bet · G801JuU15 · 1984-12-31 00:00:00 — Personersom behöver allmän rättshjälp i rättsliga angelägenheter får det om derasinkomster inte överstiger ett visst belopp (6§). Allmän rättshjälp kan dockinte ges i vissa fall som år särskilt angivna i lagen. Näringsidkare kan fårättshjälp endast undantagsvis (8 §)\ Allmänrättshjälp kan ges parter i förvaltningsprocessuella mål, men praxis ärrestriktiv. Det har samband med domstolarnas utredningsansvar (SOU 1984:66 s.74 0. Fråganstidigare behandling m. m. Frågan om enskilda bör få ersättning för bl. a.sådana kostnader som kan uppstå i förvaltningsprocesser där staten är motpartdiskuterades i anslutning till den rättshjälpsreform som trädde i kraft år1973. Många av de remissinstanser som yttrat sig hänför sig till vad sömuttalades då. Frågan behandlades särskilt ingående av utredningen om rättshjälpi förvaltningsärenden i betänkandet (SOU 1971:76) Offentligt biträde och kostnadsersättning. Utredningenansåg att den grundläggande regeln måste vara att den enskilde skall stå försina kostnader själv; det följde redan av medlemskapet i samhället. Principenom utredningsskyldigheten åberopades också för denna ståndpunkt. Av attförvaltningsmyndigheterna (och förvaltningsdomstolarna) har skyldighet attutreda målen följde enligt utredningen att det inte var möjligt att iförvaltningsprocessen betrakta den enskilde och det allmänna som två parter ien process där den föriorande regelmässigt skall ersätta den vinnande hanskostnader. - Utredningen ansåg dock att det fanns skäl att överväga om enskildaparter inte borde kunna få ersättning i vissa fall. Vad som avsågs varsituationer då en enskild part fått betydande kostnader genom en myndighetshandlande och omständigheterna var sådana att det skulle framstå som oskäligtatt parten inte fick ersättning för kostnaderna. Efter en närmare analys avproblemet kom utredningen fram till att man i sådana fall rörde sig inom ellerpå gränsen JuU 1984/85:15 51 tillområdet för skadestånd. förbereddes den nuvarandeskadeståndslagstiftningen. Utredningen ansåg alt resultatet av den lagstiftningenborde avvaktas och stannade för att inte lägga fram något förslag tillersättningsregel (s. 71 ft). Utredningenutvecklade sin analys vidare beträffande vissa rättsområden, bl. Utredningen ansåg att vissa skäl kunde tala för att ersättningav allmänna medel borde kunna utgå på skatteområdet även når direkta fel ellerförsummelser inte kunde läggas någon myndighet till last. Ett skäl varbeskattningens ekonomiska betydelse för den enskilde. Ett annatskatteärendernas frekvens och ytterligare ett var den komplicerade lagstiftningen.Att kostnaderna i skatteärenden och skatteprocessen inte är avdragsgillaanfördes också. Utredningen stannade dock för att inte heller på skatteområdetföreslå någon ersåttningsrätt (s. 198 ff). Närfrågan senarare behandlades i en proposition förklarade departementschefen atthan delade utredningens uppfattning. I fråga om skattemål ville han intebestrida att det i undantagsfall kunde finnas ett behov av särskilt stöd åtenskilda. Det gällde närmast sådana fall där ett skattemål förs genom instansernai syfte att skapa prejudikat. I sådana kan ju den enskilde få kostnader somföranleds av ett allmänt intresse. Departementschefen ansåg dock att dessaproblem inte var begränsjide till förvaltningsrättskipningen. En lösning avfrågorna borde därför övervägas i ett större sammanhang (prop. 1972: 132 s. De flesta remissinstanserna anser att frågan börutredas. Endast JK avstyrker bifall. Någraav remissinstanserna hänför sig till vad som uttalades om problemet ianslutning fill rättshjälpsreformen , och de argument somnu förs fram mot en ersättningsregel är i huvudsak desamma som åberopades då.JK anser att de fortfarande har bärkraft. Också sådana remissinstanser som haren mera positiv inställning till motionsyrkandena har funnit att motargumentenfortfarande gäller i viss utsträckning. Detta gäller RSV, kammarrätten iGöteborg och domareförbundet. Som argument mot förslaget pekar JK också på atträttshjälp har beviljats i mera invecklade taxeringsärenden eller när särskildaomständigheter har förelegat. Kammarrätten i nämner också demöjligheter rättshjälpslagen ger, och kammarrätten anser att det behov av ökadersättningsmöjlighet som enligt kammarrättens bedömning finns i första handbör tillfredsställas inom ramen för den redan existerande rättshjälpslagstiftningen.JK pekar också på möjligheterna för enskilda näringsidkare att täcka sitträttsskyddsbehov genom försäkring. Ekonomiska argument tas upp av någraremissinstanser. JK menar att samhällets resurser i rådande statsfinansiellaläge bör koncentreras till områden där behovet är större. Kammarrätten iJönköping anför att det är en prioriteringsfråga om medel JuU 1984/85:15 52 somkan finnas tillgängliga bör användas för att domstolarna skall fungera mederforderiig snabbhet och effektivitet eller för att tillgodose vissa i och försig berättigade krav på ersättning för rättegångskostnader. Deargument som förs fram för att införa en möjlighet att ge den enskildekostnadsersättning går i många fall ut på att det finns eller kan finnas falldär det får betraktas som obilligt att den enskilde måste stå för sinakostnader själv. RSV är en remissinstans som uttalar sig i sådan riktning.Länsrätten i uppger att länsrätten haft ett inte ringa antalmål där det framstått som djupt obilligt att den skattskyldige inte kunnat fåsina kostnader ersatta. Några remissinstanser anlägger större perspektiv påproblemet. Således tecknar kammarrätten i en bild av utvecklingenunder detta århundrade från ett samhälle med överhetsattityder till ettvälfärdssamhälle. En rätt till ersättning för den enskilde skulle enligtkammarrätten ligga väl i linje med den utveckling som skett mot ett förbättraträttsskydd för medborgarna och detta är kammarrättens övergripande argument föratt frågan utreds på nytt. anlägger liknande synpunkter påfrågan och anför att den måste ses som en del av den mera övergripande fråganom den enskildes rättssäkerhet och hans ställning i tvister med myndigheter.Enligt domareförbundet talar rättssäkerhetssynpunkter med styrka för att denenskilde skall ha rätt till ersättning för sina kostnader. Länsrätteni , som förespråkar att saken utreds, ansei- att det i vissa fallkan synas självklart att den enskilde bör vara berättigad åtminstone tillersättning för vissa kostnader. I andra fall framstår det enligt länsrätten somlika självklart att någon rätt till ersättning inte bör föreligga. Länsrättenanser att mycket talar för att frågorna bör lösas målområde för målområde. Utskottetgör följande bedömning. Fråganhumvida en enskild som vinner en förvaltningsprocess mot staten skall ha rätttill ersättning för sina kostnader eller inte har samband med andra frågor, bl.a. hur förvaltningsprocessen är utformad. En central princip iförvaltningsprocessen är att domstolarna har ansvaret för målens utredning. Meden domstolsordning som bygger på denna princip är behovet av enersättningsregel uppenbarligen ett annat än med en domstolsordning som byggerpå principen att det är parterna själva som ansvarar för att målen blirutredda. Den senare gäller för tvistemål som behandlas i allmän domstol (utomför vissa familjemål). Det är angeläget att framhålla denna skillnad mellanförvaltningsdomstolar och allmänna domstolar. Härav följer nämligen att detinte finns skäl att utan vidare göra ersättningsreglerna lika för de olikaslagen av processer. Förvaltningsdomstolarnasutredningsansvar ansågs när frågan diskute- JuU 1984/85:15 53 radessenast vara ett skäl mot att införa en regel om generell kostnadsersättning.Utskottet har stor förståelse för denna uppfattning. Att ha en ordning sommedger kostnadsersättning och som utgår från att domstolarna utredermålen kan ju knappast vara rationellt. Åsiktenatt de enskilda medborgarna själva bör stå för vissa kostnader som uppkommer ikontakter med myndigheterna torde vara allmänt omfattad och kan, som detuttryckts tidigare, anses följa av medlemskapet i samhället. Ett exempel somhar nämnts under remissbehandlingen är de kostnader för hjälp med att upprättaenklare självdeklarationer som kan uppkomma för dem som inte vill eller kangöra det själva. Om det inte finns några principiella skäl mot att låta var ochen själv stå för sådana kostnader kan det förmodligen med fog hävdas att detinte heller finns något principiellt skäl mot att var och en själv får stå förkostnaderna i en okomplicerad process i länsrätten som har samband meddeklarationen i fråga. Avvad som har sagts framgår att utskottet ställer sig mycket tveksamt tilltanken att införa en regel som medger att enskilda som vinner processer motstaten alltid får ersättning för sina kostnader. Som redovisats tidigare ärett skäl för denna uppfattning principen om förvaltningsdomstolarnasutredningsansvar. Det är dock uppenbart att det finns mål -inte bara inomskatteprocessen som är så komplicerade att den enskildes rätt inte kan tastill vara om han inte själv har ett juridiskt biträde. Om den enskilde i ettsådant fall vinner målet kan det vara obilligt att låta honom bära ett sådantansvar för rättegångskostnaderna som följer av den nuvarande ordningen. Detkan alltså finnas ett behov av möjligheter att på något sätt ersätta denenskilde för hans rättegångskostnader. Denna fråga bör utredas och det börankomma på regeringen att föranstalta om utredningsarbetet. En lämplig ordningtorde vara att analysera olika målgmpper var för sig. När det gällerskattemålen vill utskottet erinra om skatteförenk-lingskommitténs arbete. nu med anledning av motionerna 393, 1504, 1526, 2186, 1534 och 2755anfört om utredning av behovet av möjligheter att ersätta enskilda förrättegångskostnader i förvaltningsprocesser bör som sin mening geregeringen till känna. 1. beträffandeavvisande av överflödig utredning att avslårmotion 1983/84:307 i denna del, 2. beträffandeåberopande av grunder att avslårmotion 1983/84; 307 i denna del, 3. beträffandemuntliga förhandlingar att avslårmotion 1983/84; 307 i denna del. JuU 1984/85:15 54 4. beträffande rätt att ta del avföredragningspromemorior att avslår mofion 1983/84:307 i denna del, 5. beträffande utsändningav protokoll att avslårmofion 1983/84:1505, 6. beträffandeomröstning i länsrätt att medanledning av motion 1983/84:602 som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört, 7. beträffandeersättning för rättegångskostnader att medanledning av motionerna 1983/84:393, 1983/ 84; 1504, 1983/84:1526, 1983/84:2186och motion 1984/85:1534 i denna del (yrkande 5) samt mofion 1984/85:2755 somsin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört. Stockholmden 19 febmari 1985 På jusfitieutskottets vägnar Närvarande:Lennart (), (), (), (), ArneNygren (s), (), i (s), (), (), (), (), iRöstånga (fp), (), () och (). JuU1984/85:15 55 Lag om ersättning för rättegångskostnad vid skatte- ochavgiftsprocessen Denna lag är tillämplig vidbesvär över fastställande av skatt, taxeringsvärde för fastighet, tull elleravgift enligt lagen (1908:128 s. 1) om bevillningsavgifter för särskildaförmåner och rättigheter, uppbördslagen (1953:272), taxeringslagen (1956:623),lagen (1958:295) om sjömansskatt, lagen (1959:92) om förfarandet vid visskonsumfionsbeskattning, lagen (1959:552) om uppbörd av vissa avgifter enligtlagen om allmän försäkring, m. m., stämpelskattelagen (1964:308), lagen(1967:340) om prisreglering på jordbrukets område, lagen (1968:430) ommervärdeskatt, kupongskattelagen (1970:624), vägtrafikskattelagen (1973:601),lagen (1973:602) om särskild vägtrafikskatt, tullagen (1973:670), lagen(1974:226) om prisreglering på fiskets område. Vinner enskild part skatte- eller avgiftsprocessgentemot den som har att föra det allmännas talan, äge rätten av allmänna medeltillerkänna honom ersättning för hans kostnad för ombud, biträde, för vittneeller sakkunnig eller eljest för bevisning i processen, så ock för andraufiägg, såvitt kostnaden skäligen varit påkallad för tillvaratagande av hansrätt, så ock för parts eller ställföreträdares inställelse vid muntligförhandling. Ersättning för dylik inställelse av part ellerställföreträdare utgår i enlighet med vad som gäller för brott filltalad, somåtnjuter rättshjälp. Vinner enskild part och det allmänna ömsom, ellerbifalles enskild parts yrkande allenast till viss del, må jämkad ersättningutgå. Är vad den enskilde tappat av allenast ringa betydelse, eller är denkostnad som kan anses falla på det som tappats ringa, må dock ojämkadersättning utgå. Finnes det allmännas talan ha väckts utan skäl, ellerdet allmännas anspråk till den del det av den enskilda parten bestridesuppenbart ogrundat, må utöver den i 2 § nämnda ersättningen jämväl av allmännamedel utgå ersättning för vad part eller ställföreträdare nedlagt i arbete ochtidsspillan. Vill part erhålla ersättning för kostnad enligt dennalag, skall han, innan handläggningen avslutas, framställa yrkande därom ochuppgiva, vari kostnaden består. Gör han det ej, äge han ej därefter tala å denkostnad som uppkommit vid samma rätt. Fullföljes mål från lägre rätt, skall rätten tillersättning bestämmas med hänsyn till rättegången i högre rätt. Om kostnad i högre rätt i mål angående fråga, som ditfullföljts särskilt, äge vad som i denna lag stadgas om mål som väckts vidlägre rätt motsvarande tillämpning. JuU 1984/85:15 56 Återförvisas mål, skall frågan om kostnaden i denhögre rätten prövas i samband med målet efter dess återupptagande. Dennalag träder i kraft . Ej må ersättning enligt denna lag utgå förrättegångskostnad med mindre den kan visas ha uppstått efter den 1 januari1985. JuU 1984/85:15 57 Innehållsförteckning Motionerna m.m.................................... .......... 1 Remissbehandling................................................. ... 4 Förvaltningsrättsliglagstiftning m. m..................... ..... 5 Allmänt omförvaltningsdomstolarnas utredningsansvar m.m 5 Gällande rätt m.m................................................ 5 Reinissyttranden ............................................... ... 6 Ett JO-beslut...................................................... 8 Avvisande av överflödigutredning ........................ 8 Gällande rätt m.m................................................ 8 Förvaltningslagen............................................. ....... 9 Remissyttranden ............................................... ... 9 Åberopande av gmnder ................... ................ . 11 Gällande rätt m. m............................................... 11 Remissyttranden.................................................. . 12 Muntlig förhandling ............. ............................ 13 Gällande rätt m.m................................................ 13 Ett JO-beslut...................................................... 14 Rätt att ta del avföredrågningspromemorior............. 17 Gällande rätt m.m. ............................................ .. 17 Utsändning av protokoll ........................ ......... 20 Omröstning i länsrätt ......................................... 20 Gällande rätt m.m................................................ .. 20 Förarbeten m.m................................... ............ .. 21 Ersättning förrättegångskostnader ...................... 24 Gällande rätt m. m............................................... 24 Allmänt ................................ _ ... 24 Brottmål ......................................................... .. 26 Rättshjälpslagen ...................................... .... 26 Frågans tidigarebehandling ................................ 27 Förvaltningsdomstolarnasutredningsskyldighet ....... .. 43 Avvisande av överflödigutredning ........................ ; 44 Motionen m. m.................................................... 44 Utskottets bedömning ........................................ 44 Åberopande av grunder ...................................... .. 45 Motionen m. m.................................................... 45 Utskottets bedömning.......................................... 45 Muntlig förhandling ............................................ 45 Motionen m.m..................................................... 45 Utskottets bedömning ....................................... 46 Rätt att ta del avföredragningspromemorior ........... 47 JuU 1984/85:15 58 Utsändningav protokoll ...................................... .. 47 Omröstning i länsrätt ......................................... .. 48 Mofionen m.m...................................................... 48 Utskottets bedömning ........................................ .. 49 Ersättning förrättegångskostnader ...................... .. 49 Motionerna ........................................................ .. 49 Gällande rätt m. m............................................... .. 49 Frågans tidigarebehandling m.m............................. 50 Remissyttranden ............................................... .. 51 Utskottets bedömning ..................................... .... 52 Utskottets hemställan .......................................... .. 53