bet · G801AU1 · 1984-12-31 00:00:00 — betänkande 1984/85:1 Utskottet behandlar i detta betänkandenio motioner inom ramen för den statliga personalpolitiken. Motionerna tar uppföljande frågor: Ett öppnaretillsättningsförfarande för vissa högre tjänstemän. Principielltförbud mot att statliga verkschefer har uppdrag i privata bolagsstyrelser. Enskildaorganisationers svårigheter att rekrytera biståndspersonal. C-avdrag förstatstjänstemän som har tjänstledigt för uppdrag som riksdagsledamot. Införande avfasta och graderade nattraktamenten. Fri sjukvårdför statsanställda som behandlas vid anläggningari . Förbättring avde deltidsarbetandes sociala förmåner. Bättretillvaratagande av invandrares utbildning och yrkeserfarenhet som merit vidstatlig anställning. Samtliga motioner har avstyrkts avutskottet med hänvisning till bi. a. gällande regler på området (1,2 och 4),att frågan bör lösas av staten och de anställdas huvudorganisationer gemensamt(5, 6 och 7) och att området har utretts och är föremål för beredning inom (3 och 8). Särskilda yttranden har avlämnats av moderatasamlingspartiet på punkt 4 och av moderata samlingspartiet och påpunkt 6. 1983184:426 av () I motionen yrkas att uttalar sig för attanmälningstjänsterna tillsätts efter samma förfarande som gäller förförslagstjänsterna. 1983/84:874 av m. fl. I motionen yrkas att som sin mening uttalar attchefer i statliga verk i princip ej bör inneha uppdrag i privatabolagsstyrelser om ej synnerliga skäl föreligger. 1983/84:878 av () I motionen yrkas att anhåller om en översyn isyfte att underlätta enskilda organisationers anställnifig av biståndsarbetaregenom ändring av reglerna för tjänstledighet och meritvärdering av statligtanställd personal vid sådan tjänstgöring. 1 1984/85.18 saml. AU1984/85:1 2 ;9Sj/S'. ;0<6 av () I motionen yrkas att uttalar sig för attstatstjänstemän vid tjänstledighet för offentligt uppdrag som ledamot avriksdagen bör vidkännas C-avdrag. 1983/84:1323 av () I motionen yrkas att uttalar sig för att värd vidSvenska psoriasisförbundets behandlingsanläggningar som står under överinseendeav sjukvårdshuvudman vid fråga om ersättning för vårdkostnaderna skalljämställas med offentlig sjukvård. 1983/84:1328 av () I motionen yrkas att beslutar att som sin meningge regeringen fill känna önskvärdheten av att ges sådanainstruktioner inför framtida förhandlingar om allmänt reseavtal, att den s. k.nattventilen kan bringas att utgå till förmån för fasta, ortsgraderade nattraktamenten. 1983/84:1919 av m. fl. I motionen yrkas att hos regeringen hemställerom åtgärder för att förbättra de deltidsarbetandes förmåner på den statligtreglerade arbetsmarknaden. 1983/84:1945 av () I motionen yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad som i motionen anförts om att vård vidpsoriasisanläggning i regi jämställs med sjukvårdande behandling enligt 2 kap. 6§ lagen om allmän försäkring. 1983/84:2391 av (c) I motionen yrkas att hos regeringen begär attutländsk utbildning och yrkeserfarenhet skall tillvaratas bättre när detgäller meritvärdering vid tillsättning av statliga tjänster. Tillsättning av vissa statliga chefstjänster () behandlar imotion 426 frågan om tillsättning av vissa högre statliga tjänster. Enligtmotionären utgör kraven på full offentlighet och insyn en ytterst värdefullgaranti för att tillsättandet av tjänster sker enbart på sakliga grunder. Föratt en mer sluten ordning skall få gälla måste särskilda skäl föreligga.Motionären anser inte att sådana skäl föreligger för gruppenanmälningstjänster. Det sägs således vara svårt att förstå skälen till atllagmanstjänsterna i eller i men inte i eller iNorrköping skall vara undantagna från ett sedvanligt öppet ansökningsförfarande.Med hänvisning härtill hemställs att anmälningstjänsterna tillsätts efter sammaförfarande som gäller för förslagstjänsterna. AU1984/85:1 3 Grundläggande bestämmelser omtillsättning av statliga tjänster finns i regeringsformen och i lagen(1976:100) om offentlig anställning. Enligt regeringsformen (11 kap. 9§) skallsådana tjänster tillsättas av regeringen eller av den myndighet som regeringenbestämmer. Där anges även att hänsyn skall tas enbart till sakliga grunder somförtjänst och skicklighet. Det är därmed fastslaget att tjänstetillsättningarskall göras på objektiva grunder utan hänsynstagande till ovidkommandeomständigheter. Närmare föreskrifter om anställningsförfarandet skallenligt lagen om offenflig anställning (4 kap. 8 §) meddelas av regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer. Sådana föreskrifter finns bl. a. ianställningsförordningen. De av regeringen filisatta tjänsterna är av tre slag,nämligen verkschefstjänster m.fl., anmälningstjänster och förslagstjänster. Verkschefstjänsier m. fl. tillsätts utan föregående ansöknings-eller anmälningsförfarande. Frågor om deras tillsättande tas av regeringen uppformlöst på föredragning av departementschefen eller annat statsråd. Till dennagrupp hör de högsta tjänsterna inom statsförvaltningen som verkschef,landshövding, justitieråd, regeringsråd, president i hovrätt och kammarrätt,justitiekansler, riksåklagare, överdirektör, högre militär chef m.fl. De s. k. anmälningstjänsterna tillsätts efter en speciellanmälan som i allmänhet skall göras av chefen för den aktuella myndigheten.Anmälningen innebär att regeringen underrättas om att en tjänst har blivitledig och bör återbesättas. Anmälningsförfarandet är oreglerat och kan ske mereller mindre informellt. Ofta kompletterar verkschefen sin anmälan med enrekommendation fill förmån för en viss kandidat. Till anmälningstjänsterna hörtjänster som avdelningschef och därmed jämförbara tjänster på verksledandeeller motsvarande nivå, t. ex. tjänst som skolråd, hovrätts- ellerkammarrättslagman, i någon av de tre största tingsrätterna ochlänsrätterna, biträdande riksåklagare och överåklagare; Dit hör också det storaantalet tjänster närmast under verksledningsnivå, dvs. generellt settbyråchefstjänster och vissa ordinarie tjänster som filisätts med förordnandeför bestämd tid. Tillsättningen av anmälningstjänsterna behövde tidigareinte föregås av något ansökningsförfarande. I utredningen (Ds B 1982:4)Statliga chefsfrågor föreslogs dock ett öppnare tillsättningsförfarande.Enligt utredningen har en sådan öppenhet ett värde i sig. Den medverkar tillatt stärka allmänhetens förtroende för myndigheterna och ansluter f. ö. tillden unika offentlighetsprincipen som traditionellt präglar den svenskastatsförvaltningen. Vidare konstaterades bl. a. att det är av principiell ochpraktisk betydelse att den ofta vida krets av presumtiva lämpliga kandidatersom kan finnas till många statliga tjänster - dock knappast till de allrahögsta chefstjänsterna (verkschefer m. - ges tillfälle att anmäla sittintresse för en ledig post. AU1984/85:1 4 Efter förslag av utredningen beslötregeringen att efter skall tillsättningen av enanmälningstjänst föregås av s. k. intresseannonsering. Den lediga tjänstenskall således om inte särskilda skäl föranleder annat annonseras i Post- ochInrikes Tidningar. Annonsen bör dessutom införas i myndighetens personaltidningoch anslås på dess anslagstavla. 1 annonsen skall de som är intresserade avanställningen uppmanas att skrifdigen eller muntligen ge sig till känna hosmyndigheten. Föreskrifter om intresseannonseringen har tagits in ianställningsförordningen (10 a §). Syftet med reformen är att genom en störreöppenhet bredda rekryteringsunderlaget inför tillsättningen av chefstjänsteroch därigenom underlätta chefsrörligheten inte bara mellan myndigheternainbördes utan också mellan myndigheterna och övriga sektorer avarbetsmarknaden. Inom område finns ett antalanmälningstjänster som av olika skäl har undantagits från reglerna omintresseannonsering. Sådana undantag framgår av myndigheternas instruktioner.Följande tjänster har undantagits: Inom domstolväsendet; hovrättslagman, kammarrättslagman,i , och samt tingsrätter, ilänsrätterna i , och samt ,bostadsdomare, hyresråd och chef för hyresnämnderna i , ochMalmö. Inom polisväsendet; tjänsterna som avdelningschef ochbyråchef (3 st.) vid . Hosjusfitiekanslern (): tjänsterna som byråchef (3 st.). De s. k. förslagstjänslerna filisätts efter ett i bestämdordning upprättat förslag av en myndighet under regeringen, ibland en speciellförslagsnämnd. Till denna grupp hör t. ex. professurer, en del domartjänsteroch vissa läkartjänster. Dit hör också bl. a. tjänster som avdelningschef,länspolischef, enhetschef m.fl. vid länsstyrelserna. För flertalet av dessa tjänster skall regelmässigt ettansökningsförfarande tillämpas. Regler härom återfinns i 10 §anställningsförordningen. I enlighet härmed skall myndigheten utfärda enledigkungörelse i Post- och eller, efter medgivande avregeringen, i annan publikation och dessutom anslå kungörelsen på myndighetensanslagstavla. Efter ansökningstiden, som är , skall myndighetenföreslå den sökande som bör få tjänsten. skall också anges vilkakandidater som bör komma i andra och tredje rummet. Myndighetens förslag skallgenast anslås på myndighetens anslagstavla. Förslaget kan överklagas. behandlade en likalydandemotion (AU 1983/ 84:1). Utskottet delade motionärens uppfattning omvärdet av större öppenhet vid tillsättningen av de s.k. anmälningstjänsterna.Det öppnare AU1984/85:1 5 förfarandet sades främja inte bara en ökadpersonalrörlighet utan även jämställdheten mellan könen vid rekrytering tillhögre chefstjänster. Utskottet hänvisade till att regeringens tillsättning avde s. k. anmälningstjänsterna fr. o. m. skall föregås av s.k. intresseannonsering. Vissa anmälningstjänster har undantagits från dennaregel. Utskottet förutsatte att undantagen görs enbart då särskilda skälföreligger. Med hänvisning härtill avstyrktes motionen. Moderatasamlingsparfiets ledamöter i utskottet reserverade sig för att demyndighetsinstruktioner som anger att undantag får göras från regeln omintresseannonsering bör ändras på denna punkt. Motionen borde såledestillstyrkas enligt reservanterna. beslutade i enlighet medutskottets hemställan. m.fl. (s) föreslåri motion 874 att som sin mening skall uttala att chefer i statligaverk i princip inte bör inneha uppdrag i privata bolagsstyrelser om intesynnerliga skäl föreligger. Som motiv härför hänvisas till att de stora ocharbetskrävande insatser som chefskapet för ett verk innebär inte torde medgeomfattande arbetsuppgifter på andra arbetsområden. Med hänsyn till att destatliga verken måste bedriva sin verksamhet helt oberoende av ovidkommandepåverkan ter det sig också enligt motionärerna stötande om verkschefer haruppdrag i privata bolagsstyrelser. Enligt 6 kap. 1 § lagen (1976:600)om offentlig anställning () får en arbetstagare inte inneha anställningeller uppdrag eller utöva verksamhet, som kan rubba förtroendet till hans ellernågon annan arbetstagares opartiskhet i tjänsteutövningen eller skadamyndighetens anseende. Lagens förbud mot sådana s. k. förtroendeskadligabisysslor är betingat av de särskilda krav på integritet som den offentligatjänsten ställer på arbetstagarna. För att en viss bisyssla skall varaotillåten är det inte nödvändigt att allmänhetens förtroende för tjänstemänneneller myndigheten verkligen rubbats eller ens att något inträffat som är ägnatatt sätta allmänhetens tilltro på spel. Det är tillräckligt att förtroendet kanrubbas på grund av bisysslans blotta existens. Regler om bisysslor har funnits sedan lång tid tillbaka.Sin nuvarande uppbyggnad fick reglerna i huvudsak i samband med 1965 årsförhandlingsrättsreform. Vissa ändringar gjordes 1970(prop. Till grund för lagändringen låg ett betänkande frånbisyssleutredningen (SOU 1969:6). I betänkandet anfördes en rad synpunkter påhur en bisysslas tillåtlighet bör bedömas enligt lagrummet. 1' 1984/85.18saml. AU1984/85:1 6 ansåg att dessa synpunkter kunde bli till god vägledningvid tillämpningen av rättsregeln. Han stryker särskilt under följande (s.75 f): Inom ramen för prövningen av riskenför förtroendeskada skall hänsyn tas till omfattningen av en arbetstagaresbisysslor och till om bisysslan berör myndighetens arbetsområde. Blandbisysslor som mindre ofta torde omfattas av förbudet kan nämnas fackliga,politiska eller andra ideella förtroendeuppdrag, uppdrag på grund av domstolsförordnande enligt och statliga eller kommunala uppdrag iallmänhet. Särskild försiktighet bör iakttas beträffande bisysslor som kanpåverka allmänhetens förtroende för arbetstagare eller myndigheter som har mereller mindre utpräglat maktutövande eller rättsvårdande uppgifter. Här avses -förutom domstolar m. fl. -exempelvis patent- och registreringsverkets dåvarandebesvärsavdelning, vissa tjänstemän inom polisorganisationen och länsstyrelsernasamt åklagare, utmätningsmän, förrättningslantmätare m.fl. Anställning hosenskild torde för arbetstagare med sådana arbetsuppgifter i stor utsträckningfå anses förbjuden. Även andra typer av privata bisysslor kan för deras delofta vara otillåtna, t. ex. näringsverksamhet i egen regi ellerersättningsgivande enskilda uppdrag med rättslig anknytning ellerstyrelseuppdrag i affärsföretag. Ur propositionens redogörelse förutredningens synpunkter kan också följande avsnitt återges (s. 58 f): En samlad bedömning bör ske av deomständigheter som kan ha betydelse för att bevara allmänhetens förtroende tillovälden. Storleken av risken i det aktuella fallet och den försvarligariskgraden bör alltså bedömas. Utredningen anför därom följande. Den närmarebeskaffenheten av såväl tjänstemannens som myndighetens uppgifter bör Ullmätasbetydelse. Till omständigheter som medför att endast en jämförelsevis lågriskgrad bör accepteras hör exempelvis att tjänstemannen eller myndigheten hartypiskt maktutövande funktioner eller har att förvalta allmän egendom, befattasig med upphandlingsfrågor o. d. eller utöva tillsyn över offentlig ellerenskild verksamhet. Vidare är bisysslans omfattning och beskaffenhet avbetydelse. En omfattande bisyssla kan anses vara riskfylld redan på grund avsvårigheten att bestämma vad dess utförande kan kräva för åtgärder. Omuppgifterna i bisysslan är av mera kvalificerat slag, ligger däri ofta noghögre risker, likaså om bisysslan eller bisysslegivaren har beröring med myndighetensarbetsområde. Om bisysslan utförs för enskilds räkning, kan riskerna ocksåibland vara större, sammanhängande med att man mera sällan har att räkna medatt offentliga myndigheter står i motsatsförhållande till varandra. Risken förtvåinstansjäv och liknande situationer bör emellertid beaktas. För riskbedömningenkan det vidare ha betydelse, om med bisysslan följer ekonomiska förmåner förtjänstemannen. Tillåtligheten röner enligt utredningen inflytande av attallmänna intressen kan tala för att tjänstemannen åtar sig sysslan. I en delfall kan ett mera typiskt arbetsgivarintresse ges ett visst beaktande. Detpåpekas att riskgraden kan sänkas genom organisatoriska åtgärder avmyndigheten. Utredningen anser att, när det gäller fackliga uppdrag, det iblandkan finnas anledning för myndigheterna att överväga sådana åtgärder för attundanröja risker för bristande förtroende. Det nämns också att - som något harberörts - ett starkt personligt intresse hos tjänstemannen för en viss bisysslai en del fall bör medföra att en högre risk godtas, t. ex. när det gällerideella uppdrag. kan det böra beaktas att det kan vara av vikt för någonatt få anlita en tjänsteman som expert. AU1984/85:1 7 Tjänstemannen har själv ansvaretför bedömningen av om en bisyssla är förtroendeskadlig eller inte. 137 §anställningsförordningen (1965:601) finns bestämmelser som syftar till attunderlätta arbetstagarens bedömning. I enlighet därmed skall myndighet pålämpligt sätt informera arbetstagarna om vilka bisysslor eller slag av bisysslasom enligt myndighetens bedömande inte är förenliga med 6 kap. 1 § . Sådantbesked om bisyssla lämnas av den myndighet som tillsätter tjänsten. I fråga omtjänst, som regeringen tillsätter, lämnas besked av regeringen eller myndighetsom regeringen bestämmer. 1970:72 s. 77 uttalas att det förutsätts attarbetstagaren begagnar sig av möjligheten att begära besked, när han eller hontvekar om sitt ställningstagande. Om arbetstagaren innehar eller utövar bisyssla i strid med6 kap. 1 § kan arbetstagaren åläggas disciplinansvar enligt 10 kap. 1 § LOAom inte förseelsen är ringa. Enskilda organisationers rekrytering av biståndsarbetare () pekar i motion878 på de problem som enskilda organisationer har att rekrytera personal förden biståndsverksamhet som inte har statligt stöd. Motionären hänvisar till attde regler som avser tjänstledighet för statligt anställda som villarbeta inom biståndsverksamhet endast avser sådan verksamhet som bedrivs genomeller med bidrag av staten. Det är angeläget enligt motionen att dessa reglerutvidgas till att omfatta också biståndsarbete som bedrivs av enskildaorganisafioner med hjälp av enskilda medel. Den nuvarande situationen lederfill att många biståndsarbetare måste ta avsked från sin ordinarie tjänsteftersom utlandstjänstgöringen inte är förenlig med rätten till tjänstledighet.Det är också ytterst viktigt att sådan tjänstgöring räknas som merit vid hemkomsten. I motionen hemställs mot denna bakgrund att en översynskall göras i syfte att underlätta enskilda organisafioners anställning avbiståndsarbetare genom ändring av reglerna för tjänstledighet ochmeritvärdering av statligt anställd personal vid sådan tjänstgöring. Rätten till tjänstledighet förarbetstagare med statligt lönereglerade tjänster finns redovisad itjänstledighetsförordningen (1984:111) som trädde i kraft i år.Förordningen fillämpas dock bara om något annat inte följer av kollekfivavtal,av lag eller av föreskrifter som har meddelats av regeringen. Av förordningenframgår att en arbetstagare i regel bör medges tjänstledighet för att inneha enannan anställning eller för att driva en egen AU1984/85:1 8 Ledigheten får omfatta sammanlagt högst sexmånader som ligger närmast före ledighetens slut. Detkan dock bli aktuellt med längre ledighet om det finns särskilda skäl härför.Som sådana skäl anges i förordningen bl. a. att ledigheten ligger imyndighetens intresse eller sammanfaller med allmänna samhällsintressen elleratt anställningen gäller sådan internationell organisation till vilken Sverigeär officiellt anslutet. När det gäller tjänstledighet för anställning inombiståndsverksamheten är denna reglerad i förordningen (1975:439) om rekryteringav biståndspersonal, m. m. Bestämmelserna avser verksamhet som sker genomeller med bidrag av staten. I enlighet härmed bör tjänsteman medgestjänstledighet för anställning inom biståndsverksamhet. När det gällertjänsteman, som är gift med eller stadigvarande lever samman med anställd inombiståndsverksamheten, bör tjänstledighet medges under sammanlagt högst fyra årför att vistas tillsammans med denne under dennes tjänstgöring inombiståndsverksamheten. De angivna reglerna för tjänstledighet gäller om intesynnerliga skäl föranleder annat. Vad beträffar meritvärdet av utlandstjänstgöring gällerenligt förordningen om rekrytering av biståndspersonal att myndighet i störstamöjliga utsträckning bör meddela bestämmelser om meritvärdet av anställninginom biståndsverksamheten av statligt reglerad tjänst inom myndighetens verksamhetsområde.Bestämmelsen avser anställning inom sådan biståndsverksamhet som sker genomeller med bidrag från staten. Myndigheten bör också, om så är möjligt, påbegäran av anställd eller annan lämna besked om anställningens meritvärde. En särskild utredare tillkalladesenligt regeringsbeslut för att i vissa avseenden se överbl. a. en del av de nuvarande principerna för värdering av meriter när statligtlönereglerade tjänster tillsätts. Som en del av uppdraget ingick att ta uppfrågan om meritvärdet av utlandstjänstgöring m.m. Utredaren redovisaderesultatet av sitt arbete i betänkandet (Ds C 1983:16)Meritvärderingen vid statliga tjänstetillsättningar. I ett avsnitt omutlandsanställning framhölls bl. a. att den som får tjänstledighet för sådananställning givetvis är tillförsäkrad ett arbete vid sin återkomst. Omtjänstledighet däremot inte kan påräknas behövs information och hjälp med attskaffa arbete vid återkomsten. Sammanhängande härmed är enligt utredaren i vadmån utlandsanställningen/vistelsen kan ha ett meritvärde vid återinträdet påden svenska arbetsmarknaden. Vidare anfördes (s. 235 f): Ett sätt att lösa frågan omarbetsmöjligheter vid återvändandet kan vara att i ökad utsträckning getjänstledighet för den som antar en utlandsanställning- och för eventuellamedföljande. En sådan lösning ger dock upphov till AU1984/85:1 9 svåradministrerade problem och kan inte heller görasheltäckande. Enligt min mening bör ökade ansträngningar genom arbetsförmedlingvara ett mer ändamålsenligt framgångssätt. Denna arbetsförmedling kan omfattaoffentlig- och privatanställda gemensamt, särskilt eftersom denutlandserfarenhet som förvärvats kan vara av stort värde för ett vitt spektrumav arbetsgivare. Förutom att främja ett rationellt utnyttjande avutlandserfarenheter skulle en sådan arbetsförmedling även konkret kunna bidratill en ökad personalrörlighet mellan olika samhällssektorer. Behovet av information och arbetsförmedling kan relaterastill att det f. n. återkommer omkring 3 000 personer till efterutlandsuppdrag. De åtföljs av ett drygt tusental makar/sammanboende och ettnågot större antal barn. Ungefärligen samma antal lämnar försådana uppdrag. Dessa siffror gäller den offentliga och den privata sektorntillsammantagna och tendensen torde vara stigande. Enligt min mening bör det ligga i samhällets intresse attfinna en mer samlad lösning av informations- och arbetsförmedlingsbehoven. Förden enskilde arbetsgivaren eller den som överväger ett uflandsuppdrag måste detvara mycket värdefullt om man på ett ställe och i ett sammanhang kan få hjälp iså många avseenden som möjligt. Det gäller både möjligheten att få trovärdigoch relevant information samt konkret och framgångsrik hjälp vid återkomstenmed att få en anställning som innebär att utlandserfarenheten nyttiggörs. Mittförslag - för att uppnå dessa viktiga målsättningar- är därför att det inrättasett särskilt i och två filialkontor, ett i ochett i . Enligt regeringens bemyndigande den24 fillkallades en .särskild utredare med uppdrag att göra en översynav det bilaterala utvecklingsarbetets organisafion. Utredningen, som antognamnet biståndsorganisationsutredningen , avlämnade betänkandet(Ds UD 1984:1) Effektivare biståndsadministration. 1 ett avsnitt som rörrekryteringen av biståndspersonal tas frågan upp om tjänstledighet förtjänstgöring i biståndsarbete. Där anförs bl. (s. 153 f): Frågan om rätt fill tjänstledighetför biståndsarbete kan lösas antingen genom lagstiftning eller genomkollektivavtalsreglering. garanterar en likabehandling ifråga om tjänstledighet för hela arbetsmarknaden. har den fördelenatt man kan anpassa rättigheterna fill de olika bransch- ellerföretagsspecifika förhållanden som kan finnas. En viss sådan anpassning tordeemellertid kunna ske om man på sedvanligt sätt gör lagstiftningen dispositiv.Kollektivavtal kan då träffas om en anpassning av i första hand de olikaförfaranderegler som behövs kring en grundläggande rätt till ledighet såsomanmälningstider, rätten att återgå i arbete i förväg m. m. En rätt till ledighet för biståndsarbete väcker emellertidfrågan om inte en motsvarande rätt till tjänstledighet borde omfattaarbetstagare i det privata näringslivet som tjänstgör i utlandet under någraår. Denna fråga ligger emellertid utanför utredningens uppdrag. De bådafrågorna hör emellerfid enligt utredningens mening samman och borde med fördelkunna studeras ytterligare i ett sammanhang. Utredningen förordar således attdessa frågor blir föremål för skyndsam utredning. som tjänstledighetsfrågorna studeras i detutvidgade perspek-fiv som har angivits ovan, bör det dock vara möjligt förarbetsmarknadens AU1984/85:1 10 parter att ytterligare pröva möjligheten att avtalsvägenutvidga rätten till tjänstledighet för biståndsarbete.