bet · G801JuU6 · 1984-12-31 00:00:00 — omutredning av brott av barn (prop. 1983/84:187 jämte motioner) I proposition 1983/84: 187 har regeringen() föreslagit att anta av lagrådet granskadeförslag till 1. lag om ändring i lagen (1964;167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, 2. lag om ändring i , 3. lag om ändring i lagen(1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. Rörandepropositionens huvudsakliga innehåll hänvisar utskottet till vad som anförs idet följande under rubriken på s. 7. Isamband med propositionen behandlar utskottet dels de väckta motionerna 1983/84:954 av () och HansPetersson i (fp), 1983/84:1152 av () och (), 1983/84: 1351 av m.fl. (c) (yrkandena 7 och 8), dels de medanledning av propositionen väckta motionerna 1983/84:2974 av iRöstånga m.fl. (fp) och 1983/84:2975 av m. fl. (vpk).Motionsyrkandena redovisas på . De vid propositionenfogade lagförslagen har följande lydelse. JuU 1984/85:6 Lagom ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om Härigenom föreskrivs i fråga omlagen (1964: 167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare dels attnuvarande 13 och 14 §§ skall betecknas 19 §, dels attden nya 19 § skall ha nedan angivna lydelse, dels att i lagen skall införas sexnya paragrafer, 13-18 §§, av nedan angivna lydelse. Kan ett barn misstänkas för att habegått ett brott får utredning rörande brottet inledas 1. omen utredning kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av insatser med avse ende på barnet, 2. om detbehövs för att klarlägga om någon som har fyllt har tagit del ibrottet, 3. om detbehövs för att efter-forska gods som har åtkommits genom brottet, eller 4. om detannars är av särskild vikt att en utredning äger rum. Har barnet inte fyllt får utredning inledas endastom det finns synnerliga skäl. Barnets vårdnadshavare och socialnämnden skall omedelbartunderrättas om att en utredning har inletts. Underrättelse tillvårdnads-havaren får dock underlåtas, om det finns särskilda skäl mot en underrättelse. Bestämmelserna om förundersökningi 23 kap. 3 §.4 §, 6- 12 §§, 13 § första stycket och andra stycket andra ochtredje meningarna. 14 §, 17 §, 18 § andra stycket, 19 §, 21 § och 24 §rättegångsbalken skall i tillämpliga delar gälla beträffande sådan utredningsom avses i 13 §. 11 1984/85. Under utredning som avses i 13 §skall, om hinder inte möter, företrädare för närvara vid förhörmed barnet. har yttrat sig angående betydelsen aven utredning enligt 13 § första stycket 1, får utredningen inte omfatta annanåtgärd än förhör med barnet. Om brottsmisstanken kvarstår efter förhöret,skall protokoll över detta omgående sändas till socialnämnden. Har ett barn före ålderbegått ett brott på vilket fängelse skulle ha kunnat följa och anträffasbarnet på bar gärning eller på flykt från brottsplatsen, får barnet gripas avenvar. Om en enskild person har gripit barnet, skall barnet skyndsamt överlämnastill närmaste polisman. eller åklagaren skall beslutaom barnet skall friges eller hållas kvar förförhör. Är ett barn misstänkt för att ålder ha begått ett brott får, om det finns särskilda skäl, beslag,husrannsakan och kroppsvisi-tation enligt bestämmelserna i 27 och 28 kap.rättegångsbalken företas mot barnet. Vad som 127 kap. 7 och 8 §§ sägs om åtaloch om verkan av att åtal inte väcks skall i stället avse bevistalan och talanom förverkande samt verkan av att sådan talan inte väcks. Tvångsmedel somavses i 24 - 26 kap. får inte användas. Har en utredning inletts med stödav 13 § första stycket 1, skall sedan utredningen har avslutats protokoll överdenna sändas till socialnämnden. Misstankes någon hava begått brottslig gärning innan hanfyllt må, efter framställning av socialnämnd eller länsstyrelse, åklagare,om det finnes påkallat ur allmän synpunkt, hos domstol begära prövning huruvidaden misstänkte begått gärningen (bevistalan). Om bevistalan skall vad som gäller beträffande allmäntåtal för brott, för vilket är stadgat fängelse , äga motsvarandetillämpning. Vad i 24 och 25 kap. är stadgat skall dock ickegälla beträjfande dylik talan. Sådan rättegångskostnad som avses i 31 kap. 1 §rättegångsbalken skall stanna å statsverket. Misstänks ett barn för att fiire ålder habegått ett brott får åklagare, om del krävs ur allmän synpunkt, efterframställning av socialnämnd, länsstyrelse eller vårdnadshavare för barnet,begära prövning hos domstol huruvida barnet begått brottet (bevistalan). Vid bevistalan tillämpas bestämmelsernabeträffande allmänt åtal för brott, för vilket är stadgat fängelse i mer änett år. / fråga om tvångsmedel gäller 17 §. Sådan rättegångskostnad som avsesi 31 kap. I § skall statsverket ståjör. Denna lag träder i kraft den . Lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 23 kap. 9 § rättegångsbalkenskall ha nedan angivna lydelse. Ej vare någon, som icke är anhållen eller häktad, skyldig alt kvar-stanna för förhör längre än . Finnes det vara av synnerlig vikt, att den som kan misstänkas för brottet är tillgänglig för fortsatt förhör, vare han dock skyldig att kvarstanna . Den som inte är anhållen eller häktad är inte skyldig allstanna kvar för förhör längre än sex limmar. År det av synnerlig vikt, att densom kan misstänkas för brottet är tillgänglig för fortsatt förhör, är hanskyldig att stanna kvar . Den som är under Jemton är är inte skyldig att stanna kvarför förhör längre än . Om det är av synnerlig vikt för utredningen,är den liörde skyldig att kvarstanna . Senastelydelse 1981: 1286. JuU 1984/85:6 5 Sedan förhöret avslutats eller ti- Sedanförhöret avslutats eller ti den, då den hörde är skyldig att den, då den hörde är skyldig att kvarstanna, utgått, äge han ome- stanna kvar, utgått, får han ome delbart avlägsna sig; utan synnerli- delbart avlägsna sig. Utan synnerli ga skäl må ej fordras, att han infin- ga skäl får det inte krävas att han ner sig till nytt förhör tidigare än infinner sig till nytt förhör tidigare . Dennalag träder i kraft . Lag om ändring i lagen(1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m. fl. Härigenom föreskrivs att 17 § lagen (1976:371) ombehandlingen av häktade och anhållna m. fl. skall ha nedan angivna lydelse. 17 §' Vad som sägs i denna lag om häktad harmotsvarande tillämpning på 1. den som haranhållits eller gripits på grund av misstanke om brott, 2. densom har intagits i häkte eller polisarrest för förpassning till kriminalvårdsanstalt och 3. densom har tillfälligt placerats i häkte med stöd av 23 § tredje stycket, 43 § första stycket tredje meningen eller 50 § tredje meningen lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. Denna lag tillämpas inte på barn som gripits enligt16 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Dennalag träder i kraft . 'Senaste lydelse 1980:931. JuU 1984/85:6 6 I motion 1983/84:954 av () och HansPetersson i (fp) yrkas att hos regeringen hemställer omlagförslag rörande unga lagöverträdare i enlighet med vad som anförts imotionen. I motion 1983/84: 1152 av () och GörelBohlin (m) hemställs 1.att beslutar anta det förslag till ändring i lagen (1964:167) medsärskilda bestämmelser om unga lagöverträdare som framlagts i BRÅ:s PM 1982:3med följande lydelse: Omett barn misstänks ha begått ett brott innan barnet har fyllt , fårundersökning rörande brottet ske med tillämpning av bestämmelserna i 23 kap.rättegångsbalken 1. om undersökningen kan antas habetydelse för socialnämnds handläggning av ärende rörande barnet, 2. om det behövs för att klariäggahuruvida någon som har fyllt har tagit del i brottet, 3. om det behövs för attefterforska gods som åtkommits genom brottet, eller 4. om det annars är av särskildvikt att undersökningen äger rum. Harbarnet inte fyllt , får undersökning som avses i första stycket skeendast om det föreligger synnerliga skäl. Bestämmelsernai 24 och 25 kap. får inte tillämpas beträffande sådanundersökning som avses i första stycket. Vad som föreskrivs i 24 kap. 7 § andrastycket skall dock i tillämpliga delar gälla beträffande enmisstänkt som inte har fyllt . 2. att beslutar anta följande ändring iförundersökningskungörelsen (1947:948): Kandet antas att ett brott har begåtts av ett barn, som inte har fyllt ,får förhör hållas med barnet endast om förutsättningar för undersökningföreligger enligt 15 § lagen (1964: 167) med särskilda bestämmelser om ungalagöverträdare. Förhörsom avses i första stycket får inte hållas utan särskilt medgivande avundersökningsledaren. Vadsom har sagts nu utgör inte hinder för att i annat fall till barnet rikta frågasom är absolut nödvändig för att utröna om barnet har begått gärningen. I motion 1983/84:1351 av m. fl. (c)hemställs såvitt nu är i fråga 1. att beslutar att somsin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om prioriteringav insatser mot ungdomsbrottslighet (yrkande 7), 2. att beslutar att hosregeringen begära förslag om åtgärder JuU 1984/85:6 7 motunga lagöverträdare under i enlighet med vad som i motionen anförts(yrkande 8). Imotion 1983/84: 2974 av i (fp) hemställs 1. attriksdagen beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts angående utvärdering av de i propositionen föreslagna förändringarna, 2. attriksdagen med avslag på propositionen i denna del beslutar anta följande lydelse av 19§ första stycket lagen (1964: 167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare: Misstänks ett barn för att habegått ett brott får åklagare, om det krävs ur allmän synpunkt, efterframställning av socialnämnd eller länsstyrelse begära prövning hos, domstolhuruvida barnet begått brottet (bevistalan). Rätt att begära sådan prövningtillkommer också vårdnadshavare för barnet. I motion 1983/84:2975 av m. fl. (vpk)föreslås att avslår regeringens proposition 1983/84: 187. () tillsatte enarbetsgrupp som bl. a. skulle utreda vilka rutiner som bör tillämpas närmisstanke om brott riktas mot den som inte har fyllt . Gruppen harutarbetat promemorian (BRÅ PM 1982:3) De unga lagöverträdarna. Promemorian harlämnats över till . Propositionen bygger på promemorian ochremissbehandlingen av den. Barn kan inte straffas för brott. Iprincip kan de inte heller bli föremål för andra åtgärder av rättsväsendetsmyndigheter på grund av brott. Ansvaret för samhällets åtgärder ligger istället i första hand på . Föratt skall kunna bedöma vilken sorts hjälp barnet behöver kan detvara nödvändigt att få klariagt hur en misstänkt lagstridig handling från ettbarns sida har gått till. Inomsocialtjänsten finns inte alltid möjlighet att utreda sådana förhållanden ochpolisen - som ofta först får del av misstanken - saknar i princip befogenhetatt göra utredningen i dessa fall. Vad polisen kan göra är att hålla förhör isärskilt angivna fall, nämligen för att utröna om någon som har fyllt ärdelaktig i ett brott eller för att efterforska stöldgods eller om det annars ärav särskild vikt att få uppgifter från barnet om gärningen. JuU 1984/85:6 8 Enligt gällande rätt kan åklagare i vissa fallbegära rättens prövning huruvida den som är misstänkt för att ha begått brottföre har begått gärningen (bevistalan). I propositionen föreslås att polisen skall fåinleda utredning i vissa fall när ett barn misstänks för brott. Det skall fåske, förutom i de fall då förhör får hållas , när en utredning kan antas habetydelse för att avgöra behovet av insatser beträffandebarnet. För dessa fall skall det ankomma på socialnämnden att avgöra om enutredning skall ske eller inte. tagit ställning får polisen dockförhöra barnet. Beträffandebarn som är får enligt förslaget utredning inledas endast om detföreligger synnerliga skäl. Vidförhör med barn skall om hinder inte möter en företrädare för socialtjänstennärvara. Polisoch åklagare får befogenhet att beträffande lagöverträdare som inte fyllt 15 åranvända instituten hämtning och medtagande till förhör samt kvarstannande förförhör enligt 23 kap. . Beträffande sistnämnda institutföreslås en tidsbegränsning - mot nuvarande - närden som hörs är vare sig den hörde är misstänkt för brott ellerinte. För fall då det är av synneriig vikt för utredningen föreslås dock enmöjlighet att hålla kvar den hörde för förhör. Vidareföreslås en möjlighet för medborgare i allmänhet att gripa ett barn som tas påbar gärning i samband med brott enligt i princip samma regler som gäller dåfråga är om en person . Dessutomföreslås att bestämmelserna i som rör beslag, husrannsakanoch kroppsvisitation under vissa förutsättningar skall kunna tillämpas även påbarn som misstänks för brott. Reglerna om bevistalanföreslås också bli ändrade. 1vad mån förslaget kan genomföras inom ramen för de nuvarande resursernaförutsätts bli en fråga som får lösas i den ordning som gäller för polisensprioriteringar i allmänhet. De nya reglerna föreslåsträda i kraft . Det händer att barn som inte har fyllt begårbrott utan att det leder till någon åtgärd från myndigheternas sida, trots har vetskap om brottet. Att socialnämnden inte gör någonting för barnet kanbero på att den inte har tillräcklig kunskap om brottet för att kunna bedömavilka åtgärder som är lämpliga. Att rättsväsendets myndigheter inte griper inberor på att barn inte kan straffas och att polisen därför iprincip inte kan utreda brottet. En reglering som innebärrisk för att det över huvud taget inte sker JuU 1984/85:6 9 någontingfrån samhällets sida när ett barn har begått ett brott kan kritiseras.Brottslighet från ett barns sida kan nämligen vara ett tecken på att barnetbehöver stöd från samhället. Dessutom kan det ligga ett visst värde i attbarnet möts av en reaktion som markerar var gränsen går för vad som är socialtacceptabelt. Denprincip som gäller är att socialnämnderna normalt har ansvaret församhällets ingripanden när brott har begåtts av barn . Somdepartementschefen framhåller bör man inte ändra på den principen. Men enordning som innebär att socialnämnderna - för att få den kunskap om denbrottsliga gärningen som behövs för att sätta in rätt sorts hjälp - självaskall ha det fulla ansvaret för undersökningar som har karaktär av brottsutredningarär av flera skäl mindre lämplig. Denlösning som föreslås i propositionen innebär att socialnämnderna kan få hjälppå så sätt att polisen får inleda en utredning rörande brottet om en sådanutredning kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av socialtjänstensinsatser för barnet. Utskottetanser att den lösningen bör godtas. Även i övrigt kan utskottet i stort ställasig bakom den i propositionen föreslagna lagstiftningen. Utskottet avstyrkerbifall till motion 2975 i vilken till stöd för yrkandet om avslag påpropositionen förs fram tankar som är helt mot.satta dem som den föreslagnaordningen vilar på. övergår till att behandla vissa enskildheter i de föreliggandeförslagen vill utskottet redovisa ytteriigare några principiella överväganden. Denuvarande reglerna om att polisen i vissa fall får förhöra barn under 15 årfinns i förundersökningskungörelsen (1947:948). Förslaget i propositioneninnebär att de - med vissa ändringar - ges lagform och jämte de nya reglernatas in i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare(LUL). Utskottet finner det vara av värde att de hittillsvarande reglernasålunda förs över till lag. Detär en grundläggande princip att ingen bör betraktas som skyldig till brottförrän skulden fastställts i behörig ordning. Denna princip kan uppen-bariigeninte tillämpas fullt ut när det gäller barn . Det skulle ju i vissafall kunna innebära att socialnämnderna fick sätta in lämpliga stöd-ochhjälpåtgärder först sedan barnets skuld fastslagits i sedvanligstraff-processuell ordning. Det bör här framhållas att förslaget ipropositionen från denna principiella synpunkt inte innebär någon ändring iförhållande till vad som gäller . Skillnaden består i att det inte bara ärsocialnämnderna som skall ta ställning till brottet utan att ansvaret ocksåkommer att ligga på polisen. Ävenom det således inte är fråga om något nytt principiellt synsätt är denomständigheten att ett barn redan till följd av socialnämndens och polisensåtgärder kan komma att betraktas som en brottsling ett skäl att mycket nogaöverväga rutinerna kring det föreslagna förfarandet. JuU 1984/85:6 10 härbör det därför också slås fast att regelsystemet bör tillämpas med försiktighet. Fören sådan omsorg och försiktighet talar också det självklara förhållandet attpolisutredningar kan medföra svåra påfrestningar för barnet. Därför måste - somdepartementschefen understryker intresset av att en utredning genomförsalltid vägas mot de påfrestningar som utredningen kan medföra för barnet. Innanman inleder en utredning måste man alltså i varje enskilt fall noga pröva omsyftet - t. ex. att få underlag för socialnämndens beslut - kräver en såingripande åtgärd. Barnets mognad och ålder liksom brottets karaktär, styrkan imisstanken och längden av den tid som har förflutit från brottet är givetvisfaktorer som måste vägas in. fall en utredning inleds måste - som departementschefen anför -gälla att denaldrig skall drivas längre än som är påkallat med hänsyn till dess syfte.Utskottet delar departementschefens uppfattning att vissa ställningstagandenav rättslig natur som måste göras i samband med förundersökningar i regel intebehöver ske vid utredningar av detta slag. Utskottet vill dock inte utan vidare som departementschefen - hänföra uppsåtsfrågor till denna kategoriställningstaganden. Om det t. ex. efter en sedvanlig bedömning skulle kunnasägas att ett barn inte har haft uppsåt att begå gärningen och barnet på dengrunden inte skulle ha kunnat fällas till ansvar om det varit skulledet enligt utskottets mening vara stötande om myndigheterna agerade som ombarnet var skyldigt till gärningen. Somdepartementschefen framhåller är det av grundläggande vikt att förhören hospolisen anförtros befattningshavare med särskild erfarenhet och fallenhet föruppgiften att hålla förhör med barn. Utskottet utgår från att bestämmelsernahärom i förundersökningskungörelsen kvarstår. Vidare är det angeläget attutredningarna handläggs med största skyndsamhet. Vilka organisatoriskaåtgärder detta kräver är beroende av lokala förhållanden. Stödför barnet vid förhör Enligt förslaget skall vårdnadshavare ochsocialnämnden underrättas när en utredning har inletts.Underrättelse till vårdnadshavare får dock underlåtas om det finns särskildaskäl mot en underrättelse. I lagförslaget sägs vidare att företrädare försocialtjänsten skall närvara vid förhör om hinder inte möter. Somtänkbart skäl för att inte underrätta vårdnadshavare anger departementschefenatt barnet bestämt motsätter sig det och undersökningsledaren bedömer attunderrättelse mer skulle kunna skada än hjälpa barnet. Utskottet vill ianslutning härtill framhålla att det är mycket viktigt att myndigheternahjälper barnet att få stöd från sina närmaste. Emellertid finns det givetvissituationer då det kan skada barnet om vårdnadshavaren blir underrättad. Manmåste dock utgå från att detta endast gäller i rena undantagsfall. Och det ärangeläget att de myndigheter som tillämpar JuU1984/85:6 11 lagstiftningen - då det behövs i görligaste månförklarar situationen för barnets närmaste och försöker få dem att ställa upppå barnets sida. Här kan också erinras om att socialberedningen (S 1980:07)i ett avlämnat betänkande (Ds S 1984:15) insatser förungdomar föreslagit att betydelsen av samverkan med hemmen - såvitt gällersocialtjänsten - skall ytterligare understrykas genom ett tillägg till LUL. Det är också viktigt att barnet under själva förhöret fårstöd av någon vuxen som barnet kan lita på. I första hand är det givetvis enuppgift för vårdnadshavaren att biträda barnet vid förhöret. Här kan ocksåerinras om att det i 23 kap. 10 § (RB) föreskrivs attvårdnadshavare bör vara närvarande vid förhör med den som är om detkan ske utan men för utredningen. Polisen måste givetvis göra vissaanteckningar vid alla utredningar, även sådana som gäller brott av barn. Deåtgärder som myndigheterna vidtar och som rör enskilda måste ju, somdepartementschefen framhåller, dokumenteras på något sätt. Det är enförutsättning för att den enskilde skall kunna få insyn i ärenden som rör honomoch för att tillsynsorgan som t.ex justitieombudsmannen och justitiekanslemskall kunna fullgöra sina uppgifter. En besvärsprövning förutsätter också attdet överklagade beslutet och underlag för detta finns bevarat. Å andra sidan kan man enligt utskottets mening inte bortsefrån att anteckningar hos polisen om brottsmisstankar mot barn kan orsakabarnet skada. Detta gäller särskilt om man har ett system som medger att anteckningarom barnet kan bli en belastning för barnet senare i livet. Man bör alltsåförsöka hitta en ordning som eliminerar den risken, utan att man för den skullger avkall på kravet att bl. a. den enskilde och tillsynsmyndigheterna skallha insyn i ärendet. Utskottet vill här särskilt uttala sin sympati för tankenatt föreskriva att uppgifterna skall gallras bort efter en viss, . Personregister med uppgifter om brottsmisstankar mot barnbör enligt utskottets mening inte få föras hos polisen. Frågan om den som är under 15 århar gjort sig skyldig till ett brott kan bli prövad av domstol under vissaförutsättningar. Det sker genom ett institut som kallas bevistalan. Reglernahärom innebär följande. Talan får endast föras av åklagare och det får bara skeom det krävs ur allmän synpunkt. Frågan om det krävs ur allmän synpunkt prövasav åklagaren. För att åklagaren skall få anställa talan måste socialnämndeneller ha gjort en framställning om det. Vad domstolen har att ta ställning till är om det ärstyrkt att barnet har begått gärningen. JuU 1984/85:6 12 Förfarandet inför domstolen är i stort settdetsamma som i brottmålsprocessen. Åklagaresuppgifter i fråga om bevistalan fullgörs av länsåklagare eller, i de trestorstadsdistrikten, av överåklagare eller chefsåklagare (22 och 32 §§åklagarinstruktionen [1974:910]). Bevistalan har förekommit mycket sällan. bevistalan, som infördes genom lagstiftning , är att fåfram underlag för ingripande av socialnämnderna. I den proposition som låg tillgrund för lagstiftningen uttalade departementschefen bl. a. att bevistalanendast torde komma i fråga vid misstanke om gärning av allvariigarebeskaffenhet. Genom att ha en dubbel prövning av frågan om bevistalan skallanställas behövde man inte befara något missbruk av institutet. Vidareunderströk departementschefen att åklagaren borde iaktta stor försiktighet förde fall då han fann skälen svagare än vad som skulle ha krävts för åtal om denunge hade fyllt . Det kunde enligt departementschefen inte komma i frågaatt formellt binda det barnavårdande organet vid den uppfattning som uttalas idomen (prop. 1964: 10 s. 166 ff). 1den nu aktuella propositionen föreslås att åklagare skall kunna begära prövningav domstol även efter framställning av vårdnadshavaren. Det skall således intekrävas att socialnämnden eller tar initiativ. Däremot skall detfortfarande gälla att talan endast får föras om det -enligt åklagarensbedömning - krävs ur allmän synpunkt. Syftet med ändringen är - som det uttrycksi propositionen - att en vårdnadshavare som är övertygad om barnets oskuldskall kunna utverka att frågan blir prövad av domstol. Åklagaren skall alltsåföra talan för att bevisa att barnet inte är skyldigt till en gärning. Imotion 2974 hävdas att vårdnadshavare bör ha en ovillkoriig rätt att få fråganom barnets skuld prövad i domstol, dvs. oavsett om åklagaren anser att detkrävs ur allmän synpunkt. Förslageti propositionen och förstaget i motionen syftar båda till att göra det möjligtför vårdnadshavaren att få barnet rentvått från en oriktig brottsmisstanke. Detfinns enligt utskottets mening i och för sig skäl för tanken att det tillskapasen möjlighet för en vårdnadshavare som är övertygad om att barnet är oskyldigtatt få saken prövad. Det är också tänkbart att behovet av att ha en sådanmöjlighet blir större än f. n. med hänsyn till de befogenheter polisen nu gesatt utreda misstankar om brott av dem som inte uppnått strafTbarhetsåldern. Åklagarensuppgifter är av tradition att föra i bevis att någon är skyldig.