetskod och all varje enskildtransaktion registreras. Datainspektionen kan inte acceptera alt tillgång tillså känsliga uppgifter som det är fråga om tilldelas t, ex, enhet eller krets avbefattningshavare. Behörighet skall enbart kunna tilldelas fysiska personerefter prövning i det enskilda fallet. Polisen har ännu inte, trots inspektionens krav därpå,infört personliga behörighetskoder beträffande aktuella register. Enligtdatainspektionens uppfattning är det inte möjligt att öppna polisens registerför ytterligare kategorier innan sådana koder införts. Vid den hearing som utskottetanordnat med representanter för uttalade dessa bl, a. attde delar datainspektionens uppfattning att polisen bör ha ett syslem medpersonliga behörighetskoder. Ett utbyte av den nuvarande terminalutrustningenplaneras ske . I samband därmed avser man att införa sådana koder ochutvidga ett system med loggning. Som framgår av vad som har sagts anser utskottetätt integritets-aspekterna måste tillmätas utomordentligt stor betydelse vidställningstagande till hur sådana informationssystem som det här gäller skallvara utformade och hur de skall hanleras. Registren innehåller myckel känsliginformation och informationen måste skyddas bl. a. genom rigorösa säkerhets-och kontrollföreskrifter. Utskottet har således stor förståelse förmotionärernas önskemål. Utskottet gör dock den bedömningen att det i det skedesom arbetet med att ta fram ett ADB-register för tullen nu befinner sig kanvara mindre lämpligt all ger ingående anvisningar om hur systemet börfungera i detalj. Del skulle kunna leda till olyckliga låsningar och kunnaförhindra utnyttjandet av tekniska och andra lösningar som kan komma framunder utredningsarbetets gång. Härtill kommer att det är angeläget att snabbtfå till stånd ett väl fungerande informationsutbyte; detaljerade anvisningarskulle kunna medföra risker för förseningar. Utskottet vill dock betona viklenav att ett syslem skapas som innebär att inlegritetskänslig information blirtillgänglig endast för de befattningshavare som har ett oundgängligt behov avinformationen, och utskottet vill i sammanhanget uttala sympati för del avdatainspektionen framförda kravet pä att varje befattningshavare som får någonform av tillgång lill registret tilldelas en personlig behörighetskod.Utskottet noterar i sammanhanget med tillfredsställelse all man inom polisenkommer all införa ett system med personliga koder. Utskottet anser vidare attdet finns starkt fog för att ha en ordning som innebär att enskildatransaktioner registreras. JuU1984/85:12 27 Mot bakgrund av det nu sagda saknasenligt utskottets uppfattning skäl till någon åtgärd med anledning av motioneni nu behandlad del. I övrigt föranleder motionen eller propositionen i dennadel inget uttalande av utskottet annat än såvitt gäller lagarnasikraftträdande. I denna del hänvisas till vad utskottet anför nedan underrubriken . Kriminalisering av icke-medicinsk befattning med narkotika En av de frågor pä narkotikaomrädetsom har tilldragit sig mest uppmärksamhet är frågan omkriminalisering av narkotikamissbruket som sådant. Denna fråga har också fåtten allsidig genomlysning av (PM nr 8,Narkotikastrafflagen m. m. s. 412). Den behandlas också i de båda föreliggandepropositionerna. 1 I § narkotikastrafflagen straffbeläggs bl. a. innehav avnarkotika. Själva konsumtionen av narkotika faller emellertid utanför detstraffbelagda området. I propositionerna föreslås inte någon ändring i dettaförhållande. Imofionerna893, 1357, 1522,2485,74,77,79,80, 143 och 144förs fram krav på kriminalisering av all icke-medicinsk befattning med narkotika.I vissa av motionerna uttalas att själva det illegala bruket, missbruket, avnarkotika bör straffbeläggas. Det förekommer också förslag som går ut på attdet, utan alt missbruket i sig straffbeläggs, införs en särskild gärning somkriminaliserar olovlig befattning med narkotika. Sådan befallning skulleföreligga då någon har sådan fysisk kontroll över narkotikan att han kanförstöra den. Utskottet vill inledningsvis i linje med anfört framhålla att de fall då enligt hittillsvarandepraxis någon kan använda narkotika utan att därvid göra sig skyldig tillnarkotikabrott är sällsynta. Konsumtion av narkotika föregås ju normalt avinnehav och innehav är som har nämnts straffbart. Det är bara ispeciella situationer som en konsumtion utan föregående straffbart innehav kanlänkas föreligga. Detta kan gälla om någon 1. ex. blivit bjuden pä narkotikadirekt ur en spruta eller en pipa. Praktiskt sett är alltså problemet omkonsumtion skall kriminaliseras av mycket begränsad betydelse. Utskottet villframhålla att det är olyckligt om debatten kring ett av våra allvarligastesociala problem kommer att fokuseras kring en fråga som har en så ringapraktisk betydelse. Vad som har sagts innebär givetvis inte att man inteseriöst bör pröva de argument som finns för och emot en kriminalisering avmissbruket. I den allmänna debatten liksom i motionerna har som skälför en kriminalisering anförts att samhället därigenom reservationslösl skulleta avstånd från all icke medicinskt motiverad befallning med narkotika. Ensådan kriminalisering har ansetts vara principiellt motiverad och vidare haranförts att den skulle kunna ha en i varje fall psykologisk betydelse när JuU1984/85:12 28 det gäller att motverka all exempelvis ungdomar leds in imissbruk. För en kriminalisering har också anförts att missbruk är straffbelagti vissa jämförbara länder, t. ex. i och . När det gäller argumentet all det skulle ha en psykologiskbetydelse att kriminalisera missbruket vill utskottet i likhet hävda att argumentet bygger på en överskattning av denlilla straffria zon som finns; för ungdomar som känner sig lockade att pröva narkotikatorde det stå fullständigt klart att samhället inte tolererar narkotikamissbruk. Ett skäl mot kriminalisering av missbruket som anfördes idet inledningsvis nämnda lagstiftningsärendet (prop. 1982/83:141, JuU 37) ochsom chefen för upprepar i förevarande ärende är att ensådan åtgärd skulle kunna få konsekvenser för narkomanvården som är svåra attöverblicka. Utskottet vill i sammanhanget också erinra om de uttalanden somgjordes redan vid narkotikastrafflagens tillkomst om attkontrollorganisationens verksamhet måste utformas så att den inte motverkarutan understöder samhällets ansträngningar att erbjuda vård åt vårdbehövandemissbrukare (propi; I968:7s. Utskottet anser att dessa uttalandenfortfarande har giltighet; en kriminalisering som riktar sig mot självamissbruket skulle kunna äventyra ansträngningarna att erbjuda vård och avhållamänga ungdomar från att söka vård och behandling, något som allvarligt skullekunna motverka samhällets satsningar mot narkotikamissbruket. Utskottet vill även i likhet med chefen förjustitiedepartementet framhålla all principiella skäl brukar anses tala motatt straffbelägga angrepp på gärningsmannens egen person. 1 sammanhanget vill utskottet också framhålla debevisproblem som skulle följa vid en utvidgning av del straffbara området. Somanförs i proposition 46 är det här fråga inte bara om problem vidgränsdragningen mot legal konsumtion utan också vilket torde vara ett störreproblem bristande säkerhet i analysmetoderna. För att mera konkret belysa vadsom nu har sagts kan nämnas att vissa droger, 1. ex. cannabis, stannar kvar ikroppen ganska läng tid. Ett prov som ger positivt utslag kan således hänförasig till ett tidigare missbrukstillfälle för vilkel vederbörande redan harlagförts. Andra droger bryts ned mycket snabbt. Det finns också droger som intelåter sig påvisas genom vare sig blodanalys eller urinanalys. Det bör också påpekas att sådana provtagningar som det härgäller utgör ingrepp i den personliga integriteten; att tillgripa sädana medvetskap om att analysmetoderna f. n. är otillfredsställande skulle enligtutskottels mening vara betänkligt. Utskottet har tidigare haft att ta ställning tillmotionsyrkanden om kriminalisering av själva nyttjandet av narkotika och dåinte funnit anledning att överväga en ordning som innebär attnarkotikamissbruk som sådant slraffijeläggs (JuU 1981/82:47 s. 16 och1982/83:37 s. 16). JuU1984/85:12 29 frågan behandlades senast har den arbete, som har sagts, getts en utförligarebelysning . Vad som härigenom och i övrigt framkommit stöderutskottets tidigare bedömning att de skäl som talar mot en utvidgning av detstraffbara området väger tyngre än de som talar för motsatt uppfattning.Utskottet finner således inte anledning att nu inta en annan ståndpunkt ärförut. Utskottet avstyrker således bifall till motionsyrkandena i fråga. I detta sammanhang vill utskottet emellertid framhålla detönskvärda i att såsom departementschefen förutskickar gränsdragningen irättspraxis mellan innehav i narkotikastrafflagens mening och konsumtion avnarkotika ägnas uppmärksamhet. Om del straffria området för handha-vande avnarkotika sådant det utvecklas i rättstillämpningen skulle komma att visa sigvara större än som är motiverat av de skäl som talar mot en utvidgadkriminalisering, anser utskottet att lagstiftningsåtgärder måste övervägas. Gradindelning och slraffskalor vid narkotikabrott Enligt gällande regler finns dettre svårhetsgrader av narkotikabrott; för normalgraden döms för narkotikabrotttill böter eller fängelse i högst (i § narkotikastrafflagen), för ringabrott döms för narkotikaförseelse till böter (2 §) och för grovt brott döms förgrovt narkotikabrott till fängelse i lägst två och högst (3 §). I proposition 46 föreslås att beteckningennarkotikaförseelse slopas för brott som är att anse som ringa somstraffskalan ändras till alt omfatta, förutom böter, även fängelse i högst sexmånader. För normalbrottet föreslås böter utgå ur straffskalan. Grovt brottomfattas inte av förslaget. Förslaget att slopa den särskilda brottsbeteckningennarkotikaförseelse motiveras med att det, med hänsyn till narkotikabrottslighetensallvarliga art, är olämpligt att beteckna ens den lindrigaste graden somförseelse. Utskottet delar denna bedömning och tillstyrker ändringsförslaget idenna del. Förslaget om ändringar i straffskalorna är i väsentligadelar avsett att medföra en viss förskjutning av gränsen mellan normalgradenoch den ringa graden av narkotikabrott. Även ändrade rubriceringar är åsyftade.Departementschefen framhåller att avsikten med förslaget inte är att åstadkommaen strängare slraffmätning; i princip bör fortsättningsvis fängelsestraff förringa brott användas bara vid gärningar som f. n. bedöms som normalbrott,uttalar han, och anför vidare att det finns anledning utgå frän att gärningarsom f. n. bedöms som normalbrott men inte anses förtjäna strängare påföljd änböter i flertalet fall efter en lagändring kommer att rubriceras som ringa. JuU1984/85:12 30 Utskottet instämmer idepartementschefens bedömning att de föreslagna ändrade gränserna mellanbrottsformerna i många fall kommer att medföra naturligare rubriceringsval.Ibland har exempelvis brott som i sig varit av ringa art men i del enskildafallet ändå haft ett relativt högt straffvärde av domstolarna rubricerats somnormalbrott i stället för som ringa brott för att ge möjlighet att döma tillett kortare frihetstraff. Förslaget gör det möjligt att i sådana fall användaden rimligare rubriceringen ringa brott och ändå döma till fängelse. Utskottet kan också ställa sig bakom de överväganden iövrigt i gränsdragnings- och rubriceringsfrågor som görs i proposition 46. Här bör även nämnas den fördel när det gäller möjlighetatt använda vissa tvångsmedel som följer av att fängelse ingår i ett brottsstraffskala; sålunda torde del i vissa fall finnas ett behov härav även vidringa brott. Utskottet tillstyrker de i propositionen föreslagnaändringarna i narkotikastrafflagen och de därav betingade ändringarna ivarusmugglingslagen. Departementschefens uttalanden i proposition 46 att någongenerell straffhöjning inte är åsyftad med förslagen kritiseras i motion 143.Motionärerna anför att den markering som görs genom att beteckningen narkotikaförseelseavskaffas måste få genomslag också vid straffmätningen. 1 motion 1522, vari detbegärs att brottet narkotikaförseelse avskaffas, yrkas också avskaffande avmöjligheten att döma till böter. Utskottet, som har uttalat sin anslutning tillpropositionens förslag om ändrad gradindelning och ändrade straffskalor, kaninte ställa sig bakom motionskraven på en strängare straffmätning. Bifall tillmotionerna i dessa delar avstyrks därför. Vad gäller ändrad rubricering avringa brott får motion 1522 anses tillgodosedd genom förslagen i propositionen. lagstiftningsärendeföretogs tämligen vittgående ändringar av det straffbara området inomnarkotikastrafflagen. Narkotikabrott enligt 1 § narkotikastrafflagen omfattardärefter ett flertal olika gärningsformer såsom överlålelse{\ p.) och innehav(6p.) Även framställning (2 p.) av narkotika som är avsedd förmissbruk utgör sådant brott. Vidare innebär /örvärv (3 p.) av narkotika iöverlåtelsesyfte ett narkotikabrott. Vissa kvalificerade befallningar (A p. )med narkotika som inte är avsedd för eget bruk, såsom bearbetning, förpackning,transport och förvaring är likaledes former av narkotikabrott. Detsamma gällervissa förfaranden som är ägnade att främja narkotikahandel(5 p. ), exempelvisutbjudande av narkotika till försäljning, befordrande av vederlag för narkotikaeller förmedlande av kontakter mellan säljare och köpare. De osjälvständigabrottsformerna försök, förberedelse, stämpling och medverkan är enligt 4 JuU1984/85:12 31 och 5 §§ narkotikastrafflagen tillämpliga vid degärningsformer som inte avser innehav. I tre motioner, väckta under allmänna motionstidenär ,riktas kritik mot begränsningarna i straffansvaret i I § narkotikastrafflagen. I motion 893 begärs i fråga omförvärv all straffansvaretinte skall vara begränsat till att gälla förvärv av narkotika iöverlåtelsesyfle utan även avse förvärv för eget bruk. I fråga om vissakvalificerade fall av befallning med narkotika krävs att straffansvar skallinträda även om befallningen sker för eget bruk. Kriminaliseringen avförfaranden som är ägnade alt främja narkotikahandel bör enligt motionärernautvidgas till att gälla alla förfaranden som är ägnade att främja överlåtelseav narkotika. Liknande yrkanden framställs i motionerna 1522 och 2485, där detdessutom krävs all a\\ framställning av narkotika kriminaliseras, alltså intebara framställning av narkotika som är avsedd för missbruk. Motionsyrkanden av likartat innehåll som de nu aktuellabehandlades av utskottet i samband med lagändringarna . Utskottetavstyrkte därvid i sitt av godkända betänkande (JuU 1982/83:37 s. 11 15) bifall till motionerna. 1 fråga om förvärv av narkotika uttalade utskottet bl. a.att för att kriminaliseringen inte skall bli omotiverat omfattande börstraffansvaret inskränkas till sådana fall då förvärvet har skett iöverlåtelsesyfte; dessa fall är ju de verkligt straffvärda, uttalade utskottet,och det är beträffande dessa som det finns anledning att kunna beivra också deosjälvständiga brottsformerna. Om förvärvet gäller narkotika som är avsedd föreget bruk ansåg utskottet det fullt tillräckligt att ansvar för innehav kanförekomma. Något kriminalpolitiskt behov av att beträffande förvärv för egetbruk straffbelägga de osjälvständiga brottsformerna fanns knappast enligt utskottet. Vad beträffar de kvalificerade fallen av befattning mednarkotika uttalade utskottet att genom förslaget åstadkoms att bl. a.medverkan och försök till sådana befattningar med narkotika som omfattas avgärningsformen blir straffbara. Och vad som härvidlag är straffvärt, yttradeutskottet, är befattning med narkotika som inte är avsedd för eget bruk. Försådana fall ansåg utskottet del tillräckligt att ansvar för innehav kanförekomma.