bet · G801SoU31 · 1984-12-31 00:00:00 — om insatser för unga lagöverträdare m. ni.(prop. 1984/85:171) Utskottet tillstyrker i belänkandetregeringens förslag om förtydligande regler om ansvar förungdomar som visar tecken på att utvecklas ogynnsamt och om införande av vissanya åtgärdsmöjligheter som skall kunna beslutas även utan den enskildessamtycke. Det gäller beslut om att den unge skall hålla kontakt med en särskiltutsedd kontaktperson och om att han skall delta i behandling i öppna formerinom . Mot det senare beslutet reserverar sig vpk-ledamoten.Utskottels m-ledamöter avger ett särskilt yttrande. Utskottet tillstyrker vidare med vissa tekniska ändringarregeringens förslag till ändring i och i lagen om ungalagöverträdare. 1 anslutning till lagförslagen behandlar utskottet ettantal motionsyrkanden (s, m, c, fp, vpk) om olika lagändringar på området,framför allt i LVU. Vissa motionsförslag (m och c) tillgodoses genompropositionen. Utskottet avstyrker i övrigt motionerna. Utskottets m- och c-ledamöter reserverar sig beträffandeen ändring av kriteriet "allvarlig fara" som grund för vård.M-ledamöterna reserverar sig också beträffande vårdtidens längd,förutsättningar för åtalsunderlåtelse samt kriminalvård för unga. Vpk-ledamotenreserverar sig mot beslutet om utvidgat tillämpningsområde för LVU när det gällerungdomar , samt beträffande socialförsäkringstillägg. I proposition 1984/85:171 omsärskilda insatser inom för ungdomar i samband med missbruk ochkriminalitet, m. m. har regeringen () föreslagit riksdagenatt anta vid propositionen fogade förslag till 1. lag om ändringi socialtjänstlagen (1980:620), 2. lag om ändringi lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga, 3. lag om ändringi , .4. lagomändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelserom unga lagöverträdare.Propositionens lagförslag finns upptagna i Bilaga 1 till detta betänkande. 1984/85.12 saml. SoU1984/85:31 2 Motioner som väckts under den allmänna //lotionstiden I motion 1984/85:1760 av KerstinAnér (fp) hemställs att begär att regeringen återkommer tillriksdagen med förslag till sådana lagändringar att det blir möjigt att undvikaatt döma ungdomar till fängelsestraff. 1 motion 1984/85:1792 av m.fl. (s)hemställs 1. att som sin mening gerregeringen till känna vad som i motionen anförts om grundsatseroch utveckling, 2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om det oförenliga i en ökadtvångslagsliftning och en demokratisk utveckling av socialtjänstlagstiftningen. I motion 1984/85:2726 av KarinSöder (c) och () hemställs, såvitt här är i fråga (yrkande 1),att beslutar att hos regeringen begära förslag om ändring i lag medsärskilda bestämmelser om vård av unga (1980:621) i avseende att a) utvidga lagenstillämpningsområde i 1 § andra stycket i enlighet med motionens förslag, b) utvidga vårdinsatser enligtnuvarande lagstiftning till att omfatta även övervakning och tillsyn, c) utvidga lagenatt i vissa fall omfatta unga i enlighet med motionensförslag. Motiveringtill motionen finns i motion 1984/85:2724. I motion 1984/85:2815 av UlfAdelsohn m. fl. (m) hemställs, såvitt här är i fråga (yrkandena 14 och 15), 14. att riksdagenhos regeringen begär förslag om sådan ändring i 1 § 2 lag med särskildabestämmelser om vård av unga (LVU) att i lagen införs möjlighet att geföreskrifter rörande den unges levnadsförhållanden samt"övervakning", 15. att riksdagenhos regeringen begär skyndsamt förslag om sådan ändring i lag om särskildabestämmelser om vård av unga (LVU) att utvidgade möjligheter ges att underlängre tid än kvarhålla unga missbrukare för vård. Motioner som väckts med anledning av propositionen I motion 1984/85:3120 av m.fl. (m)hemställs 1. att beslutar att i LVUskall stadgas en längsta vårdtid , med möjlighet till förlängningenligt vad som anförts i motionen, 2. att beslutar att i LVUskall stadgas krav på socialnämnden att vidta förebyggande åtgärder såsom rådoch stöd, föreskrifter och övervakning. SoU1984/85:31 3 3. att beslutar avslå dettill propositionen fogade förslaget till ändrad lydelse av 1 § lagen (1964:167)med särskilda bestämmelserom unga lagöverträdare. 1 motion 1984/85:3121 av m.fl. (vpk) hemställs 1. att riksdagenbeslutar avslå prop. 1984/85:171 vad avser införande av 8 a och b, 20:3 §§ ochföljdändringar, 2. att riksdagenhos regeringen hemställer om förslag om införande av socialförsäkringstillägg. I motion 1984/85:3122 av m. fl. (s)hemställs 1. att riksdagenbeslutar att avslå regeringens förslag till förändrad lydelse av 1 § LVU, 2. att riksdagenbeslutar avslå regeringens förslag till införande av 8 a och 8 b §§ i LVU. I motion 1984/85:3123 av LenaÖhrsvik (s) och () hemställs att beslutar avslå dendel av proposition 1984/85:171 som avser socialnämndens befogenhet att beslutaom särskild kontaktperson och behandlingsskyldighet. I motion 1984/85:3124 av LHIaTilländer m. fl. (c) hemställs att beslutar att hos regeringen begäraförslag om ändring i (1980:621)i avseende att a) utvidga lagenstillämpningsområde i 1 § andra stycket i enlighet med motionens förslag, b) utvidga vårdinsatser enligtnuvarande lagstiftning till att omfatta även övervakning och tillsyn, c) utvidga lagenatt i vissa fall omfatta unga i enlighet med motionensförslag. Socialtjänstlagen (1980:620) ochlagen (1981:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) antogs avriksdagen efter enhälligt tillstyrkande av socialutskottet (SoU1979/80:44). antogs lagen (1981:1243) om vård av missbrukare ivissa fall (LVM). De tre lagarna trädde i kraft den 1 januari 1982och ersatte då de tidigare lagarna om barnavård, nykterhetsvård, socialhjälp,social centralnämnd m. m. Socialtjänstlagen är en ramlag och skiljer sig från detidigare vårdlagarna bl. a. genom att den inte preciserar vilka åtgärder somskall vidtas i ett visst fall. Detta skall i stället bedömas med utgångspunkt ibehovet i varje individuellt fall. Den enskildes problem skall ses iförhållande till hela hans sociala situation. En samlad lösning böreftersträvas. Verksamheten skall bygga på respekt för människorssjälvbestämmanderätt och integritet. SoU1984/85:31 4 och behandling skall så långt det är möjligt genomföras ifrivilliga former. När de gäller barn och ungdomar kompletterassocialtjänstlagen av LVU, som för vissa kvalificerade fall öppnar möjlighettill vård utom hemmet även om den unge eller hans föräldrar själva inte vill hanågon vård för den unge. Vård enligt LVU beslutas av länsrätten. Utgångspunktenför regleringen är emellertid att LVU bara skall tillgripas när behövlig vårdinte kan ges den unge i frivillig form. Den tidigare barnavårdslagen(1960:97) hade ett delvis annorlunda utformat regelsystem. När del gällde barnoch ungdomar som utvecklades ogynnsamt eller på annat sätt for illa kundebarnavårdsnämnden på ett tidigt stadium dels vidta olika former av frivilligahjälpåtgärder för barnet eller dess familj, dels omhänderta barnet för s. k.frivillig samhällsvård. Grunden för att lämna allmänt stöd - även ekonomisktstöd - fanns i 3 § barnavårdslagen, vari bl. a. föreskrevs att nämnden skullesärskilt uppmärksamma sådana underåriga som med hänsyn till kroppslig ellersjälslig hälsa och utrustning, hem- och familjeförhållanden samtomständigheterna i övrigt kunde anses vara särskilt utsatta för risk attutvecklas ogynnsamt. Den frivilliga samhälls-vården kunde beslutas i två fall,dels på begäran av föräldrarna eller med deras samtycke, dels beträffandeövergivna barn (31 § barnavårdslagen). Om förhållandena för barnet eller den unge var allvarligavar det emellertid inte aktuellt alt tillämpa de angivna bestämmelserna. Istället blev 25-29 §§ barnavårdslagen tillämpliga. Enligt dessa bestämmelservar barnavårdsnämnden skyldig att vidta åtgärder i vissa angivna situationer,vilka nära anknyter till de allmänna förutsättningarna för vård enligt 1 §andra stycket 1. och 2. i LVU. Nämnden skulle då om möjligt försöka åstadkommarättelse genom en eller flera förebyggande åtgärder (26 §). Dessa var 1.hjälpåtgärder, innefattande råd och stöd, 2. förmaning och varning, 3.föreskrifter rörande den unges levnadsförhållanden samt 4. övervakning. Omförebyggande åtgärder bedömdes gagnlösa eller om man redan prövat sådanaåtgärder utan resultat skulle nämnden omhänderta den unge för samhällsvårdenligt 29 § barnavårdslagen. Den angivna skyldigheten för barnavårdsnämnden gällde ävenför de fall den unge och/eller hans vårdnadshavare accepterade nämndensförslag. 26 § resp. 29 § skulle ändå tillämpas. Barnavårdslagensingripanderegler var således konstruerade att tillämpas "oberoende avsamtycke", till skillnad från nuvarande regler i LVU som endast kantillämpas när behövlig vård inte kan ges med samtycke. Samtliga här aktuella beslut enligt barnavårdslagenfattades av barnavårdsnämnden själv. Beträffande beslut om samhällsvård enligt29 § gällde emellertid att beslutet genast skulle delges den unge själv om hanvar och hans vårdnadshavare för att dessa skulle samtycka till verkställighetav beslutet. Lämnades inle samtyckena till verkställighet skulle beslutet underställaslänsrättens prövning (24 §). De ärenden där parterna samtyckte tillsamhällsvård kom därför inte under länsrättens prövning. SoU1984/85:31 5 Under det attsocialtjänstpropositionen bereddes i begärde på förslag avsocialutskottet i ett särskilt betänkande (SoU 1979/80:24) att regeringenskulle tillsätta en parlamentarisk beredning med uppgift att göra enuppföljning och systematisk utvärdering av den nya sociala vårdlagstiftningen,särskilt de delar som avsåg vård ulan samtycke av vuxna missbrukare. 1 sittbetänkande rörande socialtjänstpropositionen (SoU 1979/80:44) tog utskottet uppytterligare frågor som borde behandlas av den parlamentariska beredningen. Bl.a. framhölls (s. 106) att beredningen borde ägna särskild uppmärksamhet åt dedelar av socialtjänstlagstiftningen som är avsedda att utgöra ett grundläggandeskydd för barn och ungdomar i risksituationer, och då främst LVU. Socialberedningen (S 1980:07) tillsattes i enlighet härmed1980 och fick som första uppgift att utarbeta ett nytt förslag tilllagstiftning rörande vård utan samtycke av vuxna missbrukare av alkohol ochnarkotika, den nuvarande LVM. I de nya direktiv som beredningen erhöll hösten1982 (Dir. 1982:106) anförs att utgångspunkten för beredningens utvärdering börvara, att den nya lagstiftningen skall ligga fast i sina grunddrag. Beredningenskall vidare bl. a. följa tillämpningen av LVU och.överväga huruvida lagen idess olika delar fått en lämplig utformning. En annan fråga som bör belysasytterligare är avgränsningen och samverkan mellan ochkriminalvården när det gäller unga lagöverträdare. En självklar målsättning ärenligt direktiven att det i första hand bör tillhöra och intekriminalvårdens uppgifter att ansvara för barn och unga i de lägsta åldrarnaöver straffmyndighetsgränsen. Beredningen beräknas avsluta sitt arbete underinnevarande år. (S 1982:09), som tillsattes hösten1982 och slufört sitt arbete, hade i uppdrag bl. a. att lägga framförslag om de lagstiftningsåtgärder som behövdes för att kampen mot narkotika skullekunna föras mer effektivt och att verka för en samordning av insatserna genomskolan, , hälso- och sjukvården, kriminalvården, polisen ochtullen (Dir. 1982:100). I den nu aktuella propositionen tasupp utvecklingen av insatser för ungdomar med kriminaliteteller missbruksproblem och föreslås olika åtgärder för att effektiviserasocialtjänstens arbete och minska riskerna för att ungdomarna i stället skallhamna inom kriminalvården. Allmänt konstateras att antalettvångsomhändertaganden av unga i åldrarna synes ha minskat kraftigtsedan socialtjänstreformen trädde i kraft. framgått av den inledningsvislämnade redogörelsen för barnavårdslagens regler är det dock inte möjligt attgöra någon rättvisande jämförelse mellan den tidigare samhällsvården och vårdenligt LVU. Detta framhålls också i propositionen. Inte heller går det att göranågra egentliga jämförelser mellan r 1984/85.12 saml. SoU1984/85:31 6 det tidigare övervakningsinstitutet och den nyalagstiftningens möjlighet att förordna kontaktperson. När det gäller ådömda brottspåföljder för ungdomar kandock konstateras vissa faktiska skillnader som tyder på ett ökatomhändertagande av ungdomar inom kriminalvården. I propositionen anges att omman ser till utvecklingen för framgår det att fängelsedomarnaför 15-17-åringar noterade en topp 1981 och 1982. Orsaken härtill är inte klar.1983 var antalet fängelsedomar ånyo lägre. När det gäller 18-20-åringar noterasockså ett större antal frihetsberövande påföljder 1981 och 1982 för alt följasav viss sänkning 1983. I propositionen anförs dock att det för denna åldersgruppfinns en tendens till ökning av fängelsestraffen om man ser till utvecklingenunder . Sammanfattningsvis konstateras i denna del ipropositionen att inga förändringar som kan antas ha samband medsocialtjänstlagstiftningen kan utläsas ur statistiken för frihetsberövandepåföljder för ungdomar . Däremot kan iakttas en markant ökning avantalet domar på skyddstillsyn för ungdomar i . Förungdomar kan ingen sådan tendens utläsas. När det gäller överlämnandetill vård inom som påföljd för brott redovisas slutligen attantalet överlämnade ungdomar successivt sjunkit . Detgäller både och . Den ovannämnda tog i sin PM nr 7Lokala insatser mot narkotika upp dessa problem. Kommissionen konstaterade bl.a. att det kan finnas ett tomrum mellan tidiga insatser och - om dessa avvisas- tvångsingripanden med stöd av strafflag eller social tvångslagstiftning.Detta gällde särskilt för ungdomsgruppen. Kommissionen ansåg det vidare klartatt begränsningarna av tvånget i den sociala lagstiftningen lett till en vissöverströmning till det straffrättsliga systemet, vilket var en risk somförutsågs vid socialtjänstreformen. Det rör sig dock om små absoluta tal.Kommissionen ansåg emellertid straffrätten vara etl dåligt och inadekvatinstrument för att möta sociala problem, t. ex. missbruk. Det ansågs också iprincip olämpligt att använda det straffrättsliga tvånget som ett verktyg isocialtjänstens arbete mot narkotikamissbruk. Det fanns enligt kommissionenalla skäl att hålla isär straff och behandling. Kommissionen väckte härefterfrågan om att införa vissa möjligheter till ingripande inom ramför dem som inte kan nås med frivilliga åtgärder. Man nämnde här möjlighet attsanktionera en kallelse till socialbyrå med polishämtning samt möjlighet attkomplettera en överenskommelse om vård eller behandling med någon form avföreskrift. Enligt kommissionen torde på sina håll redan tillämpasarbetsmetoder som innehåller vissa inslag av påtryckningar. Detta sker vidsidan av eller i vart fall utan stöd av gällande lag. Mycket tyder enligtkommissionen på att sådana metoder behövs. Socialberedningen gick i sitt betänkande Ds S 1984:15Socialtjänstens insatser för ungdomar emot förslagen i narkotikakommissionensPM nr 7. SoU1984/85:31 7 Att införa regler av detta slag skulle enligt beredningeninnebära etl avsteg från lagstiftningens principiella inriktning motfrivillighet och självbestämmanderätt för klienterna. Den nya lagstiftningenkräver metodutveckling, attitydförändringar och utbildningsinsater. Beredningenanser det angeläget att lagstiftningens grundprinciper får ligga fast under dentid som behövs för att genomföra denna utveckling. Endast om man kan påvisaallvarliga olägenheter av lagstiftningens nya inriktning kan det enligtberedningen vara motiverat att göra avsteg från den i principellt hänseende.Beredningen anser inte att sådana olägenheter kan konstateras. Problemen kanenligt beredningen mötas genom fortsatt metodutveckling inom ramen för deiigällande lagstiftningen. Beträffande förslag omföreskrifter i samband med överenskommelser om behandling framhållersocialberedningen dessutom att behandlingsarbetet med ungdomar i mycket höggrad måste vara inriktat på att stödja deras sjätvständighetsutveckling. Defrivilliga överenskommelserna om behandling är ett viktigt instrument för attfå klienterna att själva ta ansvar för behandlingen. Om man skulle geföreskrifter om behandling är risken enligt beredningen att många skulle ge sigin i behandlingen utan att vara motiverade för den och därför snabbi avbrytaden. Det skulle sedan kunna bli ännu svårare att motivera klienten för förnyadebehandlingsförsök. I propositionen anför statsrådet att hondelar socialberedningens uppfattning att en stor del av de brister och problemsom påvisats kan tillskrivas metodmässiga och organisatoriska förhållanden.Statsrådet säger sig också dela beredningens uppfattning att de redovisadetendenserna till överströmning från till kriminalvården delviskan förklaras med att åklagare och domstolar inte alltid känner till vilkamöjligheter har att ge unga lagöverträdare vård och stöd ifrivilliga former. En annan tänkbar förklaring kan vara att socialnämndernasjälva i vissa fall är oklara över sitt ansvar enligt den nya lagstiftningen. Eftervad som framkommit under remissbehandlingen säger sig dock statsrådet ha funnitatt de av socialberedningen föreslagna åtgärderna inte är tillräckliga för attsocialnämnderna skall kunna komma till rätta med de problem som finns. Det ärenligt hennes mening ett alltför stort steg mellan frivilliga insatser enligtsocialtjänstlagen och tvångsvård utanför hemmet med stöd av LVU. Ungdomar måsteenligt statsrådets mening få stöd och behandling i ett tidigare skede och imindre ingripande former än vad som är möjligt när de inte själva förmåreller vill bryta en destruktiv utveckling. Utskottetbehandlar i det följande de olika lagförslagen var för sig. a/xsvar för tmgdomars utveckling Inledningsvis föreslås ipropositionen ett tillägg till 12 § socialtjänstlagen -vilket lagrum angersocialnämndens allmänna skyldigheter när det gäller omsorg om barn och ungdom -i syfte att ytterligare klargöra socialnämndens SoU1984/85:31 8 ansvar för barn och ungdomar som visat tecken till attutvecklas ogynnsamt. Enligt lagförslaget skall socialnämnden med särskilduppmärksamhet följa utvecklingen hos dessa barn och ungdomar. I propositionenframhålls bl. a. att avsaknaden av möjligheter att vidta tvingande åtgärder medstöd av socialtjänstlagstiftningen i tidiga skeden av missbruk och kriminalitetinte får innebära att står passiv och avvaktar till dess LVUblir tillämplig. Om befattningshavare misslyckas med altetablera en kontakt med den unge bör man ändå följa utvecklingen genom förnyadekontakter och uppsökande verksamhet. bör också hålla kontakt medföräldrarna och stödja dem i deras strävanden att trygga den unges utveckling.Det arbetssätt som beskrivs ligger enligt propositionen i linje med gällandebestämmelser i socialtjänstlagen. Avsikten med lagändringen är att förtydligahur socialnämnderna bör fullgöra del ansvar och de uppgifter som redan åvilardem beträffande de aktuella ungdomarna. I tnotion 1984/85:3120 av tn. (m)anförs alt socialnämndernas ansvar redan framgår av 12 §, varför detföreslagna tillägget egentligen är onödigt. I motionen efterlyses ett krav påsocialnämnden att vidta specificerade förebyggande åtgärder, såsom råd ochstöd, föreskrifter och övervakning. De tidigare insatserna skall enligtmotionärerna bygga på frivillighet, medan de mer begränsande åtgärderna skallkunna åläggas oberoende av samtycke. Motionärerna vill alltså ha en kedja avförebyggande åtgärder. Utskottet anser det för sin del angeläget att undanröjaalla oklarheter som kan medverka till att ungdomar onödigtvis överlämnas tillkriminalvård i stället för vård inom . Det är viktigt att ökamedvetenheten om ansvar och möjligheter, både inomrättsväsendet och bland egna befattningshavare. Även om det kansägas redan ligga i nuvarande bestämmelser att socialnämnden har ett ansvar föratt följa ungdomar som visar tecken till missanpassning, anser utskottet det därförvärdefullt att särskilt framhålla detta ansvar i lagtexten. Utskottet ställersig därför i princip positivt till att i detta syfte göra ett tillägg tillsocialtjänstlagen i enlighet med propositionens förslag. Med anledning av vad som anförs i motion 3120 (m) kantilläggas att socialnämndens ansvar för att vidta åtgärder framgår av 12 §socialtjänstlagen, som bl. a. anger att socialnämnden skall sörja för att barnoch ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som debehöver. Någon tvekan om att socialnämnden är skyldig att vidta lämpligaåtgärder i de fall som motionärerna åsyftar kan inte råda. 1 fråga omprecisering av åtgärderna vill utskottet erinra om socialtjänstlagens karaktärav ramlag. Socialtjänstlagen anger över huvud taget inte vilka åtgärder somskall vidtas i ett särskilt fall, utan detta skall alltid avgöras efter enbedömning av samtliga omständigheter i det individuella fallet. Utskottet anserdet olyckligt om man skulle frångå denna principiella uppläggning och i ställetbinda sig för en viss kedja av åtgärder. En förutsättningslös prövning av vilkaåtgärder som bäst SoU1984/85:31 9 behövs i ett enskilt fall är enligt utskottets mening denbästa garantin för att barn och ungdom i risksituationer snabbt får adekvathjälp. Med hänvisning till det anförda tillstyrker utskottetpropositionens förslag till ändring i 12 § socialtjänstlagen. Nya behandlingsåtgärder enligt LVU I propositionen föreslås att LVU -vilken som tidigare nämnts enbart reglerar beredande av vårdutom det egna hemmet -kompletteras med bestämmelser som gör det möjligt försocialnämnden att besluta att den unge skall hålla kontakt med en särskiltutsedd kontaktperson och/eller att han skall delta i behandling i öppnaformer.inom . En ny paragraf-8 a §-föreslåsienlighet härmedinförd i LVU. Ienny8 b § samt i 20 och 21 §§ LVU och 47 § socialtjänstlagenföreslås olika följdändringar till den nya 8 a §. Enligt den föreslagna bestämmelsen skall socialnämndenkunna besluta om de ovan angivna åtgärderna - kontaktperson samt behandling iöppna former inom - även om samtycke härtill inte lämnas av denunge själv, om han fyllt , och hans vårdnadshavare. Förutsättningar härförär 1. att det kan antas att den unge genom missbruk av beroendeframkallandemedel, brottslig verksamhet eller något annat därmed jämförbart beteende kommeratt behöva beredas vård enligt LVU om beteendet fortsätter, och 2. att det stödeller den behandling som behövs inte kan ges honom med samtycke. Villkorenansluter sålunda i stor utsträckning till vad som gäller för beredande av vårdenligt LVU, men medger ingripande på ett tidigare stadium innan faran för denunges hälsa eller utveckling blivit så allvarlig att det är nödvändigt attbereda honom vård enligt lagen. Konstruktionen innebär även att om det finnsförutsättningar att genomföra behövlig vård eller behandling i frivilligaformer så kan bestämmelsen inte tillämpas. Detta ansluter till vad som gällerbeträffande vård enligt LVU. Bestämmelsen skall alltså inte tillämpas"oberoende av samtycke" (jfr prop. s. 17 och 41) utan först om detinte är möjligt att genomföra åtgärderna med den unges och hans föräldrars frivilligamedverkan. Den tar sikte på fall där möjligheterna till frivilliga insatserenligt socialtjänstlagen är uttömda (se prop. s. 24). När det gäller skälen för att införa en ny bestämmelse avdet angivna innehållet i LVU konstateras i propositionen att det föreligger enkonflikt mellan ansvar enligt 12 § socialtjänstiagen och kravetpå samtycke från den enskilde i situationer där det föreligger ett vårdbehovmen där förhållandena inte är så allvarliga att LVU är tillämplig. Socialnämndenhar då inte något lagligt stöd för att vidta behandlingsåtgärder, men ändå enskyldighet att inte släppa kontakten med den unge utan återkomma mederbjudanden om stöd och hjälp. En framkomlig väg kan visserligen vara att hållanära kontakt med föräldrarna och stödja dem i deras strävanden att SoU1984/85:31 10 trygga den unges utveckling. Ett sådant stöd kanemellertid inte alltid leda till att den unge själv kan motiveras för att brytaen destruktiv utveckling. I sådana situationer står både föräldrarna ochsocialtjänstens företrädare maktlösa.