bet · G801SoU30 · 1984-12-31 00:00:00 — om vårdav vuxna missbrukare I betänkandet behandlas ett antalmotioner om vård av vuxna missbrukare. Flertalet motioner rör bestämmelser ilagen (1981:1243) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). a. tas uppfrågor om skyddet för missbrukarens omgivning, omhändertagande,vårdtiden och inledande sjukhusvård. Vidare behandlas motioner om s. k.kontraktsvård, om förvaltningen av missbrukares socialförsäkringsförmåner ochom en allmän översyn av vårdlagstiftningen. Samtliga motioner avstyrks, i flertalet fall medhänvisning till socialberedningens slutförda översyn avsocialtjänstlagstiftningen. Mot utskottets beslut i fråga om s. k. frivilligkontraktsvård reserverar sig m-, c- och fp-ledamöterna. M- och c-ledamöternareserverar sig beträffande vårdtidens längd. M-ledamöterna har vidarereserverat sig beträffande olika andra frågor rörande behandlingen av vuxnamissbrukare. I motion 1984/85:790 av StenSvensson och (båda m) hemställs att hos regeringen begärförslag till ny vårdlagstiftning avseende drogmissbrukare i enlighet med vadsom anförts i motionen. Motiveringentill motionsyrkandet finns i motion 1984/85:789. I motion 1984/85:1771 av JanFransson (s) hemställs att beslutar om ändring av lagen om vård avmissbrukare i vissa fall i enlighet med vad som i motionen anförts omdelegeringsrätten. I motion 1984/85:2726 av KarinSöder och (båda c) hemställs, såvitt nu är i fråga (yrkandena 2och 3), 2. att riksdagenbeslutar att hos regeringen begära förslag om sådan ändring i lag om vård avmissbrukare i vissa fall (1981:1243) att vårdtiden omfattar medmöjlighet till förlängning så som stadgas i LVU, 3. att riksdagenbeslutar att hos regeringen begära förslag om sådan ändring i socialtjänstlagen(1980:620) om frivilligt ingångna vårdavtal så som motionen anger. Motiveringentill motionsyrkandena finns i motion 1984/85:2724. Yrkande 1 i motionenbehandlas i utskottets betänkande SoU 1984/85:31. I motion 1984/85:2815 av . (m) hemställs, såvitt nu är i fråga (yrkandena 5-13), SoU1984/85:30 2 5. att riksdagenhos regeringen begär förslag om sådan ändring av socialtjänstlagen attmöjligheten medges för socialnämnd eller anhörig att förvalta missbrukaressjukpenning, föräldrapenning eller pension från den allmänna försäkringen, 6. att riksdagenbeslutar att 3 § b i lag om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) skall haföljande lydelse: till följd av missbruket kan befaras komma att allvarligtskada sig själv eller någon annan. 7. att riksdagenbeslutar om vidgning av specialindikationerna i LVM till att avse ävenallvarliga sociala skadeverkningar, 8. att riksdagenhos regeringen begär sådant förslag när det gäller utredningen av vårdbehovenligt LVM och ansökan om sådan vård att dessa uppgifter återgår till attåligga socialnämnderna, 9. att riksdagenhos regeringen begär skyndsamt förslag till förlängd och sammanhängande vårdtidi LVM i enlighet med vad i motionen anförts, 10. att hos regeringen begärförslag som medger möjlighet till s.k. vilande resolution i LVM, 11. att hos regeringen begärförslag om att endast effektiv tid i LVM-vård skall räknas som vårdtid ienlighet med vad i motionen anförts, 12. att hos regeringen begärskyndsamt förslag till sådan ändring av LVM att det klart framgår att ävensocialnämnd får besluta om omhändertagande, 13. att beslutar att 12 § LVMskall ha följande lydelse: Den som är omhändertagen enligt 8 § skall utan dröjsmålberedas vård i ett sådant hem som avses i 11 § eller, om det behövs, påsjukhus. Det åligger socialnämnden att föranstalta om sådan vård. Yrkandena 1-4 i motionen har behandlats i utskottetsbetänkande SoU 1984/85:22 och yrkande 16 i betänkande SoU 1984/85:15. Yrkandena14 och 15 behandlas i betänkande SoU 1984/85:31. Allmänt om vård av missbrukare Enligt socialtjänstlagen (1980:620)har kommunen det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får detstöd och den hjälp som de behöver (3 §). Till socialnämndens uppgifter hör bl.a. att svara för omsorg och service, upplysningar, råd, stöd och vård, ekonomiskhjälp och annat bistånd till familjer och enskilda som behöver det (5 §).Nämnden skall även stödja den enskilde missbrukaren och se till att han får denhjälp eller vård som behövs för att komma ifrån missbruket (11 §). En av socialtjänstlagens viktigaste utgångspunkter är attsocialtjänstens insatser i individuella ärenden skall präglas av frivillighetoch självbestämmande. Socialtjänstlagen innehåller därför - med vissa undantagsom gäller SoU1984/85:30 3 skyddet för underåriga - inga regler om tvångsåtgärdergentemot enskilda människor. Enligt lagen (1981:1243) om vård av /xiissbrukare i vissafall (LVM) kan den som till följd av fortgående missbruk av alkohol ellernarkotika är i trängande behov av vård för att komma ifrån sitt missbruk ivissa fall beredas vård oberoende av eget samtycke. Därvid förutsätts attvårdbehovet inte kan tillgodoses enligt socialtjänstlagen eller annan lag samtatt den enskilde a) till följd avmissbruket utsätter sin fysiska eller psykiska hälsa för allvarlig fara eller b) till följd avmissbruket kan befaras komma att allvarligt skada sig själv eller någonnärstående (2 och 3 §§). Länsrätten beslutar om beredande av vård med stöd av LVM(4 §). utreder om det finns skäl att bereda någon vård enligtLVM. Anses sådana skäl föreligga, skall ansöka om vård (5 §). Vård med stöd av LVM skall upphöra så snart syftet medvården är uppnått och senast efter det att vården påbörjades, ominte beslut har meddelats om förlängning (7 §). Vårdtiden fårförlängas med högst , om den intagne till följd av sitthälsotillstånd behöver ytterligare vård eller om det finns andra synnerligaskäl för förlängning. Beslut om förlängning meddelas av hemmets styrelse (16§). Vården skall inledas på sjukhus om det anses lämpligt medhänsyn till den planerade vården i övrigt och förutsättningar för sjukhusvårdär uppfyllda. Om någon behöver sjukhusvård som inte kan gesgenom hemmets försorg skall vården fortsätta på sjukhus (12 §). Beträffandevårdens innehåll och utformning i övrigt gäller bestämmelserna i socialtjänstlagenom inte annat anges i LVM (14 §). LVM innehåller även regler om s.k. omedelbartomhändertagande. får omhänderta en missbrukare om 1. det ärsannolikt att han kan beredas vård med stöd av LVM och 2. rättens beslutom vård inte kan avvaktas på grund av att han kan antas få sitt hälsotillståndallvarligt försämrat om han inte får omedelbar vård, eller på grund av att detföreligger en överhängande risk för att han till följd av sitt tillstånd kommeratt allvarligt skada sig själv eller någon närstående (8 §). Polismyndighetenskall genast underställa länsrätten beslutet för prövning samt underrättalänsstyrelsen och socialnämnden om beslutet (9 §). Enligt lagen (1966:293) om bereda/ide av slutenpsykiatrisk vård i vissa fall (LSPV) får den som lider av psykisk sjukdom ellerpsykisk abnormitet (utom psykisk utvecklingsstörning) oberoende av egetsamtycke beredas sluten psykiatrisk vård med stöd av LSPV om sådan vård äroundgängligen påkallad med hänsyn till sjukdomens art och grad och till att han a) dels till följd av sjukdomen uppenbarligen saknarsjukdomsinsikt eller till följd av beroende av narkotiska medel uppenbarligenär ur stånd att rätt bedöma sitt behov av vård, dels kan få sitt tillståndavsevärt förbättrat genom vården eller avsevärt försämrat om vården uteblir, 1* 1984/85. SoU1984/85:30 4 b) till följd avsjukdomen är farlig för annans personliga säkerhet eller fysiska eller psykiskahälsa eller för eget liv, c) till följd avsjukdomen är ur stånd att ta vård om sig själv. d) till följd av sjukdomen har ett för närboende ellerandra grovt störande levnadssätt eller e) till följd av sjukdomen är farlig för annans egendomeller annat av lagstiftningen skyddat intresse som icke avses under b) (1 §). Intagning enligt LSPV grundas på vårdintyg eller pådomstols förordnande (3§). Socialtjänstlagen och lagen (1980:621) med särskildabestämmelser om vård av unga (LVU) antogs av med stormajoritet. a. barnavårdslagen (1960:97), lagen(1954:579) om nykterhetsvård, lagen (1956:2) om socialhjälp och lagen(1970:296) om social centralnämnd m. m. LVM antogs av (prop. 1981/82:8, SoU1981/82:22, rskr. Regeringens proposition byggde på ett av denparlamentariskt sammansatta socialberedningen (S 1980:07) enhälligt avgivetförslag, LVM -Lag om vård av missbrukare i vissa fall (SOU 1981:7). LVM träddei kraft med socialtjänstlagen och LVU . Socialberedningen (S 1980:07) harlill uppgift att följa och utvärdera socialtjänstreformen och även att göra enöversyn av LSPV. Beredningen erhöll nya direktiv (Dir.1982:106) som ersätter de tidigare utfärdade direktiven. I de nya direktivenanförs bl. a. följande. Socialberedningen har enligt de tidigare direktiven tilluppgift att följa och utvärdera socialtjänstreformen. Under nära tio årbehandlades socialtjänstreformen ingående i socialutredningen. Reformen har istort sett kunnat ges en utformning som stämmer överens med de värderingar somlåg till grund för socialutredningens arbete. Utgångspunkten för beredningensutvärdering bör därför vara att den nya lagstiftninen skall ligga fast i sinagrunddrag. Med hänsyn härtill och till angelägenheten av att beredningen kanarbeta snabbt är det nödvändigt att under utvärderingen främst koncentreraarbetet till vissa bestämda områden. Beredningen bör dock ha frihet att ta uppde frågor som aktualiseras under den allmänna uppföljningen. Bland de konkreta frågor som särskilt framhålls i direktivenkan nämnas samverkan mellan och föreningslivet, socialbidragensutveckling, den enskildes ansvar för kostnader för kost och logi när hanvistas på sociala vårdinstitutioner samt missbrukares rätt till sjukpenningeller annan ersättning vid social institutionsvård. Beträffande LVM uttalas idirektiven att beredningen bör följa upp tillämpningen i överensstämmelse medvad uttalade då lagen antogs. Beredningen skall även göra enuppföljning av LVU. SoU1984/85:30 5 Socialberedningen överlämnadehösten 1983 ett delbetänkande Erfarenheter av LVM och vissa andrasocialtjänstfrågor (Ds S 1983:16). Betänkandet innehåller ingen slutligutvärdering av LVM. En sådan kommer att redovisas först i det blivandeslutbetänkandet, som beräknas bli klart . Inte hellerbehandlas centrala frågor såsom t. ex. om LVM:s indikationer för tvångsvård,vårdtidens längd, möjligheterna till föriängning av vårdtiden m.m. Även dessaanstår till slutbetänkandet. Vidare har socialberedningen avgett betänkandet (SOU1984:64) Psykiatrin, tvånget och rättssäkerheten. Betänkandet harremissbehandlats och frågan om en reviderad psykiatrisk tvångslagstiftningbereds inom . Skydd för missbrukarens omgivning I motion 1984/85:2815 av UlfAdelsohn m.fl. (m) begärs att beslutar om en utvidgning avspecialindikationen i LVM till att omfatta även de fall då någon till följd avmissbruket kan befaras komma att allvarligt skada någon annan (yrkande 6). Motionärerna anför bl. a. att det ter sig egendomligt attinskränka möjligheterna till ingripande till fall då närstående utsätts förfara. Det avgörande bör i stället enligt motionärerna vara vårdsynen, att våldshandlingarkan anses utgöra tillräckligt allvarligt symtom på ett genom missbruketförändrat beteende för att i sig utgöra indikation för omhändertagande ochvård. Specialindikationen i 3 § b) LVM bör därför vidgas till att omfatta faraför skada även för utomstående. Gällande bestämmelser m. m. Förutsättning för ett beslut omvård med stöd av LVM är dels att de allmänna krav som anges i 2 § är uppfyllda,bl. a. fortgående missbruk av alkohol eller narkotika och att det inte går atttillgodose vårdbehovet genom frivilliga insatser enligt socialtjänstlagen, delsatt endera av de två specialindikationer som anges i 3 § föreligger. Dessa äratt den enskilde antingen till följd av missbruket utsätter sin fysiska ellerpsykiska hälsa för allvarlig fara (a-indikationen) eller att han till följd avmissbruket kan befaras komma att allvarligt skada sig själv eller någonnärstående (b-indikationen). Såväl den numera upphävda lagen om nykterhetsvård som LSPVinnehåller mer vittgående bestämmelser om skydd för andra, i båda fallenavgränsade så att någon är "farlig för annans personliga säkerhet ellerfysiska eller psykiska hälsa". En utförlig bakgrund till LVM:s mera begränsadebestämmelse har lämnats i tidigare ulskotlsbetänkanden. senast i SoU 1983/84:30s. 30, vartill hänvisas. SoU1984/85:30 6 Utskottet anförde senast frågan omskyddet för missbrukarens omgivning var aktuell i bl. a. följande(SoU 1983/84:30 s. 29). Utskottet har tidigare behandlatmotionsyrkanden om utsträckt skydd för missbrukares omgivning, senast ibetänkande SoU 1982/83:37. Utskottet framhöll därvid åter att idenna del är en kompromiss mellan i och för sig oförenliga uppfattningar. Utskotteterinrade vidare om de stora meningsmotsättningar som råder i frågan om densociala vårdlagstiftningen alls bör användas som ett instrument försarnhällsskyddet och om sitt eget tidigare uttalande att en förutsättning förkompromisslösningen om skydd för närstående var att den noga skulle följas uppav socialberedningen och övervägas på nytt från såväl praktiska somprincipiella utgångspunkter när beredningen presenterar sin utvärdering.Gällande ordning måste ses som en tillfällig lösning i avvaktan på den merallsidiga diskussion som kan komma till stånd sedan resultatet avsocialberedningens utvärdering föreligger. Utskottei ansåg således attsocialberedningens arbete borde avvaktas. Utskottet betonade viktenav att sambandet med andra lagregler som kan vara av betydelse för att snabbtingripa mot och avbryta våldsamma beteenden belyses särskilt. Socialberedningensarbete beräknas vara avslutat under innevarande år. Problemet hur man skall skydda människor mot att skadastill följd av någon annans missbruk är komplicerat. Utskottet anser för sin delatt det finns behov av ett sådant lagstadgat skydd i någon form. Brottsbalkenger inte tillräckligt skydd i alla de fall som här kan bli aktuella. a. ärmöjligheterna att ingripa innan någon allvarlig skada inträffat begränsade.Följderna härav kan bli tragiska, inte minst för missbrukaren själv. Frågan äremellertid om dessa problem bör lösas inom ramen för en vårdlag av LVM:skaraktär eller om komplettering bör ske av annan lagstiftning. Som utskottettidigare framhållit är det därför angeläget att socialberedningen belysersamtliga lagregler som är av betydelse i sammanhanget liksom sambandet mellanandra regler och LVM. Utskottet utgår från att beredningen kommer att ägnadenna fråga särskild uppmärksamhet. 1 motion 1984/85:2815 av UlfAdelsohn m.fl. (m) begärs att beslutar om en utvidgning avspecialindikationerna i LVM till alt omfatta även de fall då missbruket medförallvarliga sociala skadeverkningar (yrkande 7). Motionärerna anför bl. a. attLVM bör tillföras ytterligare en specialindikation så att allvarliga socialaskadeverkningar kan utgöra grund för omhändertagande och vård. Hänsynen till iförsta hand missbrukarens familj men även till omgivningen måste enligtmotionärerna tillmätas stor betydelse. Motionärerna framhåller vidare attsamhället inte stillatigande får acceptera att missbrukare försätter sinanärmaste i total misär och/eller terroriserar sin omgivning. Omständigheternakan vara så allvarliga och handlingarna som framkallat dem av den arten all delika väl som våldshandlingar torde innebära ett kvalificerat behov av vård ochbehandling. Även för sådana fall bör enligt motionärerna LVM göras tillämplig. SoU1984/85:30 7 Gällande bestä/ximelser m. rn. Som ovan har redovisats ärförutsättningarna för ett beslut om vård med stöd av LVM dels att de allmännakrav som anges i 2 § är uppfyllda, bl. a. fortgående missbruk av alkohol ellernarkotika och att det inte går att tillgodose vårdbehovet genom frivilligainsatser enligt socialtjänstlagen, dels att endera av de tvåspecialindikationer som anges i 3 § föreligger. Dessa är att den enskildeantingen till följd av missbruket utsätter sin fysiska eller psykiska hälsa förallvarlig fara (a-indikationen) eller att han till följd av missbruket kanbefaras komma att allvarligt skada sig själv eller någon närstående(b-indikationen). 1 nykterhelsvårdslagen fanns fler specialindikationer än iLVM. kunde t. ex. åberopas att den enskilde utsatte någon han varskyldig att försörja för nöd eller uppenbar vanvård eller att han låg detallmänna, sin familj eller annan till last. Dessa indikationer som kan kallassociala togs inte med i LVM. 1 propositionen till LVM (prop. 1981/82:8) påpekassärskilt att med begreppet "skada" inte avses en enbart ekonomiskskada (s. 76). I det ovan (s. 6) citerade betänkandet 1983/84:30behandlade utskottet också ett motionsyrkande (m) om att LVM:s tillämpningsområdeskulle utvidgas så att även allvarliga sociala skadeverkningar skulle kunnautgöra grund för vård. Utskottet kunde inte förorda detta och avstyrkteyrkandet. Utredning och ansökan om vård enligt LVM 1 motion 1984/85:2815 av UlfAdelsohn /ti. (//i) hemställs att hos regeringen begär sådantförslag när det gäller utredning av vårdbehov enligt LVM och ansökan om sådanvård att dessa uppgifter återgår till att ligga hos socialnämnderna (yrkande8). Motionärerna anför bl. a. att saknar den viktigasteförutsättningen för att kunna verkställa utredningarna, nämligen kännedom omde missbrukare som blir föremål för utredning. Denna kännedoin harsocialnämnden. Enligt motionärerna måste det vara en naturlig och självklar uppgiftför socialnämnderna att dels aktualisera för utredning, dels utreda ochslutligen ansöka om vård. gällande regler innebär att man lagt in en extraprövning av talan hos en utomstående administrativ, statlig myndighet, dvs.länsstyrelsen. Förfarandet blir tungrott och opraktiskt, anför motionärerna. Gällande bestämmelser m. ni. Enligt 5 § LVM skall länsstyrelsenutreda om det finns skäl att bereda någon vård enligt LVM. Anses sådana skälföreligga, skall ansöka om vård. Ansökan - som görs hoslänsrätten - skall innehålla en redogörelse för missbrukarens förhållanden ochför tidigare vidtagna åtgår- SoU1984/85:30 8 Ansökan skall också ange den vård som länsstyrelsenanser behövlig, var vården bör påbörjas och i vilket hem intagning kan ske.Läkarintyg som anger missbrukarens aktuella hälsotillstånd skall bifogas. Enligt övergångsbestämmelserna till LVM (p. 2) fullgjordesocialnämnden fram till de uppgifter som enligt bl. 5 §ankommer på . Länsstyrelserna övertog således först den 1 januari1984 uppgiften att ansöka om beredande av vård enligt LVM. En redogörelse för bakgrunden till att det lagts pålänsstyrelsen att svara för ansökan och vård enligt LVM har lämnats i tidigarebetänkanden, senast i SoU 1983/84:30, vartill hänvisas. Utskottet anförde i samband med att LVM antogs bl. a.följande (SoU 1981/82:22 s. 10 och 11). Även utskottet anser att det bl. a.av rättssäkerhetsskäl är önskvärt att inte lägga på socialnämnden själv attbedöma kvaliteten på och tillräckligheten av sina insatser. Man måste vidareslå vakt om en enhetlig rättstillämpning när det som här gällerfrihetsberövande åtgärder. Även om det slutliga avgörandet åvilar länsrätten,kan socialnämndernas olika utgångspunkter och prioriteringar lätt leda till attdet i vissa kommuner blir vanligare med tvångsvård än i andra. Det är svårt fördomstolen att beakta sådana hänsyn då man ställs inför avgörandet av ettenskilt ärende. Att låta ha ett sammanhållet ansvar för attbedöma i vilken utsträckning man bör kräva fortsatta insatser avsocialnämnderna bör därför kunna bidra till en jämnare standard på denfrivilliga vården som den enskilde tillförsäkras en ytterligare prövninggenom en utomstående myndighet. Som framhålls av socialberedningen (betänkandets. 46) torde det dock sällan finnas anledning att ifrågasätta om det finnstillräckliga skäl för en framställning till länsrätten om det är socialnämndensjälv som aktualiserat ett ärende hos . Utskottet anser det således lämpligast att, såsomsocialberedningen föreslagit, lägga uppgiften att svara för utredning ochansökan om vård på . Utskottet anser [emellertid]övervägande skäl tala för att man redan nu fattar beslut om de riktlinjer somskall gälla för framtiden. De långvariga meningsmotsättningarna när det gällervård oberoende av samtycke av vuxna missbrukare har lett till stor osäkerhet ikommunerna och försenat utvecklingen inom missbruksvården. Inte minst hänsynentill den mera långsiktiga planeringen av motiverar därför attriksdagen nu ger besked om utformningen av beslutsförfarandet enligt LVM. Dettainnebär självfallet inte att man skulle vara förhindrad att senare justeradetaljer i lagen. Men det är önskvärt att skapa klarhet i de stora frågorna ochdärmed ett bättre arbetsklimat för missbruksvården. Utskottet föreslår med hänvisning till det anförda attpropositionens lagförslag ändras i de avseenden som betingas av attlänsstyrelsen i stället för socialnämnden ges ansvaret för utredning ochansökan enligt LVM. bör emellertid enligtövergångsbestämmelserna fullgöra dessa uppgifter . Denna tid kan,med hänsyn till den beredningstid som normalt erfordras för förslag som innebärorganisatoriska och personalpolitiska förändringar av denna omfattning, intesättas alltför kort. Utskottet har stannat för att föreslå en tvåårigövergångstid. SoU1984/85:30 9 kunna träda i funktion som utredande och ansökandemyndighet från . Frågan om utredning och ansökan om vård enligt LVM harbehandlats av utskottet även i betänkandena SoU 1982/83:37 och SoU 1983/84:30.1 det senare betänkandet anförde utskottet (s. 30) att det inte ansåg attriksdagen hade anledning att ompröva sitt ställningstagande vad beträffar deframtida riktlinjerna för beslutsförfarandet då det gäller utredning ochansökan om vård. Erfarenheterna fick visa om det finns anledning att ta uppfrågan på nytt. I motion 1984/85:2815 av UlfAdelsohn /n.fl. (m) hemställs att även socialnämnd skall få besluta omomedelbart omhändertagande enligt LVM {yrkande 12). Motionärerna anför attendast polismyndighet får besluta om omhändertagandeav en vuxen missbrukare. Detta är enligt motionärerna en orimlig ordning sombl. a. innebär att personal i brådskande fall tvingas vända sigtill polis för att få beslut till stånd. Gälla/ide bestämmelser m. nx. får enligt 8 § LVMomhänderta en missbrukare om 1. det är sannoliktatt han kan beredas vård enligt LVM, 2. rättens beslutom vård inte kan avvaktas på grund av att missbrukaren kan antas få sitthälsotillstånd allvarligt försämrat, om han inte får omedelbar vård, eller pågrund av att det föreligger en överhängande risk för att han till följd av sitttillstånd kommer att allvarligt skada sig själv eller någon närstående. skall genast underställa länsrättenbeslutet om omhändertagande samt underrätta socialnämnden ochlänsstyrelsen om beslutet (9 §). Länsrätten skall så snart det kan ske ochsenast från det att beslutet underställdes rätten pröva omomhändertagandet skall bestå. Om det inte finns skäl för omhändertagande skallrätten genast upphäva beslutet (9 §). Bestämmelsen att det enligt LVM är polismyndigheten ochinte socialnämnden som skall besluta om omhändertagande harmotiverats med att polisen som beslutande myndighet möjliggör ett snabbtingripande och att det i allmänhet är nödvändigt att anlita polisen för attgenomföra åtgärden (jft SOV 1981:7 s. 49). SoU1984/85:30 10 Socialberedningen har i sittdelbetänkande (Ds S 1983:16) särskilt behandlat frågan om antalet omedelbaraomhändertaganden som verkställs av polismyndighet och uttalat att man kommeratt följa utvecklingen och återkomma i slutbetänkandet med en ytterligareanalys. Utskottet har behandlat frågan om omedelbartomhändertagande enligt LVM senast i betänkandet SoU 1983/84:30. Utskottet, somdärvid avstyrkte ett likartat motionsyrkande, uttalade bl. a. följande (s. 31). Utskottet är medvetet om attärenden angående omhändertagande av missbrukare enligt LVM kräverskyndsam handläggning och att beslut därför ofta måste fattas med kort varsel.Det är därför givetvis angeläget att beslutsförfarandet har en med hänsyndärtill så ändamålsenlig utformning som möjligt.