bet · G801NU25 · 1984-12-31 00:00:00 — På två punkter har påförslag av näringsutskottet fattat beslut av innebörd att ytterligareutredningar inom området ursprungsmärkning skall göras. Den förstabeställningen om utredning avsåg ett märkningssystem enligt s.k. gränsmodell.Näringsutskottet uttalade (NU 1981/82:50, 59; reservation m) med anledning avförslag om ursprungsmärkning i den nämnda propositionen 1981/82:148 attdet fanns skäl som talade för att märkningssystemet borde kompletteras med kravpå ursprungsmärkning vid införsel till landet, s. k. gränsmodell, och attregeringen borde undersöka förutsättningarna för en sådankomplettering. Det andra beslutet avsåg ursprungsmärkning av mer generellräckvidd. I samband med behandlingen av en motion om ursprungsmärkning avmöbler anmodade regeringen att i lämpligt sammanhang låta utreda för-och nackdelar med en lagstiftning om ursprungsmärkning av mer generell räckviddän den som fanns (NU 1982/83:13). Vid en sådan kartläggning borde enligtriksdagen erfarenheterna av ursprungsmärkning av kläder kunna beaktas. Mot näringsutskottetsförord för en sådan utredning reserverade sig de borgerliga partiernasrepresentanter i utskottet. Med anledning av besluthar förutsättningarna för en komplettering av reglerna om ursprungsmärkning avkläder med krav på märkning vid införseln enligt gränsmodellen undersökts.Resultatet har redovisats i en promemoria (Ds UD 1983:4) Ursprungsmärkning avkläder. I promemorian erinras om att bestämmelserna omursprungsmärkning av kläder har tillkommit av konsumentpolitiska skäl, dvs. föratt konsumenten vid köp av kläder skall få uppgift om ursprungslandet. När detgäller tillämpningen av reglerna konstateras att märkningen av tekniska ochekonomiska skäl i regel sker redan i samband med tillverkningen. Märkning tordesaknas endast i undantagsfall. Det ankommer därvid på detaljisten att tillseatt plaggen blir märkta. Möjligheterna att kontrollera att varorna är märkta får,sägs det i promemorian, ses mot bakgrund av den tullprocedur som tillämpas iSverige. NU1984/85:25 12 Större delen av importen sker inom ramen för det s. k.hemtagningssystemet, enligt vilket importören får ta hem importvarorna och iefterhand lämna den tulldeklaration som behövs. För ca en tredjedel av antaletimportsändningar avlämnas tulldeklaration utan föregående hemtagning, i regel isamband med att godset passerar gränsorten. granskning och kontroll utförs i första handgenom granskning av de tulldeklarationer som lämnas efter hemtagning ellerdirekt i anslutning till införseln utan hemtagning. Granskningen och kontrollensker dessutom genom stickprovskontroller av gods i nära anslutning tillgränspassagen, genom kontrollbesök hos importören och genom en översiktlig granskningav det handelsstatistiska materialet. Den uppstramning av hemtagningssystemet i form av skärptkontroll av införseln av licensbelagda varor som skedde per den 1 januari 1984sägs i utredningen innebära att förutsättningarna för kontroll av märkning avvarorna i någon mån har ökats. Den skärpta kontrollen avser dock inte licensfria varorsom utgör huvuddelen av de kläder som importeras, t. ex. varor från EFTA ochEG. Rent allmänt sett måste man räknamed att en heltäckande kontroll av att varorna är märkta vid införseln inte kanuppnås. kontroll torde inte i någon större grad kunna utvidgasutöver vad som redan sker. Att mera regelmässigt göra en fysisk kontroll avsjälva varorna vid införseltillfället är knappast möjligt. Detta skulle krävastarkt ökade personalresurser för del och även kräva ytterligarelokaler m. m. När det gäller kontrollen bör dessutom uppmärksammas atten fysisk kontroll av varorna i regel inte ger ökad möjlighet att konstatera omde uppgifter om ursprung som lämnas på plaggen verkligen är riktiga. Förnärmare kontroll härav fordras en genomgång av olika handlingar som avsertransaktionen. En sådan genomgång sker regelmässigt vid tullens kontrollbesök,då enligt givna anvisningar särskild prioritet ges åt kontrollen avimportregleringar. För att få närmare uppgifter om de faktiska förhållandena idet berörda fallet krävs ofta kontakter med myndigheter i exportlandet.Möjligheterna att få sådana uppgifter är emellertid begränsade bl. a. avsekretesshänsyn. I viss utsträckning kan dock sådana kontakter åstadkommas närdet gäller länder med vilka ingått avtal om samarbete mellantullmyndigheterna. Detta gäller dock ett fåtal länder. Från handelspolitiskasynpunktei" är det enligt utredningen angeläget att märkningssystemetmedför så små hinder för handeln som möjligt. Ändrade regler måste motiveras avden konsumentpolitiska målsättningen. Med hänsyn till att erfarenheterna av tillämpningen av denuvarande bestämmelserna är begränsade finns enligt utredningen ännuinte tillräckligt underlag för att bedöma om bestämmelserna bör ändras. Detsynes därför lämpligt att avvakta med att ta ställning till behovet av attinföra gränsmodellen. NU1984/85:25 13 Någon särskild utredning i enlighetmed beslut av frågan om ursprungsmärkning av mera generell räckviddän har, som framgår av det följande, inte verkställts avregeringen. Förslag och uttalanden i budgetpropositionen I budgetpropositionen (bil. 5 s.135) redogör statsrådet för resultatet av utredningsarbetetrörande ursprungsmärkning enligt den s. k. gränsmodellen. Han konstaterar atterfarenheterna av det nuvarande systemet är begränsade, vilket försvårar enallsidig bedömning, men anser att det underlag som har samlats in inte geranledning till annan bedömning än den som gjordes när statsmakterna år 1982fattade beslut om ursprungsmärkningen. I propositionen anförs vidare attkommerskollegium löpande följer efterlevnaden av reglerna och att kontrolleninom ramen för nuvarande resurser kommer att utökas. Skulle kollegiet i sintillsyn finna behov av förändringar i systemet förutsätts att saken anmäls tillregeringen. I frågan om en utvidgad ursprungsmärkning sägs ipropositionen (s. 135) att det saknas omständigheter som bör föranleda att enmera generell lagstiftning om ursprungsmärkning övervägs. Förhållandena påtekoområdet har varit särpräglade, vilket ligger bakom regleringen där, anförstatsrådet . Han framhåller att det är oklart vilka effekter enobligatorisk ursprungsmärkning har och att man av handelspolitiska skäl börvara utomordentligt återhållsam med regler som kan försvåra importen och därmedytterst också konsumenternas möjligheter att välja mellan varor till olikapris, olika kvalitet m. m. Den slutsats som dras är att någon särskildutredning om generell ursprungsmärkning inte bör komma till stånd. Det sägs dock att om förhållandena på något särskiltvaruområde skulle utvecklas i riktning så att otillräcklig ursprungsangivelseleder till problem för konsumenterna, frågan om ursprungsmärkning på dettaområde givetvis kan aktualiseras, i första hand inom ramen förmarknadsföringslagen (1975:1418). Svar på fråga om utbildning av tekniker för tekoindustrin Arbetsmarknadsminister besvarade en fråga (1984/85:454) om åtgärder för attutbildningen av tekniker för tekoindustrin skall ökas. I svaret hänvisades bl.a. till att i samband med sitt beslut att trappa ner det s. k.äldrestödet beslutade om särskilda medel till arbetsmarknadsutbildning avseddaför utbildning av nyanställda inom branschen. Såväl för föregående som förinnevarande budgetår hade 7 milj. kr. avsatts för sådan utbildning.Nyrekryteringen underlättades också genom en rad olika AMU-kurser medinriktning mot tekoindustrin. Inom ramen för dessa medel torde ävenkompletterande utbildning för nyanställda tekniker kunna anordnas. För attvidareutbilda de redan anställda kunde den 1" * 1984185.1 Jsaml. NU1984/85:25 14 s. k. flaskhalsutbildningen användas, anfördes vidare isvaret, av vilket bl. a. också framgick att teknikerutbildning med direktinriktning mot tekoindustrin ges dels vid högskolan, dels vid gymnasieskolan iBorås. Skinnindustrin har, enligt vad somsägs i motion 1984/85:449 (s), kanske än mer än övrig beklädnadsindustriminskat produktionen i och utgör snart bara en liten spillra av vad denvarit. Motionärerna anför att skinn är en naturprodukt som bör tas till varaoch utvecklas inte minst för användning i krislägen. Kunskaper och kapacitetmåste finnas också i normala tider om försörjningen skall kunna fungera i ettkrisläge. När det gäller landets tillverkning av skinnkläder börjarsituationen bli sådan att man på allvar måste ifrågasätta om det går attbehålla erforderliga kunskaper. Enligt motionärerna behövs frånberedskapssynpunkt ett ordentligt stöd till de företag som finns kvar,dels för att garantera yrkeskunskapen, dels för att klara produktutvecklingen.Det borde därför vara naturligt att svensk skinnindustri ställdes underöverinseende av överstyrelsen för ekonomiskt försvar (ÖEF) och fick stöd påsamma villkor som tekobranschen i övrigt. Motionsförslag (s) om åtgärder förskinnindustrin har behandlats av vid ett flertal tillfällen tidigare. En motion 1979 föranledde ett uttalande avriksdagen av innebörd att den svenska skinn- och läderindustrins framtidadimensionering borde utredas. Utredningen borde vara parlamentarisktsammansatt. följde härvid ett förslag av näringsutskottet som i sittbetänkande (NU 1978/79:48) underströk att det inte minst frånförsörjningsberedskapssynpunkt var angeläget att det inom landet fanns enskinnkonfektionsindustri av tillräckligt stor omfattning. Utredningen bordeenligt utskottets mening även ta upp frågorna om en viss minimiproduktion förindustrin och om tillverkning av skyddshandskar för beredskapsbehov. Medanledning av beslut uppdrog regeringen åt densärskilda delegation (tekodelegationen) som hade tillkallats församordning av åtgärder avseende tekoindustrin att dels utreda vilken omfattningskinn- och läderindustrin borde ha , dels studera hurlädervaruimporten påverkade skinnindustrins framtidsutsikter. Att uppdraget anförtroddes den icke parlamentarisktsammansatta tekodelegationen gav anledning att påföljande år upprepasin begäran att utredningen, med hänsyn till den avgörande betydelse som dessförslag NU1984/85:25 15 kunde få för den berörda industrin, skulle gesparlamentarisk förankring (NU 1979/80:39). Delegationen fick emellertidslutföra sitt uppdrag och lämnade rapporten ochläderkonfektionsindustrins framtida dimensionering. I rapporten föreslogs som riktpunkt för samhälletsinsatser för skinnkon-fektionsindustrin, dvs. tillverkning av kläder av skinnoch av handskar av läder och skinn, att en produktionsvolym nivåskulle upprätthållas, en nivå som i stort motsvarade den som behövdes frånförsörjningsberedskapssynpunkt. Skinnkonfektionen borde även fortsättningsvisfå del av tekostödet och borde som delbransch ingå i den fortsatta planeringenför tekobranschen. Garveriindustrin borde tas in i SIND:s branschprogramverksamhet.Importutvecklingen borde närmare övervakas, och frågan om att skinn- ochläderkonfektion (inkl. pälsmocka) skulle likställas med textil konfektion bordetas upp i en omförhandling av MFA. I proposition 1981/82:148 om åtgärder för tekoindustrin m.m. redovisades tekodelegationens utredningsresultat. Föredragandedepartementschefen, handelsminister , anförde att en erforderligkristida produktionskapacitet i fråga om arbetshandskar borde tryggas avförsörjningsberedskapsskäl. Bristen i fråga om produktionskapacitet kunde ikristid täckas genom omställning av produktionen av skinnkläder. Det ankom påÖEF att följa utvecklingen och vidta de åtgärder som bedömdes nödvändiga,anförde han. Företag inom skinnkonfektionsindustrin borde vidare ha sammamöjlighet att erhålla statligt stöd som andra tekoföretag. Handelsministernerinrade härefter om att kommerskollegium kvartalsvisrapporterade om bl. a. importutvecklingen på skinnkonfektionsområdet. Enövervakning genom importlicenser ansåg han i dåvarande läge inte varanödvändig. Han framhöll vidare att det inte hade varit möjligt att uppnå enutvidgning av varuomfattningen i MFA så att även varor utanför textilområdetskulle ingå. I en motion (s) med anledning av propositionen föreslogsatt garveriindustrin skulle ingå i statens industriverks verksamhet medbranschprogram. Skulle vid t. ex. en avspärrning kunna tillvarata dehudar som fanns i landet var det, menade motionärerna, nödvändigt med eninhemsk garveri-kapacitet för att få fram råvara för den produktion somerfordrades i ett beredskapsläge. Motionen fick inte stöd i näringsutskottet(NU 1981/82:50, 59; reservation s) och avslogs av . Mot bakgrund av en fortsatt markant minskning avkonsumtionen av skinnkläder och ökning av importandelen begärdes bl. a. i enmotion (s) att den möjlighet att följa branschens utveckling genomett importlicenssystem som gällde för kläder av väv och trikå även skulleinföras för skinnkläder. Att samma tullnivå skulle gälla för skinnkläder somför kläder i övrigt rekommenderades också. Motionärerna krävde dessutom att ettbegränsningavtal med Republiken () skulle upprättas. Näringsutskottetkonstaterade (NU 1982/83:42) att och Republi- NU1984/85:25 16 ken hade ingått ett nytt begränsningsavtal inomtekoområdet som emellertid inte omfattade skinnkläder. Detta fick ses motbakgrund av att multifiberavtalet inte täckte dessa produkter. Vad beträffadeuppföljningen av importen av skinnkläder erinrade utskottet om att regeringenår hade uppdragit åt kommerskollegium att statistiskt övervaka importeninom detta område och regelbundet till handelsavdelningrapportera om utvecklingen. Enligt utskottets mening fick denna importövervakningvad gällde skinnkläder anses tillräckligt effektiv. Utskottet anförde härefteratt konkurrenssituationen för den svenska produktionen av skinnkläder gentemotimporten från lågprisländer, liksom i fråga om olika produktområden inomtekoindustrin, var svår. Att några speciella åtgärder skulle vidtas med siktesärskilt på tillverkningen av skinnkläder vill utskottet emellertid inteförorda. Utskottet förutsatte dock att regeringen även fortsättningsvis skullenoga följa importutvecklingen. Utskottet avstyrkte och avslogmotionen. I industriverkets rapport (SIND PM1984:5) TEKO 84 lämnas följande uppgifter om produktion och handel medskinnkläder . Tillförseln av skinnkläder ökade kraftigt i mitten av1970-talet och uppgick då till ca 1,3 miljoner plagg. Därefter har en kraftignedgång skett. Ar 1979 var tillförseln knappt 0,5 miljoner plagg och år 1981drygt 325 000 plagg. Efter ett tillfälligt trendbrott påföljande år sjönk tillförselnåter till 290 000 plagg . Liksom tillförseln har också den svenska produktionen avskinnkläder minskat i snabb takt. Den låg på nivån 300 000 plagg i mitten av1970-talet, hade sjunkit till 60 000 plagg och uppgick till 43000. Den inhemska produktionen exkl. faktisk direkt exportsvarar för av tillförseln till den svenska marknaden. Underåren 1976-1983 sjönk sysselsättningen med mer än en tredjedel. Antaletårsan-ställda beräknas nu uppgå till ca 300. Importen av skinnkläder kommer främst från , somår 1983 svarade för av den totala importen. Antalet tillverkare avskinnkläder i är 14, varav sex driver sin verksamhet imycket liten omfattning. De fyra största företagen svarar för ca 70 7o avproduktionen. I rapporten redovisas också förväntad utveckling i detkortare perspektivet. Den inhemska efterfrågan och tillförseln har förutsettsstagnera på samma låga nivå som . dvs. 300 000 plagg.Detaljhandeln bedöms också ha stora lager efter de senaste årens milda vintrar. Exporten av i framställda plagg har under desenaste åren enligt företagens uppgifter uppgått till ca 10 000 plagg per år.Huvuddelen av den NU1984/85:25 17 export som redovisas i utrikeshandelsstatistiken skullealltså avse reexport. En långsam exportökning till 12 000 plagg förutses framtill . Konkurrenssituationen kännetecknas å ena sidan av förväntadfortsatt stark importkonkurrens, å andra sidan av svag lönsamhet i förening medofta omodern maskinpark och nerslitna produktionslokaler. Under dessa förutsättningarbedöms produktionen i komma att bli ytterligare något lägre eller ca 40000 plagg 1984 och 1985. Sysselsättningen väntas minska med ca 25personer till ca 275 årsanställda . Produktions- och sysselsättningsutvecklingen vad gällerhandskar av skinn och läder, inkl. konstläder, redovisas inte i industriverketsrapport. Den inhemska tillverkningen är emellertid numera mycket begränsad. År1982 tillverkades 155 000 par handskar, vara 86 000 par arbetshandskar.Importen omfattade 10,3 miljoner par, varav drygt 8 miljoner pararbetshandskar. Svar på fråga om utbildningen Inom skinnindustrin Utbildningsminister besvarade (RD 1984/85:59 s. 86) en fråga(1984/85:260) om hur behovet av utbildningsåtgärder inom svensk skinnindustrikunde tillgodoses, så att den yrkeskunskap som fanns i branschenkunde bibehållas också . Utbildningsministern erinrade inledningsvisom att den arbetsgrupp för översyn av den yrkesinriktade utbildningen inomgymnasieskolan som tillsattes bl. a. också arbetade med dengenerella frågan om utbildning för små yrkesområden. Vad gällde skinnindustrin,fortsatte utbildningsministern, fanns redan inom gymnasieskolans ram ett antalspecialkurser koncentrerade till den s.k. skinnskolan i med enintagningskapacitet om totalt 56 platser. I svaret betonades den viktiga rollsom skinnskolan spelar för branschen som en bas för nyrekrytering av ungdomar.Eventuella behov av förnyelse i utbildningsinriktning eller utbildningsinnehållfick, sade utbildningsministern avslutningsvis, framföras via branschorganeneller skinnskolan till berörda utbildningsmyndigheter. Staten har satt in enrad olika åtgärder för att bromsa tekoindustrins tillbakagång och skapaförutsättningar för en positiv utveckling inom branschen. Statsfinansiellt ärde arbetsmarknadspolitiska insatserna i form av det s.k. äldrestödet mestbetydelsefulla. Frågan härom behandlas nu som tidigare avarbetsmarknadsutskottet (AU 1984/85:17). Inom det ekonomiska försvarets ram förekommerberedskapslån och anslag till beredskapslagring och industriella åtgärder.Regeringens förslag på detta NU1984/85:25 18 område bereds av försvarsutskottet. På grundval av dels förslagoch uttalanden i budgetpropositionen, dels en rad motioner tar näringsutskottethär upp frågor om det industripolitiska stödet till tekoindustrin och omimportreglering och andra handelspolitiska åtgärder. Till industripolitiska åtgärder förtekoindustrin föreslår regeringen ett anslag om 96,3 milj. kr. för budgetåret1985/86. Från anslaget bestrids kostnader för dels branschfrämjande åtgärder,dels lån till rationaliseringsinvesteringar inom konfektionsindustrin. Detföreslagna anslaget är 18 milj. kr. högre än för innevarande budgetår. Ökningenfördelar sig med 8 resp. 10 milj. kr. på de två nu nämnda åtgärdsområdena, förvilka därmed skulle anslås 71,3 resp. 25 milj. kr. Tillsammans med föreslagnaanslag för försörjningsberedskapspolitiska och arbetsmarknadsmässiga åtgärderuppgår de av regeringen föreslagna anslagen till åtgärder för tekoindustrintill sammanlagt 354 milj. kr. för nästa budgetår. Den totala omfattningen avåtgärderna föreslås därmed bli ungefär oförändrad jämfört med det förslag somförelades (prop. 1982/83:130, NU 1982/83:42, AU1982/83:29, rskr. 1982/83:321, 322). beslut innebar att åtgärdernatill stöd för tekoindustrin skulle ges en ändrad stödprofil i riktning motökade industri- och försörjningsberedskapspolitiska insatser parallellt medminskade arbetsmarknadspolitiska åtgärder (det s. k. äldrestödet). Den nuföreslagna ökningen av anslaget till industripolitiska åtgärder i tekoindustrininnebär en uppföljning av detta beslut. I samband med beslut riktades särskilt frånmoderata samlingspartiets och sida stark kritik mot förslagettill en omläggning av tekostödet. Denna kritik kommer , liksom också våren1984, åter till uttryck. I motion 1984/85:2623 (m) anförs sålunda att detstatliga stödet till tekoindustrin bör inriktas på generella stödåtgärder ochutformas på ett sådant sätt att konkurrens kan upprätthållas på lika villkorinom branschen. Motionärerna finner regeringens förslag om en ökning av detselektiva stödet oacceptabelt. De yrkar avslag på regeringens förslag tillanslag för industri-poliriska åtgärder. Kostnader för redan gjorda åtagandenskall, föreslår de, täckas från anslaget B 12, Branschfrämjande åtgärder. I motion 1984/85:2792 (fp) förordas att anslaget tillindustripolitiska åtgärder skall halveras till 48 milj. kr. Motionärernaåberopar den omstrukturering som har skett inom tekoindustrin under senare åroch den positiva utveckling som delar av branschen har präglats av. Det indirektaindustristödet till tekoindustrin kan därför dras ned, anser de, och någotbehov av särskilda rationaliseringslån föreligger alls inte. I motionerna 1984/85:1514 (c) och 1984/85:2788 (m) yrkaspå en minskning av anslaget med 29 milj. kr. resp. 45 milj. kr. Genom en sådanbesparing skulle enligt motionärerna utrymme skapas för att äldrestödet under NU1984/85:25 19 /86 kan bibehållas vid nuvarande nivå ochinte sänkas från till i enlighet med regeringens förslag. Olikheterna ibegärd anslagsminskning hänger samman med att man i den förstnämnda motionenräknar med sjunkande genomsnittsålder i branschen. Som har framgått av den inledande redovisningen (s. 4 f.)finns vissa positiva drag i utvecklingen inom svensk tekoindustri under desenaste två åren. Den starkt negativa utveckling som var utmärkande för deförsta åren i fråga om produktion och sysselsättning har sålundaersatts av en viss produktionsuppgång (textilindustrin) resp. en mera dämpadproduktionsnedgång (trikå- och konfektionsindustrierna). Sysselsättningsminskningen,som tidigare uppgick till ca 2 000 personer , väntas och1985 ligga betydligt lägre, på nivån några hundra. detendensen till fortsatt nedgång i produktion och sysselsättning för branschensom helhet väntas dock enligt statens industriverks bedömningar (se s. 6)prägla utvecklingen också i fortsättningen. Utskottet vill påpeka atf det ännu inte har gått avden treårsperiod på vilken det av fastlagda tekoprogrammet löper. Enavveckling av de generella subventionerna till företagen har inletts, ochåtgärderna i effektivitetsfrämjande och marknadsstödjande syfte har förstärkts.Det är ännu något tidigt att utvärdera effekterna av denna omläggning avtekostödet. Förutom av de av beslutade åtgärderna har utvecklingeninom tekoindustrin naturligtvis i betydande grad påverkats av devalveringenhösten 1982 och den allmänna konjunkturuppgången. I samverkan har nämndafaktorer haft positiva effekter för svensk tekoindustri under de senaste åren.Genom industriverkets tekostrukturutredning bekräftas atf de åtgärder som rymsinom ramen för verkets branschprogram för tekoindustrin fyller en viktigfunktion för industrins omvandling och förnyelse. Omläggningen avtekopolitiken mot ökade resurser för de industripolitiska insatserna iindustriverkets regi bör därför fullföljas. Utskottet tillstyrker således regeringens förslag tillmedelsanvisning till industripolitiska åtgärder för tekoindustrin och avstyrkermotionerna 1984/ 85:1514 (c), 1984/85:2623 (m), 1984/85:2788. (m) och1984/85:2792 (fp), de båda förstnämnda i här aktuella delar. Ett program som i likhet med det nu pågående omfattar treår skulle ge såväl industriverket som industrin bättre möjligheter tillplanering i vad avser personal, programuppläggning och resursfördelning, anförsi motion 1984/ 85:2624 (s). Regeringen borde lägga fram förslag omdetta för , anser motionärerna och begär ett uttalande av avdenna innebörd. Ett motsvarande förslag med likartad motivering finns i motion1984/85:1514 (c). Behovet av att tekopolitiken läggs fast för en flerårsperiodunderstryks också - utan särskilt yrkande - i motion 1984/85:2788 (m). Utskottet konstaterar att /86 utgör detsista i den nu löpande treåriga programperioden för tekoindustrin. Genomriksdagens beslut lades tekopolitiken fast för en treårsperiod. NU1984/85:25 20 preciserades hur stor den årliga nedtrappningen aväldrestödet skulle vara.