bet · G801KrU15 · 1984-12-31 00:00:00 — omförbud att använda metallsökare för s.k. skattletning, m.m. (prop. 1984/85:128) har det blivit allt vanligare attmetallsökare används för s.k. skattletning, dvs. sökande efter mynt och andrafornfynd. Detta förorsakar allvarliga skador för den arkeologiska forskningenoch kulturminnesvården. Ibetänkandet ställer sig utskottets majoritet bakom förslag av regeringen somsyftar till att komma till rätta med de problem som missbruket av metallsökarevållar. Utskottet anser att det bör införas ett förbud mot att medförametallsökare på fasta fornlämningar. På områden som inte har samband med fastafornlämningar men där man har hittat fornfynd anser utskottet att detbör vara förbjudet att använda metallsökare annat än för att yrkesmässigt sökaefter annat än fornfynd. Detta gäller också Gotiand i sin helhet. Ireservationer från företrädarna för moderata samlingspartiet yrkas avslag påpropositionen. Reservanterna förordar andra åtgärder för att komma till rättamed problemen. Regeringen har i proposition 1984/85:128() föreslagit att anta ett av lagrådetgranskat förslag till lag om ändring i lagen (1942:350) om fornminnen. Lagförslaget fogas sombilaga till detta betänkande. Imotion 1984/85:2907 av m.fl. (m) hemställs 1, attriksdagen avslår propositionen såvitt avser 15 a-15 d §§ lagen (1942:350) om fornminnen, 2, att beslutar omändring i lagen (1942:350) om fornminnen i enlighet med vad som i motionenanförts, 3, att som sin meningger regeringen till känna vad som i motionen anförts om information tillallmänheten beträffande gällande bestämmelser om fornfynd, 4, att ger regeringentill känna vad som i motionen anförts om arkeologiska efterundersökningar, 5, att hos regeringenhemställer om utredning av konsekvenserna av höjd ersättning förhembudspliktiga fornfynd, 1Riksdagen 1984/85.13 saml. KrU1984/85:15 2 En metallsökare är ett elektronisktverktyg med vars hjälp man kan lokalisera metallföremål som är dolda undermarkytan. Metallsökare används yrkesmässigt inom flera verksamhetsområden, t.ex. inom jordbruket, skogsbruket och gruvindustrin. Användningen av metallsökare har ökat kraftigt undersenare år. Framför allt gäller detta metallsökare som huvudsakligen är avseddaför fritidsbruk. I allt större utsträckning har de kommit att begagnas för s.k. skattletning, dvs. sökande efter mynt och andra fornfynd. Detta har, enligtvad som anges i propositionen, medfört allvarliga konsekvenser för denarkeologiska forskningen och kulturminnesvården. Fynd av forntida föremålanmäls nämligen inte i vederbörlig ordning och fyndplatser skadas. Problemet har uppmärksammats i olika sammanhang. År 1982uttalade utskottet (KrU 1981/82:21 p. 5, rskr. 1981/82:230; se också KrU1982/83:24 p. 28) att det var angeläget att åtgärder vidtas för attkomma till rätta med problemet. Mot bakgrund bl. a. av ställningstagandegav regeringen genom tilläggsdirektiv arkeologiutredningen (U1982:04) i uppdrag att se över vissa frågor om bruket av metallsökare (dir.1983:26). redovisade utredningen uppdraget i delbetänkandet (Ds U1983:3) Metallsökare-bruk och missbruk. I detta föreslogs ändringar i lagen(1942:350) om fornminnen (fornminneslagen). Betänkandet har remissbehandlats.Förslaget i propositionen bygger på arkeologiutredningens förslag ochremissbehandlingen av det. Lagrådet har granskat förslaget. I propositionen föreslås förbud motatt medföra metallsökare på fasta fornlämningar. Vidare föreslås förbud mot attanvända metallsökare på annat än för att yrkesmässigt söka efter annatän fornfynd. Ett användningsförbud föreslås också för områden där sådanafornfynd som skall erbjudas staten för inlösen har påträffats.Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer skall kunna meddelaföreskrifter som närmare avgränsar sådana områden. Från förbuden att medföra och använda metallsökare görsundantag för vissa arkeologiska undersökningar. Vidare skall länsstyrelsenkunna medge undantag. De nu beskrivna reglerna föreslås bli intagna i lagen(1942:350) om fornminnen (fornminneslagen). För samtliga brott enligt fornminneslagen föreslås attstraffet skall vara böter eller fängelse . En metallsökaresom har medförts eller används i strid mot lagen skall enligt förslaget kunnaförklaras förverkad. De nyabestämmelserna föreslås träda i kraft . Enligt utskottets mening råder detingen tvekan om att det tilltagande bruket av metallsökare allvarligt skadarden arkeologiska forskningen och kulturminnesvården. Utskottet vill härsärskilt peka pä att problemet inte bara består i att föremål undanhålls denarkeologiska forskningen, utan också i att forskarnas möjligheter tillvetenskaphg information kan omintetgöras genom grävning på fyndplatser. Dethar - bl. a. i den allmänna debatten - gjorts gällande att man, för att räddafornfynd, bör stimulera allmänhetens användning av metallsökare i syfte attgöra fornfynd. Utskottet har tidigare tagit avstånd från den tanken (KrU1982/83:24 s. 63) och det finns enligt utskottets mening nu anledning attunderstryka att den bygger på en missuppfattning av vilka följderskattietningen kan få för forskningen. Utskottet anser att det är uppenbart att åtgärder snarastmåste vidtas för att komma till rätta med missbruket av metallsökare. Utskottetvälkomnar därför att förslag med detta syfte nu har förelagts . Utskottets bedömning av enskildheterna i förslagetredovisas i det följande. Redan här vill utskottet dock slå fast att det krävsandra slags åtgärder än de som stått till buds. Skydd för fasta fornlämningar 1 2 § fornminneslagen anges vad somavses med fasta fornlämningar. Det är t. ex. fråga om förhistoriskaminnesmärken såsom gravar, boplatser, domarringar, resta stenar osv., men ävenanläggningar från historisk tid såsom övergivna boplatser och arbetsplatser,märkliga färdvägar, broar, ruiner av , slott, kyrkor etc. Det finnsmellan 600 000 och 700 000 fornlämningar i landet. Synliga eller på annat såtttill läget bestämbara fornlämningar redovisas på den ekonomiska kartan och iviss utsträckning också i andra kartverk. Uppgifter om fasta fornlämningar försockså in i fastighetsregistret. Skyddet för fasta fornlämningar innebär bl. a. att det ärförbjudet att utan tillstånd utgräva, rubba, överhölja eller eljest genomplantering eller bebyggelse eller på annat sätt förändra eller skada eller tabort fast fornlämning (1 § andra stycket). och statenshistoriska museer (RAÄ) och länsstyrelserna får dock bl. a. undersöka fastafornlämningar. kan också medge att annan får göra det (5 §). Den som bryter mot förbudet i 1 § andra stycket kan dömastill böter eller, om brottet är grovt, fängelse (16 §).Dessa bestämmelser om fasta fornlämningar gäller i tillämpliga delar ocksåvissa skeppsvrak m.m. (9a§). Regeringens förslag innebär att man skall förstärkaskyddet för fasta fornlämningar genom att i fornminneslagen införa ett förbudmot att medföra metallsökare på fasta fornlämningar annat än vid färd på sådanväg som är upplåten för allmänheten (15 b §). Metallsökare skall dock få KrU1984/85:15 4 medföras vid arkeologiska undersökningar som utförs avRAÄ, eller annan efter medgivande. Länsstyrelsenskall också i andra fall kunna meddela tillstånd att medföra metallsökare (15 d§). Förbudet att medföra metallsökare föreslås också gälla skeppsvrak (15 b §). I motion 2907 (m) kritiserasregeringens förslag. Motionärerna anför att det redan nu är straffbart att -eventuellt efter nyttjande av metallsökare -gräva efter fornfynd. Ett förbudatt medföra metallsökare skulle enligt motionärerna därför fungera som ett"dubbelförbud" mot att tillägna sig fornfynd från fastafornlämningar. Motionärerna invänder också att det inte är en lämpliglagstiftningsmetod att kriminalisera brukandet att ett visst tekniskthjälpmedel för att hindra att vissa personer missbrukar detsamma. För att påett tidigare stadium kunna ingripa mot någon som avser att gräva i en fastfornlämning anser motionärerna att man i stället bör komplettera 1 § andrastycket - där det som har nämnts föreskrivs förbud mot att bl. a.utgräva fast fornlämning - med begreppet "utforska". Härigenom kommerenligt motionärerna en person att kunna hindras från att, exempelvis medmetallsökare, undersöka en fast fornlämning. undviks onödig byråkratimed tillståndsgivning m. m. Utskottet gör följande bedömning. Det är angeläget att åstadkomma ett verkningsfyllt förbudmot missbruk av metallsökare på fasta fornlämningar. Med denna utgångspunkt ärenligt utskottets mening regeringens förslag att föredra framför motionärernas.Regeringens förslag innebär att man kriminaliserar själva medförandet och svårigheternaatt bevisa att någon har medfört en metallsökare på en fast fornlämning äruppenbarligen mindre än att bevisa att någon har utforskat en fornlämning meden metallsökare. Mot att kriminalisera själva medförandet kan - inte utan fog -invändas att man på det sättet straffbelägger ett förfarande som i och för sigkan vara harmlöst. Å andra sidan har - som föredragande statsrådet anför -ingen som inte har fått något uppdrag från en antikvarisk myndighet normaltnågot legitimt behov av att medföra en metallsökare på en fornlämning.Presumtionen talar således för att personer som går med en metallsökare påsådana områden letar efter fornfynd. Med hänsyn härtill kan det enligtutskottets mening inte möta några betänkligheter att välja regeringens modell,som ju - vilket redan har anförts -uppenbarligen ger ett effektivare skydd. Utskottet vill tillägga följande i fråga om de bådaalternativen. Motionärerna anser att man med den lagändring de föreslårundviker onödig byråkrati med tillståndsgivning m. m. När det gällertillståndsgivning innebär regeringens förslag att länsstyrelserna skall kunnamedge att metallsökare medförs på en fast fornlämning. Oavsett om förbudetknyts till medförandet eller utforskandet kan det inte vara rimligt att ha ettabsolut förbud utan möjlighet att medge undantag. Utskottet kan därför intedela uppfattningen att motionärernas förslag innebär att man skulle kunnaundvika ett system KrU1984/85:15 5 Utskottets slutsats är att regeringens förslag är välägnat att skapa ett effektivt skydd mot missbruk av metallsökare på fastafornlämningar, och utskottet har ingen erinran mot förslaget. Propositionen börsåledes bifallas i denna del och motionen avslås. Skydd för fyndplatser som inte hör till fastafornlämningar , Ett fornfynd som påträffas utan samband med någon fastfornlämning och som kan antas vara minst och som helt ellerdelvis är av guld, silver eller koppar är hembudspliktigt. Det innebär attfyndet skall erbjudas staten för inlösen. Även andra föremål som hittastillsammans med ett sådant fynd är hembudspliktiga. Den plats där ett hembudspliktigt fynd görs har inte någotlagskydd liknande det som fasta fornlämningar åtnjuter. kan dockfridlysa platsen till dess att en undersökning har utförts, men endast om detkan ske utan att därigenom vållas väsentlig olägenhet (15 § tredje stycket).Det finns däremot inte någon skyldighet för den som finner ett föremål på ensådan fyndplats att avbryta pågående grävning eller annat arbete. Den som underlåter att anmäla fornfynd eller den somvidtar en olovlig åtgärd med ett sådant fynd kan dömas till böter eller, ombrottet är grovt, fängelse . Han förverkar också all rätt pågrund av fyndet. För att skydda fyndplatser som intehör till fasta fornlämningar föreslår regeringen nu vissa ändringar ifornminneslagen. De innebår att det skall bh förbjudet att använda metallsökareinom . Förbud att använda metallsökare föreslås också för områdendär man har påträffat fornfynd av det slag som skall hembjudas. Sådantområde omfattar enligt förslaget - förutom fyndplatsen - den omgivande mark därytterligare fornfynd kan tänkas förekomma med hänsyn till det tidigare fyndetskaraktär, fyndplatsens och den omgivande markens utseende samt förekomsten avandra kända fyndplatser i närheten. Regeringen eller den myndighet regeringenbestämmer skall kunna meddela föreskrifter om den närmare avgränsningen av förbudsområdet(15 c §), Enligt vad som anges i propositionen är den myndighetsom närmast kommer i fråga. Förbudet skall inte gälla användning av metallsökare föratt yrkesmässigt söka efter annat än fornfynd. Det skall inte heller varaförbjudet att använda metallsökare i samband med arkeologiska undersökningarsom utförs av RAÄ, eller annan efter medgivande.Länsstyrelsen skall kunna meddela tillstånd att använda metallsökare även iandra fall (15 d§), I motionenyrkas avslag på propositionen i denna del. Som utskottet har anförtkan möjligheterna för den arkeologiska forskningen att få värdefull informationomintetgöras om grävning sker på KrU1984/85:15 6 platser där man har hittat fornfynd. Det ärsåledes mycket angeläget att sådana platser lämnas orörda till dess attarkeologisk expertis har fattat beslut om huruvida vetenskaplig undersökningbör ske. Detta gäller oavsett om fyndplatsen har samband med en fastfornlämning eller inte. Enligt utskottets bedömning är det nuvarande skyddetotillräckligt. Åtgärder behövs således för att hindra att privata skattletareutför grävning på sådana kända fyndplatser som inte fullständigt har undersöktsav arkeologer. Fyndplatser av här aktuellt slag är i jämförelse med fastafornlämningar vanhgen svårare att avgränsa på ett naturligt sätt. Kändafornlämningar företer, åtminstone i allmänhet, synliga märken ovanför markytan,medan det oftast är omöjligt att enbart med ledning av terrängförhållandenaavgöra var fyndplatser som inte hör till en fast fornlämning år belägna. Sådanafyndplatser är inte heller utsatta på den ekonomiska kartan eller intagna iofficiella register. Mot denna bakgrund skulle det givetvis vara önskvärt attsom ett krav för att tillämpa ett förbud uppställa att områdets gränsermarkeras i terrängen. Ett sådant krav måste dock, som föredragande statsrådetanför, anses orealistiskt. Det skäl som motionärerna anför för att avslåpropositionen i denna del är främst att fyndplatserna inte kan markeras iterrängen. Detta kan enligt motionärerna leda till att personer anses skyldigatill att ha överträtt förbudet, trots att de inte känt till att den plats därde använt metallsökare i själva verket hos någon myndighet var klassad som"förbudsområde". Av vad som har sagts framgår att utskottet harförståelse för den synpunkten. Utskottet vill dock framhålla att många av demsom bedriver skattletning med metallsökare sannolikt söker sig till platser därde vet att fornfynd tidigare påträffats. Dessutom bör framhållas att enlänsstyrelses föreskrifter om avgränsning av områden där fornfynd harpåträffats skall kungöras i länets författningsamUng (9 § lagen [1976:633] omkungörande av lagar och andra författningar). Den som vill användametallsökare har således goda möjhgheter att skaffa sig kunskaper ommyndigheternas beslut i detta avseende. Utskottet anser att det är rimligt att utgå från attseriöst inriktade personer som mera systematiskt vill använda metallsökare förhobbybruk - och det är ju inte något annat än sådan användning som föreslås blikriminaliserad -utnyttjar dessa möjligheter. Vad som har sagts innebär inte att utskottet anser attdet är uteslutet att en sådan reglering som föreslås i propositionen kan vållavissa problem. En avvägning av de intressen som här gör sig gällande leder dockutskottet till slutsatsen att förslaget i propositionen bör godtas. Här villutskottet tillägga att chefen för i en proposition somriksdagen behandlat tidigare under detta bland skäl som kan motiveraåtalsunderlåtelse nämnt bristande kännedom om straffbudet (prop. 1984/85:3 s.41, JuU 1984/85:10, rskr, 1984/85:72), KrU1984/85:15 7 Under detta avsnitt vill utskottetavslutningsvis något beröra förhållandena på , Det är, som föredragandestatsrådet anför, uppenbart att problemen med användande av metallsökare ärstörst där. Ön har en ovanligt rik förekomst av ädelmetallfynd frånförhistorisk tid och medeltid. På finns ca 700 kända skattfyndplatseroch i förhållande till sin storlek har de flesta kända skattfynden ivärlden. Dessa fyndplatser kan utan svårighet spåras upp med ledning avuppgifter i den vetenskapliga litteraturen. Av denna anledning och med hänsyntill, som föredragande statsrådet anför, det akuta hotet mot de över hela önutspridda arkeologiska fyndplatserna välkomnar utskottet förslaget till ensärskild reglering beträffande denna landsdel. Här kan också påpekas att deproblem som har samband med de bristande möjligheterna att i terrängen markerafyndplatserna inte är aktuella med den reglering som föreslås för . Sammanfattningsvis tillstyrker utskottet förslaget ipropositionen om förbud att använda metallsökare på vissa platser och avstyrkerbifall till motionen i samma del. Information m. m. I motionen anförs att mycket talarför att en kraftigt ökad information till allmänheten om betydelsen av att inteomöjliggöra vetenskapligt utförda undersökningar av fyndplatser skulle ge gottresultat. Motionärerna anför vidare att RAÄ bör prioritera en ökad satsning påantikvariska efterundersökningar, vilka begränsar möjligheterna till illegalskattletning. I propositionen redovisas vissa åtgärder av det slag sommotionärerna efterlyser. De antikvariska myndigheterna har således försöktkomma till rätta med missförhållandena bl. a. genom information om gällandebestämmelser till i första hand säljare och köpare av metallsökare. Initiativtill samverkan med turistråd och har tagits i syfteatt nå både svenska och utländska turister med sådan information. RAÄ har ocksåårligen /80 fått särskilda medel för att göraefterundersökningar på skattfyndplatserna. Härigenom har RAÄ:s Gotlandsundersökningar(RAGU) kontinuerligt kunnat arbeta med att systematiskt undersöka kändafyndplatser på ön med metallsökare. Utskottet delar motionärernas uppfattning att det ärvärdefullt med ökad information till allmänheten, inte minst i det avseende sommotionärerna framhåller. Att antikvariska efterundersökningar sker är ocksåangeläget. Utskottet vill särskilt framhålla att det är viktigt attansträngningarna i dessa avseenden inte mattas av som en följd av att man,genom den lagstiftning som utskottet i det föregående ställt sig bakom, fårhelt andra möjligheter än att ingripa mot missbruket av metallsökare. Föredragande statsrådet förklarar i propositionen att handelar uppfattningen om att det även behövs medel för att pågåendeantikvariska efterundersökningar på skall kunna fortsätta och KrU 1984/85:15 8 Han anför också att det ankommer på RAÄ att till regeringenredovisa behovet av särskilda insatser för antikvariska efterundersökningar ochför informationsinsatser och att medel under anslaget Bidrag till särskildakulturella ändamål, vilket anslag står till regeringens förfogande, bör kunnautnyttjas för dessa ändamål. Avvad som har sagts framgår att det torde råda enighet om värdet och behovetav såväl antikvariska efterundersökningar som informationsinsatser tillallmänheten. Mot bakgrund härav anser utskottet att inte behöver göranågot särskilt tillkännagivande om detta. Utskottet avstyrker således bifalltill motionen i denna del. Fråganom ersättning för hembudspliktiga fornfynd tas upp i motionen. Ifornminneslagen finns bestämmelser om ersättning m. m. för fornfynd. Föremålsom påträffas i en fast fornlämnirig och har samband med fornlämningen skalltillfalla staten. Om fyndet har skett i samband med en vetenskapligundersökning som gett tillstånd till kan RAÄ tillerkänna den somhar låtit utföra undersökningen skälig ersättning för nödvändiga kostnader ochför arbete som varit förenat med undersökningen. Om föremålet har påträffatsutan samband med en sådan undersökning kan RAÄ besluta att hittelön skall utgåom det anses skäligt (10 §). Förfornfynd som påträffas utan samband med någon fast fornlämning eller skeppsvrakgäller en annan reglering. Enhgt denna skall ett upphittat föremål som inte harnågon ägare och som kan antas vara minst tillfalla upphittaren.Om föremålet helt eller delvis är av guld, silver eller koppar är upphittarendock skyldig att hembjuda det till staten för inlösen. Också andra föremål somhittats tillsammans med ett sådant fynd är hembudspliktiga. Frågor om inlösenprövas av RAÄ, Om staten löser in föremål som helt eller delvis år av guldeller silver skall ersättning utgå med ett belopp som svarar mot metallvärdetefter vikt jämte en åttondels förhöjning. För andra föremål utgår ersättningmed vad som anses skäligt med hänsyn till föremålets beskaffenhet. Förutomersättning kan hittelön utgå om det finns skäl till det (11 §). Motionärernaanser att det är uppenbart att allmänhetens benägenhet att anmäla fornfyndminskar om staten erbjuder en för låg ersättning. Enligt motionärerna skulle enhöjd ersättning verksamt bidra till att flera fornfynd anmäldes. De anserdärför att regeringen bör utreda vilka kostnader som kan vara förknippade meden höjd ersättning. Arkeologiutredningenövervägde om ersättningen av hembudspliktiga fynd borde höjas i syfte attmotverka missbruket av metallsökare, men kom fram till att det inte borde ske.Utredningen konstaterade att den som hittar ett fornfynd i vissa fall kan få enhögre ersättning om han avyttrar det än om han hembjuder det till staten. Dettakunde enligt utredningen vara en orsak KrU1984/85:15 9 till att fynd ibland inte anmäls för inlösen. Utredningengjorde den bedömningen att man kanske kan räkna med att ytterligare fornfyndanmäls om proportionen mellan statens ersättning och marknadsvärdet jämnas utnågot. Men detta kunde också leda till att allt flera människor börjar bedrivaskattletning med metallsökare, vilket knappast kan vara önskvärt med hänsyntill den arkeologiska forskningen. Utredningen ansåg också att man fick utgåfrån att en högre ersättning vid hembud inte avhåller alla från att försöka fåännu bättre betalt för gjorda fynd. Utredningen kom till slutsatsen att detunder alla förhållanden är förenat med betydande svårigheter att sökafastställa en väl avvägd nivå på den högre ersättning som skulle kunna utgå vidinlösen (Ds U 1983:3 s. 56 f). Utskottet kan för egen del - ilikhet med föredragande statsrådet - ställa sig bakom arkeologiutredningensståndpunkt. Utskottet anser således att högre ersättning vid inlösen kan ledatill att allt flera människor börjar bedriva skattletning. Att en sådanutveckling skulle vara olyckhg är uppenbart. Utskottet anser därför attmotionen bör avslås i denna del. I övrigt föranleder propositioneneller motionen inget uttalande av utskottet. 1. beträffande/örMdatt medföra metallsökare m. m. attriksdagen med avslag på motion 1984/85:2907 yrkande 1 antar det genomproposition 1984/85:128 framlagda förslaget till lag om ändring i lagen(1942:350) om fornminnen såvitt gäller 15 a-15 d, 16 och 20 §§ (bil. 2. beträffandelagförslaget i övrigt attriksdagen antar det under moment 1 nämnda lagförslaget i den mån det inteomfattas av utskottets hemställan i det momentet (bil. till betänkandet), 3. beträffandeändring i 2 § lagen om fornminnen attriksdagen avslår motion 1984/85:2907 yrkande 2, attriksdagen avslår motion 1984/85:2907 yrkande 3, 5. beträffandearkeologiska efterundersökningar attriksdagen avslår motion 1984/85:2907 yrkande 4, KrU 1984/85:15 10 6. beträffande ersättning för hembudspliktigafornfynd att avslår motion 1984/85:2907 yrkande 5. (), (), (), (), (), (), (), BeritOscarsson (s), (m), (), (),(), (), () och Carl-HenrikHermansson (vpk). 1.Förbud att medföra metallsökare m. m. Ändring i 2 § lagen om fornminnen (mom. 1och 3) , , ochLars (alla m) anser dels att den del av utskottets yttrande som på s. 3börjar "Utskottet anser" och slutar "till buds" bort haföljande lydelse: Utskottet anser att det är uppenbart att åtgärder snarastmåste vidtagas för att komma till rätta med missbruket av metallsökare.Utskottet redovisar sin bedömning av enskildheterna i regeringens förslag i detföljande. Redan här vill utskottet dock slå fast att åtgärderna bör ges enannan inriktning än den regeringen föreslagit.