bet · G801LU6 · 1984-12-31 00:00:00 — Det måste dock ses som ett samhälleligt intresseatt allvarlig ekonomisk brottslighet inte blir oupptäckt därför att statsmakternainte ställer tillräckliga ekonomiska resurser som möjliggör upptäckt tillförfogande. Det är kommissionens bestämda uppfattning att ett alltför strikttaxetänkande i vissa fall verkar som en bromskloss på förvaltarens undersökningav ekonomisk brottslighet i konkurs. 1978/79:105 uttaladedepartementschefen (s. 207) om arvodesprövningen i ordinär konkurs bl. LU1984/85:6 10 Jag vill särskilt framhålla att jagfäster stor vikt vid den medverkan i arvodesprövningen som skall lämnas avtillsynsmyndigheten. Den kronofogdemyndighet som är tillsynsmyndighet torde hagoda förutsättningar att få underlag för sin bedömning av arvodesanspråken.Genom de möjligheter till information tillsynsmyndigheterna emellan som det avmig föreslagna tillsynssystemet medför skapas dessutom goda förutsättningar attfå till stånd enhetliga linjer över hela landet när det gäller arvodesprövningen. I fråga om arvodesprövningen imindre konkurser underströk departementschefen att han ansåg det angeläget tillvaratog alla möjligheter att hålla konkurskostnaderna nere utan atteffektiviteten i förvaltningen minskar. Han konstaterade vidare att TSM:smedverkan hade stor betydelse även när förvaltararvoden i mindre konkurserbestäms. Departementschefenuttalade vidare följande: I likhet med kommittén anser jagdet f n. vara svårt att införa taxesystem i ordinära konkurser och i de mindrekonkurser som leder till utdelning. Ett taxesystem synes däremot varagenomförbart i de mindre konkurser där tillgångarna är obetydliga eller heltsaknas. Jag förordar därför att kommitténs förslag på denna punkt genomförs. Jagämnar låta utföra erforderliga undersökningar för att få underlag förtaxeberäkningen. Det är möjligt att taxor senare kan införas för arvoden även iandra konkurser, om erfarenheterna av de taxor jag nu förordar blir goda. anser det påkallatatt man gör en översyn av taxebestämmelserna och taxans tillämpningsområde.Enligt verket bör först och främst utredas hur arvodesprövningen generellt settutfallit . En sådan utredning får visa om reglerna behöver ses övereller om andra åtgärder bör ifrågasättas. Föreningen på det sättet motionsyrkaridet att en förutsättningslös översyn avnormerna för bestämmande av förvaltararvoden kommer till stånd i syfte att fåobjektiva och enhetliga normer för arvodesprövningen. anför att det skulle bli mycket svårt föratt inte säga omöjligt att på ett lämpligt sätt avgränsa en taxa avseendeframför allt ordinära konkurser. Enligt bör därför den i motionenföreslagna översynen inte ske. Även avstyrker bifalltill motionen. S/ocÅ:/)o/msr/ngsrä/fanser att taxesystemet f n. inte börutvidgas, utan att det nuvarande systemet med fri prövning bör behållas.Sveriges advokatsamfund motsätter sig förslaget att en taxa förförvaltarar-vode skall gälla i samtliga konkurser. Det fullständiga innehållet i remissyttrandena redovisas ibilaga till betänkandet. I betänkandet behandlar utskottet två motioner vari tasupp vissa frågor LU1984/85:6 11 om utseende av konkursförvaltare och om arvode tillförvaltare. Bestämmelser om förvaltning och tillsyn i konkurs finnsintagna i konkurslagen (KL). gällande regler trädde i kraft den I januari1980. KL skiljer mellan två slag av konkurser, ordinär konkurs och mindrekonkurs. Det senare institutet, som innebär ett förenklat förfarande, kananvändas förutom när tillgångarna inte skulle förslå till att betalakonkurskostnaderna i sådana fall där boet med hänsyn till dess omfattning ochövriga förhållanden är av enkel beskaffenhet och konkursen med fördel kangenomföras utan att ett förfarande med bevakning av borgenärernas fordringaranordnas. Om det sedan bouppteckning upprättats och beedigats visar sig attkonkurskostnaderna överstiger boets tillgångar skall konkursdomaren enligt 185§ KL avskriva konkursen. Konkursdomaren avgör om en konkurs skall handläggas somordinarie eller mindre konkurs. I båda slagen av konkurs skall konkursdomarenutse en förvaltare. Om konkursdomaren finner att konkursen skall handläggas sommindre konkurs skall konkursdomaren efter hörande av tillsynsmyndigheten (TSM)genast utse förvaltare. TSM är en kronofogdemyndighet. Skall konkursenhandläggas som ordinär konkurs har konkursdomaren att efter hörande av TSM utandröjsmål förordna en interimsförvaltare. Slutlig förvaltare utses normalt isamband med första borgenärssammanträdet. Innan konkursdomaren utser slutligförvaltare skall borgenärerna och TSM fä tillfälle att yttra sig. I motion 1983/84:2191 (s) framhålls att det inte ärovanligt i större konkurser att konkursboet fortsätter att drivakonkursgäldenärens rörelse. Förvaltaren blir då företagsledare och möter enligtmotionärerna ofta svårbemästrade problem, särskilt i kontakterna med deanställdas fackliga organisationer. Motionärerna hävdar med hänsyn därtill attKL bör ändras så att konkursdomaren får skyldighet att samräda med berördafackliga organisationer och arbetsgivarorganisationer, innan konkursförvaltareutses. Utskottet erinrar om att frågan om de fackligaorganisationernas inflytande på valet av konkursförvaltare prövades isamband med antagandet av gällande regler om konkursförvaltning och om tillsyni konkurs. 1 proposition 1978/79:105 framhöll departementschefen att enarbetstagare, som är borgenär, i likhet med andra borgenärer har rätt att tillkonkursdomaren framföra synpunkter i förvaltarfrågan och att detta oftast tordekomma att ske genom den arbetstagarorganisation som arbetstagaren tillhör.Enligt departementschefen talade principiella skäl mot att i KL införabestämmelser om att en arbetstagarorganisation skall höras rörandeförvaltarvalet även om dess medlemmar inte har några fordringar mot gäldenären.Vidare pekade departementschefen på att arbetstagarnas intressen i förhållandetill konkursboet i stor utsträckning tillgodoses genom regler som ärtillämpliga på själva förvaltningen. Slutligen underströk departementschefenatt ett av de speciella kompetenskrav som bör LU1984/85:6 12 ställas på en konkursförvaltare är att han är förtrogenmed de arbetsrättsliga frågorna. Utskottet vill för sin del peka på att förordnande avinterimsförvaltare måste ske i princip genast som gäldenären försätts ikonkurs. Någon möjlighet att hinna med ett samrådsförfarande med de fackligaorganisationerna finns inte i sådana fall. När det gäller utseende av slutligförvaltare har, som framgår av det ovan anförda, de fackliga organisationernaredan möjlighet att som företrädare för de anställda påverka förvaltarvalet.Något uttalat behov av ett särskilt, lagfäst samrådsförfarande synes därförinte föreligga. Utskottet vill tillägga att regeringen avser att under år 1985förelägga förslag till en ny konkurslag. Den i motionen väckta frågankan då komma att aktualiseras på nytt. På anfördaskäl avstyrker utskottet bifall till motion 2191. I ordinär konkurs skall arvode tillkonkursförvaltare fastställas av domstolen. Enligt 82 § KL får arvode intebestämmas till högre belopp än som med hänsyn till det arbete uppdraget krävt,den omsorg och skicklighet varmed det utförts samt boets omfattning får ansesutgöra skälig ersättning för uppdraget. Vidare föreskrivs att arvodet inte fårräknas efter tid samt att arvodet skall fastställas till belopp i ett för allt.Över förvaltarens arvodesframställning skall konkursdomaren inhämta TSM:syttrande. I mindre konkurser skall konkursdomaren bestämma inteendast arvode till förvaltaren utan också ersättning till denne för nedlagdakostnader. I övrigt gäller för arvodets bestämmande i princip samma regler somi fråga om ordinära konkurser. För sådana mindre konkurser som avskrivs enligt185 § KL har utfärdat en särskild konkursförvaltartaxa. Taxanhar fått sin senaste lydelse . Arvodesreglerna kritiseras i motion 1983/84:526 (s).Enligt motionärerna tillämpas reglerna mycket olika i praxis. Trots att detgått det nya tillsynssystemet trädde i kraft har någraenhetliga riktlinjer för arvodesprövningen ännu inte utformats. Enligtmotionärernas uppfattning tyder detta på att det finns behov av ändradebestämmelser för bestämmande av arvode. Motionärerna anser därför att enöversyn av reglerna bör komma till stånd. Därvid bör övervägas om taxesystemetkan användas också i andra konkurser än sådana som avskrivs enligt 185 § KL. Utskottet erinrar till en början om att man i förarbetenatill de nuvarande reglerna utgick från att det nya tillsynssystemet skulleskapa förutsättningar för att få till stånd enhetliga riktlinjer över helalandet när det gällde arvodesprövningen. Vidare framhölls att det var möjligtatt taxor senare kunde införas för arvoden även i andra konkurser än sådana därtillgångarna är helt obetydliga eller saknas, om erfarenheterna av det ilagstiftningsärendet föreslagna taxesystemet blev goda. Som framgår av redogörelsen ovan (s. 7 ff) har det i olikasammanhang framförts kritik mot de nuvarande reglerna såväl i fråga om bristenpå LU1984/85:6 13 enhetliga riktlinjer för arvodesprövningen som beträffandedet gällande taxesystemet. JO har i ett beslut bl. a.kritiserat taxesystemet för att det inte ger utrymme för en ordentlig utredningav om ekonomisk brottslighet förekommit i de mindre konkurserna. JO anser atten översyn av taxeringssystemet är oundviklig. Motsvarande kritik har anförtsav kommissionen mot ekonomisk brottslighet. JO har i sitt beslut också framförtvissa synpunkter på granskningen av arvodesräkningarna i de större konkurserna. I de remissyttranden som inhämtats över den nu aktuellamotionen har flertalet remissinstanser ställt sig avvisande till tanken på enutvidgad tillämpning av taxesystemet. anser emellertid att manbör göra en översyn av taxebestämmelserna och att man därvid främst bör utredahur arvodesprövningen generellt sett utfallit . FöreningenSveriges kronofogdar vill ha till stånd en förutsättningslös översyn avnormerna för bestämmande av förvaltararvode. Med hänsyn till vad sålunda förekommit och med beaktandeav att i fiera remissyttranden över konkurslagskommitténs är 1983 avgivnaförslag till en ny konkurslag har tagits upp frågor om arvodet till konkursförvaltareutgår utskottet från att arvodesreglerna kommer att prövas i samband med detpågående arbetet på en proposition om ny konkurslag. Regeringens prövning börinte föregripas genom några uttalanden från sida. Utskottetavstyrker därför bifall till motion 526. 1. beträffandeutseende av konkursförvaltare att avslår mofion 1983/84:2191, 2. beträffandearvode till konkursförvaltare att avslår mofion 1983/84:526. Närvarande: (), (), (), i (s), (),(), ()*, Öwe (). (), (), (), Per (vpk), KerstiJohansson (c) och ()*. * Ej närvarande vid betänkandets justering. LU 1984/85:6 14 , , (alla m) anför: 12 rad 9 anför utskottet: "Något uttalat behov av ett särskilt, lagfästsamrådsförfarande synes därför inte föreligga." Enligt vår uppfattning ärmeningen onödig och borde därför egentligen inte ha tagits med i utskottetsmotivering. Meningen kan också missförstås. Vi har dock inte ansett detnödvändigt att reservera oss mot uttalandet. För undvikande av missförståndvill vi emellertid framhålla att uttalandet syftar endast på valet av slutligförvaltare. Vidare åsyftas enligt vår mening med uttalandet endast sådana falldär en facklig organisation har medlemmar anställda hos konkursgäldenären ochföljaktligen inte sådana fall där en facklig organisation saknar medlemmar medfordringar på grund av anställning hos gäldenären. Självfallet gäller nämligenalltjämt departementschefens uttalande i proposition 1978/79:105 (se s. 11ovan) att "principiella skäl talar mot att i KL införa bestämmelser ornatt en arbetstagarorganisation skall höras rörande förvaltarval även om dessmedlemmar inte har några fordringar mot gäldenären". LU1984/85:6 15 Sammanställning över remissyttranden över motion1983/84:526 () har efterbemyndigande från och regeringen utfärdat taxor på ett flertal olikaområden. DV undersöker också tid efter annan om områdena för taxesättning kanutvidgas. Vid dessa bedömningar står i förgrunden att en taxa skall vara enkelatt tillämpa och att den skall ge den åsyftade kostnadskontrollen. Samtidigtfår inte en taxa medföra att eljest angelägna uppgifter inte utförs p. g. a.att uppgifterna inte ersätts. Också på konkursområdet har DV övervägt om området för dentaxa som gäller konkurser som avskrivits enligt 185 d § konkurslagen kanvidgas. DV har emellertid stannat för att inte föreslå några utvidgningar.Skälen härtill är fiera. Det finns t. ex. en betydande risk för att en taxa skulleförhindra att konkursförvaltaren utför undersökningar om förekomsten avekonomisk brottslighet i konkursen. Kommissionen mot ekonomisk brottslighet hari skrivelse till DV pekat på att redan den då gällandetaxan medförde en sådan risk. Den taxan har därför ändrats. Kommissionensskrivelse samt konkursförvaltartaxan med kommentarer bifogas. Det skulle bli mycket svårt för att inte säga omöjligt att på ett lämpligt sätt avgränsa en taxa avseende framför allt ordinärakonkurser. Sådana konkurser är till sin karaktär mycket heterogena och deåtgärder en konkursförvaltare måste vidta i olika konkurser skiljer sig mycketåt. Kommissionen mot ekonomisk brottslighet har i ett delbetänkande. Återvinningi konkurs (SOU 1983:60), föreslagit ytterligare arbetsuppgifter för förvaltarna.Genomförs förslagen ter det sig än vanskligare att åstadkomma den avmotionärerna önskade taxan. Enligt DV:s mening bör en översyn av hithörande frågorsåledes inte ske. (RS V) RSV har anordnat fierakonferenser för konkurstillsynsfrågor. På dessa konferenser har varje gångdiskuterats frågor i anknytning till bestämmande av konkursförvaltarnasarvoden. Några tillsynsmyndigheter (TSM) har förklarat att avsevärd tid ochbetydande arbetsinsatser fått ägnas åt förvaltararvodesfrågorna. Detta harskett antingen i form av diskussioner med eller underhandssynpunkter tillförvaltaren eller som yttranden och andra inlagor till domstolar. Både tings-och hovrätter har emellertid ofta beslutat utan att synes ha beaktat vad TSM anfört.Detta har uppfattats mycket negativt av TSM, i synnerhet när domstolarna i ett LU1984/85:6 16 flertal fall inte har motiverat sina ställningstaganden.Det har i och för sig vitsordats att det ofta är svårt också för TSM att bedömaförvaltarens arvodesyrkande, men att som påpekats av JO i ett besut som straxkommer att beröras närmare domstolarna har "än mindre kunskap omkvaliteten på och omfattningen av den förvaltning som skall arvoderas". Andra TSM har uppgett att de inte haft några problem medarvodesfrågorna. Tillämpningen av de taxor som fastställerför vissa mindre konkurser (senast DVFS 1983:42) har också ifrågasatts i fierasammanhang. Missnöje med taxorna har föranletts bland annat av att deraskonstruktion ansetts hämma utredningar om eventuella brott eller återvinning. Också JO har i sitt beslut "Kronofogdemyndigheternaoch konkurstillsyn - några iakttagelser och förslag" (JO 3686- 1983 30december 1983) haft frågan om konkurskostnader uppe till diskussion. Vad ovan sagts och de erfarenheter RSV i övrigt fått avarvodesfrågorna visar att bedömningen av arvodesyrkanden knappast är fullttillfredsställande på alla håll. Ofullkomligheterna torde till stor del ha sinförklaring i att den vägledning som ges i lagen och dess förarbeten är bådeknapphändig och svår att tillämpa. Det bör dock påpekas att det inte ens böreftersträvas att skapa en ordning som innebär största möjliga kontroll avförvaltararvodena. Förordnande till förvaltare bygger på ett förtroende förvissa kvalificerade personer och dessa bör självfallet ha betalt för utförtarbete utan en omständlig administrativ omgång. TSM torde normalt inte hellerbehöva lägga ner särskilt mycket resurser på kontroll och granskning avarvodesframställningar. Tvister om konkursarvodena riskerar alltid att försämraförhållandet mellan TSM och konkursförvaltarna, mera än när de har olikauppfattningar i andra frågor. är det en av TSM :s uppgifter attverka för att konkurskostnaderna hålls nere. I detta syfte och för attkonkursarvodena skall bli så korrekta, enhetliga och rättvisa som möjligt ärdet av stor vikt att så klara riktlinjer som möjligt finns för dessasbestämmande. Med hänsyn till att några väsentliga förslag beträffandearvodesfrågorna inte heller lagts fram i betänkandet Ny konkurslag SOU 1983:24anser RSV att arvodesfrågorna bör tas upp i särskild ordning. Sedan detnuvarande taxesystemet för vissa mindre konkurser tillämpats ärdet nu lämpligt och påkallat att göra en översyn av taxebestämmelserna ochtaxans tillämpningsområde. Såvitt RSV känner till har någon kartläggning avkonkursförvaltarnas arvoden inte gjorts. Verket anser därför att det först ochfrämst bör utredas hur arvodesprövningen generellt sett utfallit . Ensådan utredning får visa om reglerna behöver ses över eller andra åtgärder börifrågasättas. RSV vill till slut anmäla att till verkets,avdelning föradministration av exekutionsväsendet knutits en arbetsgrupp (med bl. a. tre"tillsynsfogdar") LU 1984/85:6 17 somskall särskilt studera arvodesfrågorna. Gruppen har hitintills samlat in ettomfattande material rörande konkurser där TSM och förvaltaren haft olikauppfattningar om arvodets storlek. Den i motionen framförda åsikten, att en enhetligberäkningsgrund för förvaltararvoden saknas, är uppenbarligen riktig. En sådanberäkningsgrund torde vara omöjlig att åstadkomma utan att arvodestaxa införs föralla konkurser. Emellertid synes betydande svårigheter vara förknippade med attkonstruera en användbar och rättvis taxa för andra konkurser än dem, därtillgångar saknas. Arbetsuppgifterna i sistnämnda slag av konkurser ärenhetliga och av tämligen lika omfattning; bouppteckning, för-valtarberättelse,edgångssammanträde och slutredovisning, ett förvaltar-arbetets minstagemensamma nämnare. I utdelningskonkurser tillkommer ett stort antalarbetsmoment med realisation av tillgångarna, från enkla rutinuppgifter tillrättsliga överväganden av kvalificerat slag. Att pressa in alla dessa disparataåtgärder under en gemensam taxa synes ej vara möjligt. Arbetsinsatsen kan inteheller ställas i direkt relation till tillgångarnas värde och resultatet avavvecklingen. En medeltaxa gällande alla konkurser skulle nog medföra attförvaltarersättningarna höjdes över lag, eftersom taxor har en tendens att bliuppfattade som en minimiersättning att tillämpas också då den"riktiga" ersättningen bort bestämmas lägre medan avsteg från taxanskulle yrkas i samtliga fall-då förvaltaren ansåg att ersättningen rätteligenskulle vara över taxan. Den mycket stora skillnad som enligt tingsrättensmening med rätta förekommer mellan förvaltararvodena i olika konkurser görkonstruktionen av en "medeltaxa" särskilt vansklig. Svårighetenakvarstår fastän nedtonade om taxan konstrueras som en timtaxa. tillämpar konkursdomaren ett biandsystem vid prövning avförvaltararvoden så att kvalificerade uppgifter bedöms utifrån en högretimersättning än mera rutinbetonade sysslor, som antagas ombesörjda avförvaltarens kontorsperonal eller biträdande jurister. Ifråga om somligaåtgärder, exempelvis försäljningar där förvaltarens arbete kan jämställas meden mäklares, kan arvodet mera ställas i relation till det uppnådda resultatetän till skälig tidsåtgång. Enligt tingsrättens erfarenhet är förvaltarnasarvodesräkningar utförligt motiverade och de olika arbetsmomenten välbeskrivna även om antalet nedlagda arbetstimmar mera sällan redovisas.Motionärens påstående att förvaltarna ej anger beräkningsgrund gäller alltsåinte ifråga om de förvaltare som är verksamma i . Vad slutligen angårjämförelsen mellan kostnaderna för rättens ombudsman och tillsynsmyndighetenkan denna ej leda till den slutsats motionären menar, eftersom rättensombudsman hade flera andra uppgifter i konkursarbetet än den tillsynsfunktion,som åvilar myndigheten. LU1984/85:6 18 Sammanfattningsvis ansertingsrätten att taxesystemet ej bör utvidgas utan att nuvarandesystem med fri prövning bör behållas. Det finns ännu utsikt att vissaövergripande riktlinjer skall komma att utkristalliseras ur rättspraxis ävenom det varit ont om vägledande avgöranden från överinstanserna. Omtaxesystem likväl skulle övervägas för utdelningskonkurser, bör det konstruerassom timtaxa. Samfundet motsätter sig förslagetatt en taxa för förvaltararvode skall gälla i samtliga konkurser. Om arvodetill konkursförvaltare över huvud taget skall bestämmas enligt taxa så bör detenligt samfundets mening förekomma enbart i konkurser som handläggningsmässigtär mycket enkla. I annat fall finns risk att kvaliteten på förvaltarens arbeteförsämras, eftersom taxesystemet medför att ersättning i vissa fall inte kanerhållas för alla erforderliga förvaltningsåtgärder. De kvalitetskrav som gäller för förvaltarna medförenligt samfundets mening att man kan utgå från att förvaltarna är så kunniga,ansvars-kännande och omdömesgilla att de inte onödigtvis fördyrar konkursförvaltningenutan endast vidtar de åtgärder som är erforderliga för en ändamålsenligavveckling. Eftersom en förvaltare obestridligen bör få ersättning för sådanaåtgärder, synes behovet av taxa över huvud taget vara mycket begränsat. 1 mindre konkurser där utdelning är möjlig finns medel iboet till täckande av förvaltarens arvode, vilket även det talar mot att taxainförs. Hur än en taxa konstrueras utgör den en stel metod förbestämmande av advokatarvode, som kan komma ifråga att tillämpa enbart försådana ärendetyper där varje ärende är de andra mycket likt till art och omfattning.Domstolsverkets hittillsvarande försök med konkursförvaltartaxa synes klart havisat att det inte är tillrådligt att utsträcka dess tillämpningsområde. Kommissionen mot ekonomisk brottslighet har i en skrivelseden till berört problemen med den nuvarandearvodestaxan i mindre konkurser. Härvid har kommissionen avslutningsvisuttalat: "Det är kommissionens bestämda uppfattning att ett alltför strikttaxetänkande i vissa fall verkar som en bromskloss på förvaltarens undersökningav ekonomisk brottslighet i konkurs. Enligt kommissionens mening är ettfasthållande av taxan i sådana situationer ett uttryck för ett kortsiktigtekonomiskt tänkande." Även justitieombudsmannen har i beslutden rörande kronofogdemyndigheterna och konkurstillsynen(1983:E 1) berört problemen med stelheten i arvodesbestämning med stöd avnuvarande konkursförvaltartaxa. Han uttalar i detta sammanhang: ".,. detär en kortsiktig politik att ha ett taxesystem som är så utformat attförvaltarna inte anser det ekonomiskt möjligt att utreda i den utsträckning LU1984/85:6 19 som framstår som motiverad. En översyn av taxesystemetförefaller oundviklig." har i sitt slutbetänkande "Nykonkurslag" föreslagit att bestämmelsen om ett uttryckligt förbud mot attberäkna förvaltararvodet efter tidsåtgång avskaffas. Bakgrunden tillbestämmelsen torde ha varit en önskan att förvaltararvodet inte skulle beräknasmed utgångspunkt från hur länge förvaltningen pågått. Bestämmelsen haremellertid enligt sin ordalydelse också varit en garanti mot att arvodetbestäms enbart med beaktande av den tid som faktiskt nedlagts på arbetet medkonkursförvaltningen. Trots det nu gällande förbudet mot att räknaförvaltararvode efter tid har man kunnat förmärka tendenser, bl. a. hos vissatillsynsmyndigheter, att i ordinära konkurser ta alltför stor hänsyn till dentid som lagts ner på uppdraget. Samfundet anser denna utveckling olycklig,eftersom den inte tillräckligt premierar kunniga och specialiserade konkursförvaltare.Även om det av 13 kap. 3 § andra stycket i konkurslagskommitténs förslagframgår att hänsyn skall tas till det arbete uppdraget krävt, den omsorg ochskicklighet varmed det utförts samt boets omfattning, anser samfundet attbestämmelsen att ett arvode inte får räknas efter tid är en behövlig garanfiför att tidsaspekten inte tillmäts alltför stor betydelse. Frågan om bestämmande av arvodetill konkursförvaltare har behandlats av konkurslagskommittén dels idelbetänkandet (SOU 1977:29), dels i slutbetänkandet Nykonkurslag (SOU 1983:24).