bet · G801KU35 · 1984-12-31 00:00:00 — Om den inställningen gjorde något intryck på dem underutbildningen i , vore det fördelaktigt. Jag påpekade också att det var otillfredsställande attutbildning för sjukvård drogs in i den politiska debatten, eftersom man enhgtolika konventioner som vi försöker få de krigförande i attfölja är KU1984/85:35 202 skyldig att behandla även sina fiender väl, att förbindaoch försöka rädda livet på dem som försökte ta en själv av daga. Det äregentligen inget regeringsärende som gäller eller någon avdess avdelningar, bistånd har inte kommit i fråga, och det har inte varitaktuellt med något beslut. Vi arbetar mycket med att åstadkomma ökad tjänsteexport,men det är ju en annan sak. Vi stöder försäljning av både privata ochoffentliga tjänster, men då stimulerar vi företag att arbeta i den riktningenoch lägger oss inte i deras enskilda affärer. : Ett av de företag som varit verksamma pådetta område är ett halvstatligt företag som heter där ec står förEducation. Rösträtten för de stadiga aktierna företräds avutrikesdepartementets handelsavdelning, och vi har en styrelserepresentant iföretaget. Det är ett av de företag som har varit med i offertgivningen, ochdet var också till slut det enda kvarstående företaget, eftersom Swedec är detföretag som företräder när det gäller att sälja utbildningstjänster. Vi har inte ansett att det finns anledning att ingripa iden affären. Styrelsens ordförande har inte anhängiggjortfrågan för , och vår styrelseledamot iSwedecs styrelse har inte ansett att det finns anledning att förhindra attdenna affär fortsätter. Det är en affär i den meningen att man har lämnat enoffert på tandläkarutbildning i tidigt . Sedan har iranierna inteavhörts. Vi vet att , , och har lämnat liknandeanbud, men var de ligger prismässigt vet jag inte. BertU Fiskesjö: Här är det inte fråga om en vanligutbildningsinsats för ett utvecklingsland, utan ärendet har andra dimensioner.Till saken hör att ett mycket stort antal läkare och tandläkare och andraintellektuella har avrättats eller jagats i landsflykt. Här rör det sig om ettslags ersättningsutbildning för dem som är vilhga att bli hantlangare åt denbarbariska regim som härskar i . Hur som helst har det bland dem som skall direktinvolveras i utbildningen uppkommit en stark opposition. De lärare som skullebli engagerade har uppträtt på enig front och säger att utbildningen dels äretiskt stötande, dels kommer att bli svår att genomföra på grund av derestriktioner som skall gälla för utbildning och de motsättningar som kantänkas uppkomma mellan Khomeinytrogna grupper och de iranska flyktingar som harflytt hit på grund av det läge som råder i . Såvitt jag förstår kan inte regeringen undgå att såsmåningom ta ställning till om det är ur allmänna synpunkter rimligt att enutbildning av det här slaget, som redan på planeringsstadiet är såkontroversiell, genomförs. Skall jag då tolka det svar jag har fått så att regeringeninte har någon uppfattning i frågan? KU1984/85:35 203 : Jag vet inte hur många iranska studentersom befinner sig under utbildning i , men jag förstår att det är en heldel som genomgår svensk utbildning och förmodligen tillgodogör sig en hel delutbildningskostnader som svenska staten betalar för dessa studenter liksom förandra. Om de erhåller studiesocialt stöd och stipendier vet jag inte. Jag vetatt det också utanför universiteten bedrivs utbildning där även studerande frånIran är verksamma. Här var det fråga om en utbildning som skulle till alladelar betalas av den iranska staten och inte av de svenska skattebetalarna. som skulle förmedla utbildningen. Det kan inte vara någon angelägenhet för regeringen attförklara för företag vad de får göra och vad de inte får göra. Det är bäst attde följer sina egna bolagsordningar och anvisningar från styrelse och ägare ochatt de håller sig inom de lagar och förordningar som gäller. Någon kritiktycker jag inte skall riktas mot regeringen för att den inte blandar sig iföretagens verksamhet, utan kritiken bör riktas mot företagen. Kan företagen inte få tag på lärare, blir det ingentingav, eftersom man helt enkelt inte har de resurser man tänkte sälja. : Därmed kan vi anse att den punkten ärfärdigbehandlad. Då återstår en enda punkt på frågelistan, nämligen ombeslut beträffande visst ledamotskap i . : Jag tror att fakta i målet är ostridiga,nämligen att har varit ledamot av antagningsnämnden, att han isomras skrev en artikel i i polemik mot , attutrikesministern svarade och kallade upp och badhonom lämna sitt uppdrag. Jag skulle vilja veta om detta skedde på grund avHugo artikel. : Min uppmärksamhet fästes vid HugoLindgrens existens först genom denna artikel som han har skrivit. Den har i ochför sig ett anmärkningsvärt innehåll genom dess påstående att utrikespolitikenbedrivs mot bättre vetande: Han menar att man stöder från svensk sida alltidu-länderna även i insikt om att man skadar därigenom. Tjänstemännentar inte de ståndpunkter som de från rationella utgångspunkter skulle göra. Somkronan på verket exemplifierar detta genom att hänvisa till vårtuppträdande mot , där vi skulle ha stött en regim som var klart olämpligatt leda landets öden och där enligt hans artikel förhållandena under Allendeblev så kaotiska att folket och med stor svårighet fick övertalamilitären att gripa in med de tragiska följder vi känner. När jag läste den artikeln beslöt jag skriva ett genmäle -det lär knappast anses omotiverat. Jag författade också ett, som jag sände tillSvenska och invände mot resonemang. Jag fickett svar från . Hans inlägg slutade med att han hänvisade KU1984/85:35 204 till att han i sin ungdom hade skolats av tvåinternationellt så erkända folkrättsexperter som och att det då vore för honom osportsligt att ta upp en diskussion i det härämnet om folkrätt med mig. Inlägget var så utformat att jag ansåg att det inteborde besvaras. I stället fick jag nu reda på litet mer om vem HugoLindgren var. Jag fick reda på att han var en äldre bankman som i sin ungdomhade lämnat att han knappast stod ÖstenUndén och särskilt nära. Han lämnade tidigt departementet för attta anställning som någon sorfs internationell sekreterare åt bankdirektörenMarcus . Efter död var han på väg att lämna banken, ochkontakterna med näringslivet hade blivit mindre. Jag fick vidare höra att hans uppträdande i antagningsnämndenständigt präglades av hänvisningar till hur det var i för25-30 år sedan och hur det enligt hans uppfattning också borde vara ifortsättningen. Jag ansåg inte precis att detta var en uppgift som ankom på enledamot som skulle tillföra kunskaper om aktuella behov som näringslivet har avutrikestjänsten. Det uppgavs också att detta hade lett till att man i denadministrativa avdelningen hade övervägt att entlediga honom för länge sedan,eller 1979, därför att man ansåg att hans synpunkter tillfördenämnden så litet. När detta framfördes till utrikesminister hade Blixmenat att det var onödigt - han kunde få sitta kvar. Han fick också ett förnyatförordnande. Genom de personförändringar som ständigt sker iutrikesdepartementet blev de här kunskaperna inte vidarebefordrade till mig.Ännu mindre kände jag till hans inställning till kvinnliga sökande, som intevar särskilt uppskattade. I ett porträtt av som han tecknat i entidning sägs att han är mycket road av att spela golf. Han har heller ingentingemot att kvinnor befinner sig i närheten, men de bör vistas mer i klubbhuset änute på banan. Den inställningen tycks också prägla hans uppfattning om kvinnori utrikesförvaltningen. När jag därmed hade skaffat mig en bild av vilka kunskapersom kunde tänkas tillföra nämnden bestämde jag mig för attundersöka om det inte kunde gå att få någon med mer aktuella erfarenheter frånnäringslivet. Vad som fordras av kunskaper om själva utrikesförvaltningen kundetillföras nämnden av ordföranden, som är diplomat, och av expeditionschefenoch andra som sitter i nämnden. När jag hade funnit en lämplig kandidat - marknadschefen iEricssonkoncernen, som vistas mycket utomlands och är i ständig kontakt medvåra ambassader och konsulat - tyckte jag det var tid att kalla på ochha ett samtal med honom. Han undrade om jag hade kallat på honom för att be omursäkt för att jag hade varit så negativ i min svarsartikel. Det, sade jag, varinte det egentliga ärendet, utan jag ville snarare ifrågasätta om han varlämplig att ha uppdraget att pröva de sökande till ,framför allt med tanke på hans inställning till utrikespolitiken. KU1984/85:35 205 Han förklarade att om jag önskadeatt han skulle lämna nämnden, så skulle han göra det. skrev han enansökan om befrielse frän uppdraget. Det skedde , och idecember bifölls framställningen om entledigande, och en ny ledamot träddetill. Jag anser att det är en obehaglig uppgift att be någonlämna sina arbetsuppgifter, men om vederbörande visar sig uppenbart olämpligför uppgiften, måste man ta det ansvaret. Gäller det en anställd, flyttar manvederbörande till någon annan uppgift som passar bättre - det sker likadant imyndigheter och företag. Här var det inte fråga om att lämna en anställningeller att mista något levebröd, utan det var fråga om att göra klart för honomatt jag inte trodde att han hade så mycket att tillföra nämnden av just detkunnande som var avsett. Det resulterade i att han beslöt att begära sittentledigande, vilket beviljades. Han sade till mig när han gick att han inte avsåg att göranågon sak av detta eller ge offentlighet åt det. Det tycker jag är rimligt,eftersom ju är en privatperson, som inte nödvändigtvis skall behövautsättas för den offentliga granskning som en politiker måste finna sig i. Menom han nu har uppträtt utåt och klagat hos några, måste han finna sig i att manvid bedömningen av hans lämplighet för uppgiften tar med alla faktorer som börspela en roll i det sammanhanget. Mitt alternativ hade varit att 1984 låta honom stå kvar iytterligare och göra intervjuer med de sökande och på grundval av sittomdöme medverka till urvalet av departementets tjänstemän. Hade jag haftmöjligheten att placera honom exempelvis i en byggnadsnämnd, hade han fåttvara kvar i men inte låtit honom syssla just med attintervjua sökande. : Man kan ju möjligen undra varför inteLennart tog reda på detta innan omförordnades, men det ärinte vad saken nu gäller. Jag hoppas att vi kan vara överens om att den artikel somLindgren har skrivit i varje fall i delar är referat av vad andra tycker omSverige, inte vad själv står för. Vissa saker tycks han däremot ståför själv, och vi kan t. o. m. vara överens om att ingen av oss vill stå förinnehållet. Jag skulle vilja veta vilka åsikter det är som LennartBodström anser bjärt avviker från regeringens syn i grundläggande frågor: ärdet , är det röstandet om , är det båda delarna, eller är detmera? : Det här var innehållet i vårt kortaresonemang, där han hänvisade till sina kontakter för att visa hur manutomlands ser på den svenska utrikespolitiken. En genomgång av ambassadörernasrapporter, från , och alla möjliga andra håll, ger inte denbilden. När jag påpekade detta, svarade att de inte berättar hur detär och att de inte vill skriva sådant som är negativt. Det innebär alltså attjag skulle få en osannfärdig, tillrättalagd rapportering men få veta sanningeni det KU 1984/85:35 206 materialsom lagt fram. Närhan säger att han refererar källor, som naturligtvis är anonyma, har jag ingenaning om ifall detta är riktigt. Jag tycker nog att påståendena borde haunderbyggts bättre. Vad han gör är att beskylla dem som arbetar iutrikesförvaltningen både för att rapportera fel och för att när de företräderSverige ta ståndpunkt mot bättre vetande. Den inställningen anser jag inte börföreligga hos dem som skall pröva kanske unga, nervösa sökande införmöjligheten att anställas i utrikesförvaltningen. KarinAhrland: Menar utrikesministern att det är fel om någon som harförtroendeuppdrag berättar vad han uppfattar att andra anser? Det är ju det somLindgren i stora drag har gjort. LennartBodström: Det är inte ett förtroendeuppdrag i den meningen att han skulleblivit vald av något organ. Vi har funnit det vara praktiskt att låta ett antalpersoner utifrån samhället medverka i urvalet av sökande, och då försöker manfinna personer som är så lämpliga som möjligt. Detgår inte att begära att jag, när det framläggs en lista med förslag tillledamöter, misstänksamt skall kunna ana mig till än det ena, än det andra, utanjag måste förutsätta att jag får alla de upplysningar som är relevanta närbeslutet fattas. Avnaturliga skäl bör man inte byta nämndledamöter för ofta, men inte heller försällan, vill jag påpeka, för att få litet variation. har angivits som ennormal period och ett par perioder kan följa på varandra. Ordförande ochledamöter utses . Det är också vad som kommer att gälla om det intefinns särskilda skäl för annat. Nuvill jag påpeka att själv har begärt sitt entledigande, låt varanaturligtvis i insikt om att hans insatser inte var uppskattade. Jag ville varaskonsam och nämnde därför för honom inte allt det som jag här har sagt till er.Han har själv begärt sitt entiedigande, och det har han fått. Om han hade sagtatt han ville sitta mandatperioden ut, hade vi fått ta under övervägande om mantrots detta skulle entlediga honom, och då hade jag väl fått höra med någonjuridiskt utbildad person vilka förutsättningar som i så fall förelåg. KarinAhrland: Jag måtte ställa mina frågor på ett konstigt sätt. Jag hävdar attLindgren i sin artikel har refererat andra människors åsikter mer än sina egna,och jag undrade om utrikesministern tycker att det är fel. Eftersomhär stressas har jag bara en fråga till. Vi hörde - och det är riktigt - atthan har kritiserat röstande i FN när det gäller . MadeleineLöfmarck, som varit den som uppmärksammat fallet Bai-Bang, får stanna. Vad ärdet för skillnad? Det ena u-landet som det andra. LennartBodström: Frågan som gäller är mycket enkel. Jag har ocksåsvarat på den i någon tidning. Jag har sagt att skulle påståatt folket i kallade på för att ingripa och störtaregeringen och att gjorde det med stor KU1984/85:35 207 tvekan, skulle jag kanske överväga om vorelämplig för sin uppgift. Men så illa har det inte varit. Däremot har honkritiserat ett svenskt biståndsprojekt, och det må väl vara hänt. Det ärrimligt, och vi försöker utbyta synpunkter om det. : har ju kritiserat vårt röstandebeträffande u-Iänder emellanåt - inte varje gång. Det är precis samma sak somatt man kritiserar ett svenskt u-landsprojekt, tycker jag. Jag vill veta varskillnaden ligger. : Jag anser att det är en stor skillnadmellan att diskutera hur vi driver ett svenskt biståndsprojekt och att påståatt de svenska diplomaterna mot bättre vetande lägger sina röster till skadaför utvecklingsländer. : Vi kan då anse utfrågningen vara avslutad.Jag ber att få tacka utrikesministern för hans långa medverkani utskottet. Det är en värdefull information vi har fått som komplettering tilldet skriftliga material vi har. KU1984/85:35 208 Utfrågning av försvarsminister den 19 mars1985 angående regeringens handläggning av fråga om kränkning av svenskt luftrum1984-08-09 (punkt 12 b) AndersBjörck: Jag ber att få hälsa försvarsminister välkommen tillutskottet. En av de granskningsuppgifter som vi har gällerregeringens handläggning av fråga om kränkning av svenskt luftrum den 9 augusti1984. Det är den som har föranlett att vi har bett försvarsministern att komma. Vi har en praxis i utskottet att ge den som är inbjudentillfälle att lämna en inledande redogörelse om han eller hon så önskar. : Det som vi kallar för Gotlandsincidentenvar en allvarUga-re flygincident. Jagsjälv var på semester men fick ett telefonsamtal om att händelsen hadeinträffat och var under utredning. Jag vill minnas att jag fick meddelandet avstatssekreteraren eller chefen för internationella avdelningen - vi hade flerasamtal de dagarna, så det är litet svårt att säga vem som ringde första gångenoch . När det händer en incident skall överbefälhavaren göraen ordentlig utredning. Det var bl. a. två radarstationer som på svenskt hållhade följt händelsen. Det är en enkel sak att i ett sådant här fall konstateraatt en kränkning har ägt rum. Det framgår klart av de filmer vi har. Däremotmåste iakttagelserna utvärderas ordentligt för att man skall veta vad som händeoch vilka flygplan som varit inblandade, och det tar alltid tid. I det här fallet satte man alltså i gång en utredning.Efter några dagar bad , som då hade kontaktats, att utredningenskulle påskyndas. överlämnades överbefälhavarens rapport tillregeringen, och kallades chargé d'affaires Rymko tillpolitiska avdelningen på och delgavs muntUgen den svenskarapporten. kom Svojetunionens svar. Ni kommer säkertihåg den mycket speciella förklaringen: "Meddelandet om att ett sovjetisktflygplan skulle ha kränkt har intebekräftats." Det var alltså en mycket speciell formulering man använde.Man avvisade inte anklagelsen fullständigt. Efter detta gjorde utrikesministern en kommentari Lunchekot, som också finns dokumenterad. Den och den svenska utrikesnämndensammanträdde . Det var den dagen då man vände sig tillSovjetunionen i den andra omgången. De fakta som fanns då redovisades iutrikesnämnden. Jag kommer speciellt ihåg att regeringen hade sammanträde,eftersom jag kallades hem från ett officiellt besök i och kom hem pånatten. Vi hade ett sammanträde , ochförsvars- KU1984/85:35 209 staben och försvarsdepartementet höll en gemensampresskonferens . kallade uppSovjetunionens chargé d'affaires Rymko, som delgavs den svenska reaktionen pådet sovjetiska svaret. Vi hade då också börjat undersöka rutinerna vidkränkningar av svenskt territorium. Vi gick tillbaka för att se efterhur man hade reagerat på kränkningar, hur många de varit och vad de andraländerna hade svarat på Svenska hänvändelser. Man fann då att man borde se överrutinerna och Också hur man skulle informera allmänheten. Statssekreteraren iförsvarsdepartementet tillsammans med kabinettssekreteraren ochstatssekreteraren i statsrådsberedningen framställde tillsammansmed försvarsstabschefen ett underlag åt regeringen. Vi redovisade detta redan vid utrikesnämndens sammanträdeden och kom sedan tillbaka till utrikesnämnden , dåregeringen lade fram ett förslag om handläggning och publicering av ärenden omkränkningar. hade överbefälhavaren bara en gång redovisat demi sin årsstatistik, men skulle man gå över till kvartalsstatistik, ochallvarliga kränkningar (som erfarenhetsmässigt händer )skulle man rapportera . Det visade sig att det hadetillämpats litet olika praxis. Det förslag som regeringen redovisade för utrikesnämndenarbetar man nu efter. Det innebär att när en kränkning inträffar skallförsvarsdepartementet informeras liksom . Det ärförsvarsdepartementet som har att informera övriga berörda departement, inkl.statsrådsberedningen. Sedan görs den mer noggranna undersökningen. Hur skall utredningen ta? Man har sagt att denskall göras på mellan tre och . Vi vill försöka få ner utredningstidenfram tills den skriftliga redovisningen lämnas. Den går då även tillutrikesdepartementet och till försvarsdepartementet. Om en démarche skall göras till främmande makt, är detnaturiigtvis sak. Om andra myndigheter skall informeras,exempelvis luftfartsverket, är det överbefälhavarens sak. Om det som i dettafall gäller ett SAS- eller Scanairplan, är det luftfartsverkets sak attinformera flygbolaget. Gäller det en allvarligare incident, såsom i det härfallet, skall man kunna berätta om den. Vad som är en allvarligare incident kan man utläsa ur vårstatistik: när incidenten är långvarig eller när den är av speciell karaktär.Det är försvarsstaben, försvarsdepartementet och som bestämmervad som skall kallas för en allvarlig incident. BertU Fiskesjö: En fråga som har diskuterats livligt ärhur det kunde komma sig att det tog så efter denna - somförsvarsministern sade - mycket allvarliga kränkning tills man fick någonofficiell bekräftelse från regeringen. Det var faktiskt genom pressen somkränkningen kom till allmänhetens kännedom. Det kan inte anses vara någonsärskilt lämplig omgång att sådana 14 1984/85. KU1984/85:35 210 saker skall komma ut genom vad som betecknas som läckor avett eller annat slag. Jag skulle vilja fråga försvarsministern vilkaöverväganden man gjorde som ledde till att det inte offentliggjordes vad somhade hänt när den faktiskt protesterade. : Från den 9 till den 17 kan tyckas varalång tid, och det håller jag med om. Som jag sade eftersträvar man också attkunna göra utredningen . Man måste dock samla in material ochanalysera det så att man är helt säker. När vi gick tillbaka till vad som hade hänt tidigare årfann vi att det var olika rutiner som tillämpades. Det har ingenting att göramed vilken regering som sitter. Jag har många exempel på att man har påtalatatt utredningsarbetet tagit . Det har också förekommitallvarliga händelser som över huvud taget inte har kommit till allmänhetens kännedom. Jag håller med om att tiden har varitlång, men vi försöker korta ner den. Vi har också försökt införa ordentligarutiner för hur det skall gå till. : Jag har naturligtvis förståelse för attregeringen inte vill offentliggöra någonting innan man har undersökt ordentligtvad som har inträffat. Men om jag förstått rätt reagerade regeringen här den 17augusti, och då ansåg man sig alltså ha tillräckliga sakupplysningar. Detta komöver huvud taget inte till allmänhetens kännedom förrän betydligt senare, någongång . Det måste väl innebära att regeringenmedvetet har underlåtit att lämna allmänheten en redovisning av vad som harhänt. Får jag följa upp med att fråga: om inte pressen hade påett eller annat sätt, som jag inte har någon kunskap om, fått reda på vad sominträffat, skulle ni då över huvud taget talat om att denna allvarliga gränskränkninghade ägt rum? : En del tidigare allvarligagränskränkningar har uppmärksammats först i samband med årsrapporten. Det harinte funnits någon klar linje eller regel för hur man skulle göra. Sedan ville man naturligtvis invänta svar.Man har gjort många påpekanden till främmande makter, och i de allra flestafall får man en förklaring och en ursäkt till svar, och då brukar ärendetavskrivas. Jag bedömer det så, att när vi resonerade om detta - jagvar själv med -ville man invänta svar, på samma sätt som man harinväntat andra länders svar efter andra incidenter. BertU Fiskesjö: Skall vi av detta, dra slutsatsen att omman inväntat förklaring och funnit att den kunnat accepteras,hade det KU1984/85:35 211 över huvud taget inte meddelats vad som hänt, såvida intepressen hade kommit på det? : Det tycker jag inte. Vi har nyarutiner som innebär att vi i de allvarligaste fallen skall gå ut med ettspecifikt meddelande. Men jag tycker nog att man bör förstå om en regering villvänta tills den har fått svaret, om det nu går att vänta. Om ni är intresseradeav allvarliga fall som inte alls eller som först långt efteråthar kommit till allmänhetens kännedom, har jag flera sådana fall. Återigen: detta har absolut inte att göra med vilkenregering som sitter. Vi har fått nya rutiner som skall innebära en bättrestadga. : Jag vill knyta an till vad frågat om. Försvarsministern upprepade att det funnitsfall som över huvud taget inte har kommit till allmänhetens kännedom. Handlardet om allvarligare fall, eller handlar det om fall av mer rutinbetonadkaraktär? Är det rimligt, om det handlar om allvarligare fall, att en delhändelser över huvud taget inte kommer till den svenska allmänhetens kännedom? : Jag vill haka på detta. Brukar de fallenrapporteras i utrikesnämnden? : Enligt min erfarenhet sedan drygt tio årtillbaka är kränkningarna i de allra flesta fallen små. Det kan gällaöverflygningar eller en minut över där det ärtrångt i luften och händer saker och ting av teknisk natur. Vi anmäler dem, fårett svar och avskriver saken. Det tycker jag är en riktig linje. Det gäller alltså att sortera ut de kränkningar som ärverkligt allvarliga. Alla skall anmälas, och alla tas upp med resp. land, mendet är de allvarligare som utgör problemet.