bet · G801KU30 · 1984-12-31 00:00:00 — Utskottet avvisade således tankenpå en grundlagsreglering, men pekade på att under samma riksmöteskulle komma att behandla motioner rörande behovet av lagstiftningsåtgärderbeträffande negativ föreningsrätt som beretts av arbetsmarknadsutskottet.Enligt låg det i linje med betraktelsesätt som utskottetgivit uttryck för i betänkandet KU 1975/76:56 att behovet av åtgärder i denaktuella frågan prövades av i det sammanhanget. Utskottets betänkande var inte enhälligt. I en reservation(m, c, fp) framhölls som angeläget att frågan om den negativa föreningsrättenskulle bli föremål för en parlamentarisk utredning. En sådan utredning skulleenligt reservanterna i första hand överväga lämpliga åtgärder för att slå fastden enskilda människans rättighet att stå utanför en organisation. Utredningenskulle inte vara förhindrad att se över frågor rörande föreningsfriheten i ettvidare perspektiv. Beträffande den i motion 580 berörda frågan om ettutvidgat grundlagsskydd enskilda emellan på det område som regleras avtryckfrihetsförordningen, skall erinras att denna problematik aktualiseratsinom yttrandefrihetsutredningen. Utredningen har i sitt slutbetänkande SOU1983:70 lagt fram förslag om en utvidgning av det grundlagsskyddade området idetta hänseende. Utskottet har berett ett antalorganisationer och () tillfälle att yttra sig övermotionerna. Remissyttranden har avgetts av Centralorganisationen /SR(/SR), , (),i (LO), (), statensarbetsgivarverk (SAV), Svenska KU1984/85:30 11 () och (). 5/1 CO/5/? framhåller att de fackliga organisationernasställning förstärkts påtagligt genom MBL:s och andraarbetsrättsliga lagars tillkomst. Fackföreningarna har kommit att bliintegrerade i beslutsfattandet både genom förhandlingar och genom deltagande imyndigheters och företags styrelser. För den enskilde anställde har det därförblivit angeläget att tillhöra en fackförening. Det är, enligt /SR, vanligtoch rimligt att betydelsefulla samhällsreformer utvärderas efter att de verkaten tid. /SR finner det därför naturligt att också MBL och annan modern arbetsrättsliglagstiftning utvärderas liksom andra regler som sammanhänger medorganisationernas ställning i samhällslivet. Denna tillstyrkan av en utredninginnebär, framhåller /SR, inget ställningstagande i själva sakfrågan utansammanhänger med de förhållanden och företeelser som omnämns i de aktuellamotionerna. Det är inte tillfredsställande att organisationerna får arbetaunder former som är så starkt ifrågasatta, varför en parlamentarisk utredningäven av den anledningen kan motiveras, fortsätter /SR. /SR vill dock idet sammanhanget understryka att arbetsrättslagstiftningens viktigastekonsekvenser inte är de i motionerna nämnda missförhållanden som ofta kommertill uttryck i den allmänna debatten utan hur det lokala samarbetet har utformatspå de enskilda arbetsplatserna. Här finns det enligt /SR betydelsefullaerfarenheter av såväl positivt som negativt slag. /SR anser att rätten att stå utanför en förening börvara lika självklar som den grundlagsfästa rätten att tillhöra en förening.SACO/SR tar avstånd från förekomsten av organisationsklausuler som egentligenär ett uttryck för organisationernas svaghet och borde bringas att helt upphöragenom självsanering, vilket också fill stor del skett. Beträffande lagstiftningsåtgärder på detföreningsrättsliga området framhåller /SR att det ligger ett stortprincipiellt värde i att organisationerna har frihet att reglera sina internaförhållanden själva. Detta motiverar enligt organisationen en storåterhållsamhet från statsmakternas sida när det gäller lagstiftning somreglerar organisationernas uppbyggnad och arbetsformer. På grund av det ökadeinflytande som genom 1970-taIets arbetsrättslag-sfiftning fillerkäntsde.fackliga organisafionerna anser /SR dock att en utredning beträffandelagstiftning rörande innehållet i ideella föreningars stadgar kan varamotiverad. tillbakavisar påståenden imotionerna om att enskilda individers ställning gentemot organisationer skulleförsvagats. Det är, framhåller förbundet, inte ett självändamål att bildaorganisationer. Dessa bildas i stället därför att enskilda människor sluter sigsamman i ett gemensamt önskemål att påverka de förhållanden under vilka delever. Vanligen har de som organiserar sig, menar förbundet, på etthandgripligt sätt funnit att de ensamma väger för lätt. KU1984/85:30 12 lämnarvidare vissa kommentarer i anslutning till vissa i motion 1983/84:433 omnämndaföreteelser på hyresområdet. A'F finner det principiellt viktigt att folkrörelserna gesden frihet och det ansvar som deras demokrafiska karaktär och historiskatradition generellt sett bör föranleda. Medlemskap och strävan till en allmänanslutning får inte kringskäras av lagstiftning. De fria organisationernasverksamhet är enligt KF en betydelsefull del av den svenska demokratin precissom den allmänna rösträtten. För att en i demokratisk form uppbyggdorganisation skall kunna fungera på ett tillfredsställande sätt, anför KFvidare, måste verksamheten baseras på beslut fattade i enlighet med de reglersom gäller för demokratin. Det är därvid, fortsätter KF, ofrånkomligt attenstaka individer kan känna sig förfördelade av beslut fattade av en majoritetvars intressen inte överensstämmer med en enskild individs. Beslutsordningenfinns fastställd i stadgarna, och detta gäller också formerna för medlemskap. KF anser att en utredning beträffande eventuelllagstiftning om negafiv föreningsrätt inte skulle få någon speciell verkan förkonsumentföreningarna och de individuella konsummedlemmarna. Här har man inteupplevt något problem. KF anser att det inte föreligger behov av en utredningom en eventuell lagstiftning beträffande ideella föreningar. Förbundetutesluter dock inte att en sådan i och för sig skulle kunna ge en bättrebelysning av de i motionerna åberopade frågeställningarna. EnHgt KF:s meningankommer det främst på de demokrafiska organisationerna själva att bringa sinverksamhet i överensstämmelse med vad som är förenligt med gällandelagstiftning och den enskilde medlemmens intressen. Den offentliga debattenoch medlemmarnas diskussion är här väsentligt medverkande. LO framhåller bl. a. att rätten att bildaintresseorganisafioner som självständigt och i demokratiska former definierarsina uppgifter är grundläggande i en demokrati. Varje inskränkning för enorganisation att fatta beslut inom demokratins vida råmärken innebär ettförmynderi och ett hot mot de demokratiska rättigheterna. LO anför vidare bl. a. att löntagarna genom sina fackligaorganisationer under lång och bitvis hård kamp har ökat sitt inflytande överdenna del av sina liv. På detta sätt har de fackliga organisationerna spelat enhelt avgörande roll och t. o. m. varit en förutsättning för löntagarnasindividuella frihet. Verkligheten är den, framhåller LO, att det är enskildaindivider som gått samman och bildat organisationer. Medlemmarna har idemokratiska former fastställt deras uppgifter och ändamål. Syftet har varitatt påverka samhällsutvecklingen i en för dem positiv riktning. Det inflytandeorganisationerna har, är inte något som givits dem. Det inflytandeorganisationerna har är i stället ett uttryck for den kraft medlemmarnas antaloch engagemang utgör. Beträffande en lagreglering av den negativaföreningsrätten betonar LO att detta kan bana väg för en reglering avorganisationernas inre arbete och KU1984/85:30 13 för individernas förhållande till organisationerna vilketvore ytterligt tveksamt ur demokratisk synpunkt. Det finns , framhållerLO, inga formella krav på en enskild individ att vara med i t. ex. en fackligorganisation. De fackliga medlemmarna upplever det som osolidariskt att dranytta av det fackliga arbetet utan att själva bidra med en motprestation. Ettmodernt samhälle består av en mängd mer eller mindre väl definierade gruppervars positioner i allt väsentligt bestäms av deras förhållande tillproduktionsmedlen. Den sammanhållning och de lojaliteter som finns i dessa grupperuttrycks i såväl formella som informella regler. Det finns t. ex. inga formellaregler som hindrar en näringslivsföreträdare att engagera sig i en löntagarfondstyrelse.Ändå blir det, anför LO vidare, med hänsyn till konsekvenserna i realiteten omöjligtför de flesta. Och trots den positiva föreningsrätten händer det, enligt LO,att företagare utövar ett hårt tryck på de anställda att inte ansluta sig fillfackliga organisationer. Den individuella valfriheten styrs alltså i dessaavseenden i stor utsträckning av andra förhållanden än rent juridiska, menarLO. Mot denna bakgrund torde införandet av en negativ föreningsrätt enligt LOknappast komma att få några positiva effekter för de enskilda individerna ochderas förhållande till organisationerna. Det skulle kräva ytterligarelagstiftning i syfte att i detalj reglera organisationernas inre arbete. Ensådan utveckling skulle, framhåller LO, som huvudsakligt resultat ge upphovtill en mycket kraftig maktförskjutning från den enskilde individen till statsmakten.LO förordar att motionerna lämnas utan åtgärd. LRF anför att den negativa bild av"organisafionerna" som utmålas i mofionerna 1983/84:433 och 2030,yrkande 1, är för lantbrukarnas föreningsrörelse främmande. LRF instämmersåledes inte i mofiönernas verklighetsbeskrivning. LRF avstyrker de förslag omvissa riksdagsuttalanden som förs fram i motionerna. Beträffande mofionsyrkandena rörande den negativaföreningsrätten (1983/84:1116 och 2030, yrkande 2) anför LRF att delagbestämmelser som reglerar förhållandet mellan individer och organisafionerinte ger oss samma skydd som det i grundlagen stadgade skyddet gentemot detallmänna. LRF anger som sin grundinställning, att med hänsyn till den frihetsom ges organisafioner att själva reglera sina relationer till medlemmarna ochutomstående bör lagstiftaren här vara försiktig. Med den dominerande ställningsom organisafioner fått i samhället och vissa yttringar härav kan det dockenligt LRF finnas skäl att - på sätt mofionärerna föreslagit - utreda om dennegafiva föreningsrätten bör lagfästas. I samband härmed bör även motion 580behandlas. Huruvida skyddet skall ges genom grundlag eller annan lag bör enligtLRF utredas vidare. I anslutning fill vad som sägs angående s.k.organisationsklausuler i motionerna 433 och 2030 (2029) anför 5/1K att någrasådana klausuler inte finns i kollekfivavtalen inom SAV:s förhandlingsområde.På de statliga och statligt lönereglerade områdena gäller särskilda regler.Reglerna innebär att en arbetsgivare som är bunden av ett kollektivavtal inomyrkesgrupp och KU1984/85:30 14 område som avses i avtalet skall tillämpa detta även påarbetstagare som inte omfattas av avtalet eller annat tillämpligtkollektivavtal. De problem som tas upp i de remitterade mofionerna harenligt SAF nära anknytning till frågan omreglering av ideella föreningars uppbyggnad och verksamhet. SAF anför vidarebl. a. att föreningen avgett yttrande överriksdagsmotioner beträffande lagstiftning rörande ideella föreningar och har isamtliga fall avböjt tanken på sådan lagstiftning med motiveringen att det inteförelegat något påvisat behov därav. SAF vidhåller alltjämt uppfattningen attdet inte är erforderligt med en generell lagstiftning angående ideellaföreningar. I Hkhet med vad SAF anfört rörande kollektivanslutningen utesluterdetta enligt SAF emellertid inte att det finns skäl att reagera mot och angripaförhållanden och företeelser av det slag som omnämns i de nu aktuella motionerna.För att komma till rätta med sådana missförhållanden som motionärerna har iåtanke är det emellertid, menar SAF, i stor utsträckning möjligt att redan idagsläget tillgripa rättsliga medel. I rättsfillämpningen har det sålundauppställts gränser för organisationernas handlande gentemot den enskildeindividen. Det gäller t. ex. frågan om organisationernas rätt att vägra någoninträde i organisationen eller rätten att utesluta en medlem, liksommedlemmarnas rätt att fritt utträda ur en organisafion. Där allmänna rättsregler ger den enskilde individen ettofillräckhgt skydd eller inget skydd alls kan det dock enligt SAF blinödvändigt med lagstiftningsåtgärder. I de remitterade motionerna berörsframför allt två förfaranden vilka är av den karaktären att de enligt SAF börförbjudas genom lagsfiftning. Det ena gäller den tidigare berördakollektivanslutningen. Det andra gäller införandet av organisationsklausuler ivissa kollektivavtal. TCO anför beträffande den negativa föreningsrätten, dvs.rätten att stå utanför en förening, att denna fråga varit föremål för noggrannutredning i betänkandena Demokrati på arbetsplatsen (SOU 1975:1) och MBL iutveckHng (SOU 1982:60). I båda betänkandena har kommittémajoriteten avstyrktlagstiftning. TCO, som inte kan finna att något nytt framkommit i frågan,vidhåller sin tidigare uppfattning och avstyrker framförda förslag om utredningresp. I övrigt berör motionerna enligt TCO krav påinskränkningar i organisafio-nernas handlingsfrihet och rätt att avgöra sinainre angelägenheter. TCO framhåller att organisationen harhaft anledning att yttra sig över riksdagsmotioner med förslag om lagstiftningom ideella föreningar. Organisationen har alltid avstyrkt dessa motioner.Värdet av fria föreningar på samhällslivets olika områden kan enligt TCO aldrigöverskattas. En lagstiftning av den typ som föreslås skulle innebära ettallvarligt ingrepp i de fackliga organisationernas frihet. Som TCO tidigareframhållit i sina remissyttranden går det inte att peka på någramissförhållanden som gör det motiverat att vidta den begränsning avföreningsfriheten som ett bifall till KU1984/85:30 15 motionerna skulle innebära. har också avslagitalla sådana motionskrav. TCO avstyrker förslagen om inskränkningar iförhandlande organisationers rätt till självbestämmande. Såväl arbetsgivar- somarbetstagarorganisation måste för att rätt kunna fullgöra sina uppgifter ochtillvarata sina medlemmars intressen stå helt fria från inblandning frånlagstiftarens sida. För de fackliga organisationernas del har kravet påoberoende särskild tyngd, då det här rör sig om demokratiskt uppbyggdaföreningar, som helt följer demokratiska spelregler. När det i övrigt gäller desynsätt och de krav som framförs i motionerna bygger de enligt TCO:suppfattning på missuppfattningar, missförstånd och i viss mån en felaktig synpå de fackliga organisationernas uppgifter. Påståendet att de fackligaorganisationerna blivit en del av den polifiska maktapparaten och att detuppstått ett beroendeförhållande mellan organisafionerna och de politisktansvariga ger enligt TCO en felaktig bild av förhållandena i . Defackliga organisationerna har tvärtom i högsta grad med framgång värnat om sinintegritet och sitt oberoende. Yrkandena i de remitterade motionerna kan,enligt TCO:s uppfattning, inte läggas fill grund vare sig för krav påutredningar eller, och detta gäller enligt TCO i änpu högre grad, förlagstiftning. I detta betänkande behandlarutskottet, helt eller delvis, elva under allmän motionsfid 1984 och 1985 väcktamotioner om kollektivanslutning till politiskt parti och om förhållandet mellanenskilda och organisafioner. En lagstiftning mot kollektivanslutning till politisktparti yrkas i motionerna 1983/84:335 av m.fl. (c),1983/84:1120 av m.fl. (fp), 1983/84:1417 av . (m), 1983/ 84:2125 av m.fl. (m), 1984/85:452, yrkande 7, avUlf Adelsohn m.fl. (m), 1984/85:1505, yrkande 3, av m.fl. '(fp) samt 1984/85:1568 av m.fl. (m). I två av motionerna, 1983/84:335 och 1984/85:1505, finnsutarbetade förslag till sådan lagstiftning. Det i motion 335 intagnalagförslaget är utformat som en reglering i vanlig lags form. Anslutning fillpolitiskt parti på annat sätt än genom personlig anmälan från den som önskarinträda i parfiet skall enligt detta förslag sakna rättsverkan. Det i motion1505 framlagda lagförslaget har i huvudsak samma innebörd, men mofionärernaförordar att lagsfiftningen sker i form av en komplettering av RF:sbestämmelser om grundläggande fri- och rättigheter. Mofionärerna avvisaremellerfid inte tanken på en reglering i vanlig lag. Lagförslaget i mofion 1983/84:335 har på utskottetsbegäran granskats av lagrådet. De under allmänna motionstiden väcktamofionerna har varit föremål för viss ytterligare remissbehandling.Parfisekreteraren har inför utskottet lämnat information om ettinom det socialdemokratiska KU1984/85:30 16 partiet pågående arbete med formerna för facklig politisksamverkan. Lagrådets granskning av lagförslaget i motion 1983/84:335har i enlighet med 8 kap. 18 § tredje stycket regeringsformen avsett främst hurlagförslaget förhåller sig till om föreningsfriheten och om lagenfått en sådan utformning att syftet med lagen kan antas bli tillgodosett.Lagrådet har utifrån dessa utgångspunkter inte haft något att erinra motlagförslaget. Lagrådsgranskningen har bidragit fill en belysning i frågaom de förutsättningar som gäller beträffande möjligheten att genomlagstiftning av det slag som förordas i motionen göra ingrepp påföreningslivets område utan att i formellt hänseende komma i konflikt med RF:sregler om grundläggande fri-och rättigheter. Dessa formella aspekter får dock betydelse endast för detfall det hos en majoritet i skulle finnas en vilja att ta i anspråklagstiftning som maktmedel för att göra ingrepp på föreningslivets område. Ätgärder av det slag som förordas i motionerna skulleenligt utskottets mening innebära en inskränkning av möjligheterna för såvälpolitiska partier som fackföreningarna att i demokratisk ordning kunna fatta besluti sina egna angelägenheter. I samband med att föreningsfriheten slogs fast i RFframhölls i motivuttalanden att lagstiftning med sådan innebörd skulle kunnaförsämra förutsättningarna för en fri åsiktsbildning. Det manades till storvarsamhet i detta hänseende. Denna grundläggande syn på vad föreningsfriheten reelltsett bör innebära återspeglas överlag i den allmänna inställningen hos deorganisafioner som yttrat sig i ärendet. När det gäller en lagstiftning sombegränsar sig endast till kollektivanslutningen är meningarna dock delade blandde organisationer som yttrat sig i frågan. Två av organisationerna ställer sighelt avvisande till lagstiftning. En av organisationerna anser att det kanfinnas skäl att utreda frågan i lämpligt sammanhang. Två organisationermotsätter sig inte lagstiftning. En av de organisationer som ställt sig avvisande tilllagstiftningsåtgärder, LO, ser som en risk att genom att anta enlagstiftning mot kollektivanslutning skulle börja förändra grundläggandedemokratiska rättigheter. LO betonar att besluten om kollektivanslutningfattas i demokratisk ordning av medlemsförbundens lokala organisationer. OcksåTCO tar helt avstånd från tanken på en lagreglering. Detta skulle enligt TCOinnebära ett allvarligt ingrepp i de fackliga organisationernas frihet. Det synsätt som de sistnämnda remissinstanserna gettuttryck för överensstämmer med den ståndpunkt som utskottet senast vid 1983/84års intagit i frågan. Utskottet anser inte att det som anförts i motionerna ellerdet som i övrigt förekommit i ärendet ger någon anledning fill att ändrautskottets tidigare ställningstagande. Utskottet avstyrker motionerna. I några ytterligare motioner tas upp olika frågor rörandeden enskildes förhållande till organisationer. Imoderaternas partimotion 1983/84:433 yrkas att som sin KU 1984/85:30 17 meningskall ge regeringen till känna att den enskildes ställning i förhållande tillorganisationen på alla områden måste, stärkas (yrkande 1 delvis). Motionensyrkande 1 har tidigare fill viss del behandlats av utskottet (KU 1984/85:2). Imotionen tas upp olika företeelser på bostads- och arbetsmarknadsområdet somenligt motionen visar på att den enskilde har en alltför svag ställninggentemot organisationerna. Ettliknande förslag har väckts i motion 1983/84:2030, yrkande 1, av . (m). Det bör enligt mofionen övervägas om inte lagstiftning erfordras isyfte att stärka den enskildes rätt gentemot de stora organisationerna.Motionen tar sikte på förhållandena på arbetsmarknadsområdet. Frågor om bl. a. negativföreningsfrihet behandlas i två motioner. Enligtmofion 1983/84:1116 av m. fl. (c) är det angeläget med enparlamentariskt sammansatt utredning rörande negativ föreningsrätt. En sådanutredning bör enligt motionen inte vara oförhindrad att ta uppföreningsfriheten i ett vidare perspekfiv. I mofion 1983/84:2030, yrkande 2,hemställs att den enskildes rätt att stå utanför en enskild organisation skallslås fast i grundlag. Därmed skulle den enskilde få samma skydd gentemotorganisationer som i förhållande fill det allmänna. Engenerell utvidgning av den enskildes rättighetsskydd i grundlag till att gällaockså gentemot enskilda organisationer yrkas i motion 1983/84:580 av GunnarBiörck i (m). Frågorrörande den enskildes förhållande fill enskilda organisationer har tidigarebehandlats av utskottet bl. a. i samband med reform med förstärkningari RF:s fri- och rättighetsregler och senare med anledning av motioner rörandebl. a negativ föreningsfrihet. Utskottet(KU 1975/76:56) tog vid det förstnämnda tillfället med gillandeavstånd från tanken att i grundlag ge rättigheterna ett omfattande skyddgentemot angrepp från enskilda. Det ansågs att ett rättighetsskydd som skullegälla gentemot lagsfiftareri, , måste ges i en form som binder denna,dvs. i grundlag, medan det däremot för att skydda medborgarnas rättigheter motangrepp från andra enskilda i de flesta fall skulle vara tillräckligt medvanlig lag. Det skulle vidare inte vara praktiskt möjligt att låtarättighetsskyddet generellt avse också förhållanden enskilda emellan på grundav de lagtekniska komplikationer som skulle bli följden. Önskemål omförstärkningar i rätfighetsskyddet skulle således få prövas inom den vanligalagstiftningens ram allteftersom de uppkom. Viden senare behandling av motioner rörande negativ föreningsfrihet m.m. hänvisadeutskottet (KU 1983/84:8) till det fidigare gjorda ställningstagandet och tillatt frågan om lagstiftningsåtgärder i detta hänseende på arbetsmarknadsområdetsamtidigt var under beredning i annat utskott. Det låg enligt utskottet i linjemed tidigare gjorda uttalanden att frågan prövades av i detsammanhanget. Utskottet finner inte skälatt med frångående av fidigare ställningstagande KU1984/85:30 18 ta initiativ till åtgärder av det slag som förordas imotionerna. Utskottet vill i sammanhanget dock erinra om att frågor rörandenegafiv föreningsrätt utretts senast av den s. k. Nya arbetsrättskommittén ibetänkandet MBL i utveckling (SOU 1982:60). Beträffande den i motion1983/84:580 väckta frågan vill utskottet också nämna att hithörande frågorutretts av yttrandefrihetsutredningen. I betänkandet yttrandefriheten(SOU 1983:70) har utredningen lagt fram vissa förslag som beredsi . 1. beträffandekollektivanslutning till politiskt parti attriksdagen avslår mofionerna 1983/84:335, 1120, 1417 och 2125 samt 1984/85:452yrkande 7, 1505 yrkande 3,'och 1568, 2. beträffandeden enskildes förhållande till organisationer attriksdagen avslår mofionerna 1983/84:433 yrkande 1 såvitt nu är i fråga, 580,1116 och 2030. Närvarande: (), ()*, YngveNyquist (s), (), ()*, Hans Nyhage (m),(), (), i (m),(), (), ()*, Ehsabeth (),() och (vpk). * Ej närvarande vid justeringen. Kollektivanslutning till politiskt parti (mom. 1) (), (), Hans Nyhage (m), i (m), (),() och () anser dels att den del av utskottetsyttrande på s. 16 som börjar med "Lagrådets granskning" och slutarmed "avstyrker motionerna" bort ha följande lydelse: De former för kollektiv anslutning av medlemmar somfillämpas av det socialdemokratiska partiet innebär att partiet som medlemmarantecknar personer som inte själva uttryckt en vilja att gå med i partiet. Fördem som nås av information om att de blivit kollekfivanslutna finns enmöjlighet att reservera sig och därmed undgå medlemskapet. KU1984/85:30 19 en uppenbar risk för att den som reserverar sig tvingasröja sin politiska uppfattning. Såväl själva anslutningsformen somreservafionsrätten är djupt kränkande för alla dem som vill låta sin egenövertygelse vara avgörande vid val av politiskt parti!