bet · G801KU5 · 1984-12-31 00:00:00 — Det är vidare att märka att, eftersomrealisationsvinstbeskattningen är en skatt på inkomst (av tillfällig förvärvsverksamhet)och kontantprincipen i detta sammanhang ges en särskild tolkning, en säljareinte kan vara säker på att försäljningen kommer att bli bedömd enligt de vidavtalsslutet gällande skattereglerna, om han inte får uppbäraåtminstone någon del av köpeskillingen. I lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt finnsdetaljerade regler om när skattskyldighet för arvs- och gåvoskatt inträder. Vidarvsskatt är det i KU1984/85:5 19 regel arvlåtarens död som utlöser skattskyldigheten.Gåvoskatteskyldighet inträder som huvudregel, då gåvan har fullbordats ellernär en skriftlig gåvoutfästelse har överlämnats fill mottagaren. I fråga ombåde arv och gåva kan skattskyldigheten undantagsvis, vid s. k. framskjutnaförvärv, utlösas av , en händelse som inträffar senare än nu har sagts. Enligt lagen (1947:577) om statlig förmögenhetsskatt skallsådan skatt beräknas på visst sätt med hänsyn till förhållandena vid utgångenav beskattningsåret. Förmögenhetsbeskattning kan därför inte sägas vararetroaktiv så snart den tidpunkt, per vilken förmögenhetsställningen beräknas,ligger efter lagens ikraftträdande. Vad här har sagts om när den utlösande omständigheteninträffar vid de viktigare formerna av den nuvarande direkta beskattningentorde ge ledning också vid motsvarande bedömning i fråga om övriga direktaskatter. I det föregående har belysts medhänsyn till olika former av skatt och avgift vilken som är den utlösandefaktorn och när denna inträffar. Det har sagts att skattelagarnas nu gällanderegler om skattskyldighetens inträde blir avgörande i dessa hänseenden. Menvad händer om reglerna angående skattskyldighetens inträde ändras, vilketnaturligtvis måste vara möjligt? Svaret på den ställda frågan är, att en regel förskattskyldighetens inträde vad avser en existerande skatteform vid ettretroaktivitetsförbud inte får tillämpas så att skattskyldigheten utlöses av enomständighet som har inträffat redan när den nya regeln trädde i kraft. I detta sammanhang återstår attställa frågan vad ett retroaktivitetsförbud skulle betyda, om en helt ny skattinförs. Å ena sidan måste givetvis ha frihet att konstruera skattenså som befinnes lämpligast t. ex. när det gäller den utlösande faktorn. Å andrasidan får denna faktor inte ligga i förfluten tid, när den nya skatteformenträder i kraft. Om en skatt införs på t. ex. innehavet av viss egendom måsteden tidpunkt som är avgörande för frågan om skatt skall utgå ligga efter dennya lagens ikraftträdande. Förslaget till det aktuellastadgandet framlades för i prop. 1978/79:195. Departementschefenuttalade därvid att det var tydligt att starka skäl talade för någon form avförbud mot skattelagstiftning som har retroaktiva effekter men att frågan var omdet är möjligt att på ett tillfredsställande sätt i lagtext ange vad som skallförstås med retroaktiv lagstiftning på ifrågavarande område. Departementschefenansåg dock att uredningens avgränsningsmetod kunde, godtas. Han anslöt sig äveni allt väsentligt till vad utredningen anfört beträffande frågan närskattskyldigheten skall anses inträda vid olika skatteformer och andranärbesläktade tillämpningsfrågor. Vid riksdagsbehandlingen tillstyrktekonstitutionsutskottet, som var enigt på denna punkt (KU 1978/79:39),propositionens förslag. Enligt 8 kap. 3 § RF skall föreskrifter om skatt tillstaten meddelas genom lag. Av stadgandets förarbeten (prop. 1973:90 s. 302)framgår att som skatt KU1984/85:5 20 räknas inte bara bestämmelser om vem som är skattskyldig,på vad skatten skall utgå, skattesats o. d. utan även de regler som gällergrunderna för taxerings- och uppbördsförfarandet. Av huvudregeln i 7 § i nämnda kapitel framgår att riksdageninte kan delegera till regeringen att utfärda föreskrifter om skatt. Tvåundantag finns från denna regel. Delegation kan ske till regeringen i fråga omanstånd med betalning av skatt och i fråga om tull på införsel av vara. Enligt 13 § i kapitlet kan regeringen emellertid beslutaom föreskrifter om verkställighet av lag. I dessa fall får regeringen ävenöverlåta åt underordnad myndighet att meddela bestämmelser i ämnet. brukar förstås tillämpningsföreskrifter avadministrativ karaktär som inte tillför lagregleringen något materiellt nytt.Genom verkställighetsföreskrifter får således inte beslutas om ytterligareåligganden för enskilda eller om ingrepp i deras personliga och ekonomiskaförhållanden. har i 60 a § taxeringskungörelsenbemyndigats att meddela de ytterligare verkställighetsföreskrifter som behövstill bestämmelserna i taxeringslagen om taxering för inkomst och förmögenhet.Verket skall också meddela de verkställighetsföreskrifter som behövs till deskatteförfattningar som anges i taxeringslagen. har i sitt granskningsbetänkande1980/81:25 bl. a. gjort en översikt över huvudtyperna avverkställighetsföreskrifter på skatte-lagsfiftningsområdet. Utskottet uttaladedärvid bl. a. följande: har enligt undersökningen sin främsta betydelseinom den del av obligatoriska lagområde som avser offentligrättsligaföreskrifter. RF kräver att alla grundläggande normer inom det obligatoriskalagområdet skall beslutas av . Riksdagsförfarandet är så passomständligt att det inte är i praktiken möjligt att använda det annat än i ettrelativt begränsat antal fall. Liksom tidigare måste därför regeringen ochmyndigheter under regeringen svara för en stor del av den detaljinriktadenormgivningen på det offentligrättsliga området. Detta blir möjligt genominstitutet verkställighetsföreskrifter. Gränsen mellan föreskrift som kräver lagform ochverkställighetsföreskrifter kan inte sällan vara svår att dra. Några merabestämda kriterier utöver de i bilaga 6 redovisade uttalandena igrundlagspropositionen kan knappast anges. Frågan om vad som är tillåtet somverkställighetsföreskrifter får i sista hand avgöras i det enskilda fallet. Undersökningen ger anledning tillantagande att en stor del av den totala normgivningen inom de granskadeområdena efter delegering från regeringen ankommer på myndigheter underregeringen. a. har uppenbarligen fått omfattande normgivningsbefogenheter. Myndigheternas normgivning har en mycket stor praktiskbetydelse för den enskilde. Denna normgivning är omfattande. Av det totala normbeståndet i samhället härrör sannolikt flertalet från olika myndigheter.Myndigheternas normgivning skall komplettera och fylla ut riksdagenslagstiftning och regeringens förordningar, som den är underordnad. Den har integranskats i KU1984/85:5 21 Uppsikten över dennamyndighetsverksamhet får anses i första hand ankomma på regeringen. Det är juregeringen som genom förordningar ger myndigheterna de erforderligabefogenheterna på området. Om det finns anledning till det kan regeringenbegränsa eller helt återta fidigare bemyndiganden. Regeringen är också deninstans som har att pröva eventuella besvär över myndighets normbeslut. Ävenutan besvär kan regeringen alltid genom förordning upphäva eller ändra normersom beslutats av myndighet. a. av dessa skäl är det väsentligt attregeringen fortlöpande följer myndigheternas normgivning och tar de initiativsom framstår som påkallade. I sammanhanget kan erinras om att regeringen genomförordning kan meddela generella regler för myndigheternas normgivning. De granskade förordningarna innehåller åtskilligaföreskrifter om delegering till myndigheter av normgivningsbefogenheter. Iflertalet fall har delegeringsbesluten - vare sig det har varit fråga om s. k.subdelegering enligt 8 kap. 11 § RF eller delegering enligt 8 kap. 13 § tredjestycket RF-endast avsett begränsade delar av regeringens egennormgivningskompetens. Det kan emellertid ifrågasättas om inte sådana generellabemyndiganden som bemyndigandet i 60 a § taxeringskungörelsen för RSV attmeddela verkställighetsföreskrifter såvitt gäller kommunalskattelagen, lagenom statlig inkomstskatt och lagen om statlig förmögenhetsskatt (se bilaga 6 s.131) borde ha på något sätt begränsats. Slutligen kan noteras att det av undersökningen framgåratt äldre bemyndiganden som, ehuru giltiga, inte är förenliga med RF:snormgivnings-system, fortfarande utnyttjas på skatteområdet. I mofion 1983184:334 av C.-H.Hermansson m.fl. (vpk) begärs en offentlig utredning för att kartlägga ochanalysera de faktiska, reella maktförhållandena i det svenska samhället ochderas följder för olika grupper och individer. För att folkets demokratiskarättigheter skall kunna försvaras och utvidgas, så att demokratin blir gällandepå alla områden av samhällslivet, är det enligt motionärerna nödvändigt medstörsta möjliga kunskap om de faktiska maktförhållandena i samhället.Motionärerna anför vidare som stöd för att företa en utredning att viktigaförändringar ägt rum i maktförhållandena. Imofionen hänvisas till vissa offentliga utredningar som belyst dessa frågorsamt till en i tillsatt s. k. maktutredning. Denna undersökte deekonomiska maktgrupperingarna, organisationer inom arbets- och näringslivet,den administrativa apparatens makt, massmediernas makt och internationellaföretags makt. Vissa av de frågor som tas upp imotionen har belysts eller utreds av bl. a. statliga offentliga utredningar.Däribland kan nämnas koncentrationsutredningen, låginkomstutredningen,kooperafionsutredningen och verksledningskommittén. KU1984/85:5 22 skulleenligt sina direktiv bl. a. karfiägga industrins struktur ochkonkurrensförhållanden med särskild inriktning på företagskoncentration,kartellsamarbete och vertikal integration samt förmögenhets-, ägande- ochinflytandeförhållanden inom det privata näringslivet. a. betäkandena (SOU 1968:5) Industrins struktur och konkurrensförhållanden,(SOU 1968:7) Ägande och inflytande inom det privata näringslivet och (SOU1975:50) Internationella koncerner i industriländerna. Låginkomstutredningenskulle enligt direktiven bl. a. kartlägga och analysera den svenskavälståndsfördelningen och fördelningspolitiken. Dess första delbetänkande var(SOU 1970:34) Svenska folkets inkomster. Massmediekoncentrationsutredningenstuderade koncentra-tionsutveck/ingen på massmedieområdet och lade fram förslagmed syfte att motverka en sådan koncentration (SOU 1980:28) har haft i uppdrag att utreda den svenska kooperationenoch dess roll i samhället, varvid bl. a. gjorts en kartläggning av konsument-och producentkooperationens uppbyggnad, omfattning och verksamhet (SOU 1979:62och 1981:60). uppdrag skall enligt direktiven (Dir1983:48) avse hela ledningsfunktionen vid förvaltningsmyndigheter underregeringen. Tyngdpunkten skall ligga på frågorna hur ledningen förmyndigheterna bör utformas för att garantera dessas effektivitet och en godsamhällsservice samt möjliggöra medborgerlig insyn och påverkan. 1 detta betänkande behandlarutskottet ett antal under den allmänna motionstiden väckta motioner omvissa grundlagsfrågor m. m. Motionerna tar upp regeringsformens bestämmelserom krig och krigsfara, inrättandet av en författningsdomstol, frågor omåtgärder med anledning av en fällande dom mot i den europeiskadomstolen för de mänskliga rättigheterna (), tillämpningen av internationellakonventioner, reglering i regeringsformen av svenskt medborgarskap,normgivningen på skatteområdet samt fråga om utredning av maktförhållandena iSverige. Fem av de aktuella motionerna rör regeringsformensbestämmelser om krig och krigsfara. I motionerna 1983/84:331 och 1983/84:581båda av i (m), 1983/84:1385 av () och1983/84:2127 av () begärs omprövning av utformningen av 13 kap.regeringsformen (RF). Enligt motion 331 behöver särskilt 13 kap. 9-11 §§ RF samtde därmed sammanhängande reglerna i 5 kap. 3, 5 och 6 §§ RF omprövas. Motion581 tar upp frågan om regeringsombildning under krigsförhållanden. Med hänsyntill de vittgående befogenheter en regering kan ha enligt reglerna i 13 KU1984/85:5 23 kap. RF kan det enligt mofionären ifrågasättas om intenågon form av godkännande av en omfattande regeringsombildning borde inskrivasi nämnda kapitel. I motion 1385 hävdas att det finns starka skäl för attunderlåta att i grundlag föreskriva hur skall styras under ockupationav främmande makt och att det troligen vore bättre för landet att förlita sigpå den konstitutionella nödrätten. I motion 2127 hävdas att 13 kap. RFskyndsamt bör utredas mot bakgrund av att det i debatten under senare årframkommit farhågor för att grundlagen möjliggör för en ockupationsmakt atthelt lagenligt få till sin hjälp alla konstitutionella organ vid landetsstyrande. Motion 1983/84:1402 av Per och (bådam) innehåller en begäran om utredning angående hur statsmakternas och flertaletmedborgares inställning till försvaret av det egna samhället bäst böruttryckas i regeringsformen och i informationen till landets invånare. 113 kap. RF har tagits in konstitutionella regler somskall göra det möjligt för statsmakterna att agera inom grundlagens ram ävenunder krig eller vid krigsfara. Kapitlet bygger på ett förslag avgrundlagberedningen (SOU 1972:15, Ny regeringsform - ny riksdagsordning). Efteringående diskussioner kom grundlagberedningen fram till att den bästa metodenvar att i ett särskilt kapitel i grundlagen införa konstitutionellabestämmelser om krig och andra utomordentliga förhållanden. De andra alternativsom övervägdes var dels att lita till den konstitutionella nödrätten, dels attgöra grundlagsändringar möjliga under enklare former. Dessa alternativavvisades emellertid bl. a. med motiveringen att om kravet på uttryckligtgrundlagsstöd släpptes skulle det bli lättare för oansvariga grupper att gripamakten i kritiska lägen. Grundlagberedningens tankegångar godtogs avföredragande departementschef i proposition 1973:90 med förslag fill nygrundlag och senare även av . Reglerna i 10 § i kapitlet angående riksdagsbeslut på ockuperatområde ändrades (prop. 1981/82:52, KU 1981/82:16 och 1982/83:1). I denproposition som låg till grund för ändringen uttalade föredragande departementschefatt frågan om de statliga organens verksamhet under ockupation borde övervägasingående. Han avsåg därför att låta studera den ytterligare i lämpligtsammanhang. har regeringen tillsatt en parlamentariskkommitté (folkstyrel-sekommittén) med uppdrag att föreslå åtgärder för attförbättra folkstyrelsens villkor. Enligt direktiven (Dir. 1984:23) börkommittén vara oförhindrad att överväga om det behövs ändringar i de regler iRF som rör statsorganens verksamhet under ockupation. I direktiven sägs vidareatt kommittén bör kunna föreslå också andra ändringar i 13 kap. RF som denanser vara påkallade. Utskottet vill erinra om att de nuvarande reglerna i 13kap. RF har tillkommit efter ett omfattande utredningsarbete. Frågorna är avutomordentligt komplicerad natur. Det är därför värdefullt attfolkstyrelsekommit- KU1984/85:5 24 tén får tillfälle att analysera problemen och om den såfinner påkallat föreslå ändringar i fråga om de konstitutionella regler somskall gälla vid krig och krigsfara. Enligt utskottets mening bör kommitténsarbete avvaktas innan ställning från sida tas till berörda frågor. Motion 1402 tar även upp frågan om hur statsmakternas ochmedborgarnas inställning till försvaret av det egna samhället bäst böruttryckas i informationen till landets invånare. Utskottet delar motionärernasuppfattning att utformningen av informationen om försvaret är av stor vikt.Dessa frågor kan emellerfid antas bli föremål för behandling av den nyacentrala förvaltningsmyndighet - styrelsen för psykologiskt försvar - somskall inrättas och som får till uppgift att bl. a. främjainformation om säkerhetspolitiken och totalförsvaret. Vidare har den i mars1984 tillsatta försvarskommittén enligt sina direktiv (Dir. 1984:14) attbeträffande totalförsvarets civila delar lämna förslag till ambitionsnivå förberedskapsåtgärder avseende bl. a. information. Mot bakgrund härav är utskottetinte berett att förorda att gör någon framställning till regeringenenligt här aktuella yrkande i motionen. Med det anförda får mofionerna 1983/84:331, 581, 1385,1402 och 2127 i viss mån anses tillgodosedda. Mofionerna 1983/84:1111 av (),1983/84:1415 av och (båda m) samt 1983/84:1418 avAllan Åkeriind m.fl. (m) tar upp frågan om inrättande av en författningsdomstoli . Enligt motion 1111 skulle en författningsdomstol förutomlagkonflikter i ärenden som direkt berör enskilda allmänt kunna pröva omstiftade lagar står i överensstämmelse med grundlagen. Motionen innehåller ävenen begäran om att regeringen skall ta initiativ till en utredning om hurkontrollen av grundlags- och konventionsenligheten av domar, utslag ochförfattningar lämpligen bör ske. I motion 1415 hävdas att den s. k. lagprövningsrättenbör anförtros ett organ som är självständigt och handlingskraftigt. En författningsdomstoltorde enligt motionen vara bättre lämpad för en sådan uppgift än allmännadomstolar och förvaltningsmyndigheter. Enligt motion 1418 bör mot bakgrund avbl. a. en allt intensivare lagstiftningstakt och alltför många dåligtförberedda och ogenomtänkta lagar en författningsdomstol inrättas. Såsom framgår av recitavsnittet i detta betänkandeförekommer i utländska statsskick olika typer av judiciell kontroll av attlagar och andra författningar inte strider mot landets konstitution. Sådanafrågor prövas i vissa länder av en särskild författningsdomstol. Men det ärockså vanligt att denna kompetens ligger hos de allmänna domstolarna.Exempelvis i har en från de allmänna domstolarnafristående förbundsförfattningsdomstol till uppgift att avgöra bl. a.grundlagstolkningsfrågor beträffande de högsta förbundsorganens kompetens.Domstolen har även att pröva frågor om förbunds- och delstatsrätts förenlighetmed grundlagen samt delstatsrätts förenlighet med förbundsrätt. KU1984/85:5 25 är det lagprövningsförfarande som förekommer i , där iprincip alla domstolar kan pröva en författnings förenlighet medkonstitutionen. Högsta instans på detta område är Supreme Court. I är lagrådsgranskningen samt domstolarnas ochförvaltningsmyndigheternas lagprövningsrätt viktiga delar i kontrollen av attlagar och andra författningar inte strider mot grundlag eller annan överordnadlag. Bestämmelserna om lagrådsgranskning finns i 8 kap. 18 § RF och innebär ikorthet att regeringen bör inhämta yttrande från lagrådet över förslag tillvissa i stadgandet angivna lagar. Om regeringen underlåter att inhämta sådantyttrande skall skälen härför redovisas inför . Lagrådets granskningskall bl. a. avse hur ett lagförslag förhåller sig till grundlagarna ochrättsordningen i övrigt. Lagprövningsrätten är reglerad i 11 kap. 14 § RF.Stadgandet infördes i RF och betydde att den lagprövningsrätt somtidigare utvecklats i praxis lagfästes. Lagprövningsrätten innebär att endomstol eller ett annat offentligt organ i sin rättstillämpande verksamhet harrätt och skyldighet att sätta åt sidan en föreskrift som strider mot enbestämmelse av högre konstitutionell valör. Om t. ex. en lagregel uppenbartstrider mot grundlag får den inte tillämpas. Det är enligt det svenskalagprövningssystemet inte möjligt att hos en domstol begära prövning enbart avfrågan om en författnings grundlagsenlighet. Denna fråga måste haaktualiserats vid tillämpning av författningen i ett visst fall för att kunnabehandlas av domstolen. Frågan om att inrätta en författningsdomstol i vårt landhar diskuterats i olika sammanhang, bl. a. av fri- ochrättighetsutredning (SOU 1975:75) och rättighetsskyddsutredningen (SOU1978:34). Båda utredningarna ställde sig avvisande härtill. Frågan har ävenunder senare år varit föremål för prövning.Såväl i proposition 1975/ 76:209 om ändring i regeringsformen som i proposition1978/79:195 om förstärkt skydd för fri- och rättigheter m. m. förkastadestanken på att inrätta en författningsdomstol av de föredragandedepartementscheferna. hade samma mening. Såsom framhållits i bl. a. förarbetena tillregeringsformens fri- och rättighetsregler skulle inrättandet av enförfattningsdomstol kunna medföra risk för en icke önskvärd förskjutning i detsvenska polifiska maktsystemet och bryta mot svensk författningstradition. Motdenna bakgrund är utskottet inte berett att förorda bifall till motionerna. Vadgäller den i motion aktualiserade frågan om tillämpningen avinternationella konventioner kan även hänvisas till vad utskottet anför på s.27i detta betänkande. Med det anförda avstyrker utskottet motionerna1983/84:1111, 1415 och 1418. Mofionerna 1983/84:1108 av (), 1983/84:1352(yrkande 1) av m. fl. (c) och 1983/84:1374 av ()tar upp frågan om ändringar i svensk lagstiftning med anledning av Europadomstolensfällande dom mot i ett uppmärksammat fall för brott KU1984/85:5 26 mot den europeiska konventionen om de mänskligarättigheterna (). I motion 1108 erinras om att justitieministern uttalat attregeringen inte avser att vidta några lagstiftningsåtgärder för att efterkommadomen. Enligt motionen är det angeläget med hänsyn till anseendeutomlands som en ansvarsfull medlem av att vi respekterarEuropadomstolens domar. bör därför uttala sig för att ändringar skallske i svensk lagstiftning så att de krav som ställs i domen tillgodoses. Imofion 1352 begärs ett tillkännagivande till regeringen om det angelägna i attlagstiftningsarbetet i högre grad än f. n. bedrivs med hänsyn tillEuropakonventionens krav. I motion 1374 begärs en översyn av svensklagstiftning för att utröna vilka ändringar som krävs för att undvika nyafällande domar i . Motionären anför bl. a. att det kanifrågasättas om den s. k. transformationsprincipen bör överges så attkonventioner direkt kan tillämpas av svensk domstol. Även motion 1983/84:1112 av () gällerfrågan om tillämpningen av internationella konventioner. Enligt motionen skulledet för svensk rätt vara mest praktiskt att införa en metod med automatiskgiltighet av konventioner och ett förslag till lag med detta syfte lämnasdärför. I 10 kap. RF finns regler om hur överenskommelser medannan stat eller mellanfolklig organisation skall ingås. Den svenskalagstiftningen innehåller emellertid inte några regler om hur deinternationella överenskommelser som har tillträtt skall införlivas medsvensk rätt. Den praxis som utbildas innebär att sådana överenskommelser intedirekt gäller för den inomstatliga rättstillämpningen i . För dettakrävs att de rättsliga principer som kommit till uttryck i överenskommelsenupptagits i svensk lag eller annan författning. Detta kan ske genom s. k.transformation, vilket innebär att de delar av en konvention som behöverinförlivas med svensk rätt omarbetas till svensk författningstext. En annanmetod är s. k. inkorporation som innebär att det i lag eller annan författningföreskrivs att konventionens bestämmelser direkt gäller i . Problemen med att införliva konventionsförpliktelser medintern rätt har behandlats av bl. a. utredningen om författningspublicering(SOU 1974:100). Utredningen avvisade därvid metoden att låta bindande internationellaöverenskommelser automatiskt bli en del av den nationella rätten. Man pekade påen rad svårbemästrade problem som en sådan metod skulle föra med sig. Det har även i olika sammanhang diskuterats att låta deinternationella fri-och rättighetskonventioner som anslutit sig tillslå igenom i svensk grundlag, antingen genom att det i grundlagen föreskrivsatt konventionerna skall generellt tillämpas i eller genom att delar avkonventionerna arbetas in i svensk grundlag. fri- och rättighetsutredning hade enligt sinadirektiv att överväga lösningar efter någon av nämnda linjer. (SOU 1975:75) KU1984/85:5 27 var det emellertid inte någon framkomlig väg att direktanknyta grundlagens rättighetsregler till dessa konventioner. Man anförde bl.a. att konventionstexterna är svåröverskådliga och svårtillgängliga och att deofta bygger på en terminologi som varken är enhetlig eller anpassad till svensklagstiftningsteknik. Vidare framhölls att de undersökningar utredningen låfitutföra visade att konventionerna i åtskilliga hänseenden var svårtolkade ochatt de därför inte var lämpade för direkt tillämpning av svenska domstolar och myndigheter.Utredningen hade dock tagit stor hänsyn till konventionstexternas sakliga innehåll.