bet · G801JuU26 · 1984-12-31 00:00:00 — Genom en ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård ianstalt, som trätt i kraft , har det införts möjlighet attförstöra haschpipor och andra föremål som påträffas inom en anstalt och som ärsärskilt ägnade att användas för missbruk eller annan befattning med narkotika. I lagen-(1985:12)om kontroll av berusningsmedel på sjukhus(avser främst de särskilda narkomanvårdsenheterna vid vissa sjukhus), som trätti kraft , föreskrivs bl. a. att den som är intagen för vårdenligt lagen inte får inneha föremål som är särskilt ägnade att användas förmissbruk av eller annan befattning med narkotika. Om sådana föremål påträffasfår de omhändertas och skall förstöras. I fråga om förverkande av narkotiska växter kan följandesägas. Genom lagändringen straffbelades framställning av narkotika somär avsedd för missbruk. Härigenom blev även odling av narkotiska växter iprincip straffbelagd; sådan odling som sker i viltvårdssyfte eller förprydnadsändamål omfattas emellertid inte av straffansvaret enligt denna regel.Däremot medför sådan odling - när en växt väl har utvecklats - ansvar förinnehav av narkotika. Den återgivna bestämmelsen om förverkande vidnarkotikabrott tillämpas på dessa brott. Åtgärdsprogram mot narkotika på kriminalvårdsanstalternam.m. I motionerna 1661 (yrkande 3) och2724 (yrkande 4) begärs intensifierade ansträngningar för alt göra anstalternanarkotikafria. Även frågan om vårdplanering för missbrukare som dömts tillfängelse och placering av sådana dömda på behandlingshem m.m. enligt 34 $ lagen(1974:203) om kriminalvård i anstalt las upp (motion 2724 yrkande 3). 1 moiion2816 förs fram önskemål om samverkan m, m, mellan socialtjänst och polis. Narkotikasituationen inom kriminalvården utgör sedan långtid ett svårbemästrat problem. Stora ansträngningar har gjorts och görs för allkomma till rätta med problemen. Självklara riktmärken för dessa är, såsomutskottet har framhållit (se JuU 1984/85:12 s. 19), att intagnautan narkotikaproblem inte skall behöva komma i kontakt med narkotika, attmissbrukare avskärs från tillförsel av droger och att intagna förhindras attbedriva narkotikahandel inom anstalterna och ute i samhället. En bredskildring av problemens omfaltning och den rad av åtgärder som JuU1984/85:26 11 har vidtagits såväl på lagstiftningssidan som när delgäller organisatoriska och budgetmässiga satsningar har lämnats i proposition1984/85:19 (bilaga 1, s, 11-21), Vid sin behandling av propositionen och de medanledning av propositionen väckta motionerna uttalade utskottet att utskottet iprincip ställer sig positivt till fortsatta, kraftfulla satsningar motnarkotikan inom anstalterna (JuU 1984/85:12 s, 19), I detföljande lämnas en sammanfattande redogörelse för frågan. utförs en uppskattningav antalet narkotikamissbrukare inom såväl anstalterna som frivården. Dessauppskattningar tyder på att antalet missbrukare på anstalt legat ganska på drygt 1 000. För det mesta har det rörtsig om av de intagna. Vad gäller frivården är andelen missbrukarebetydligt lägre och har enligt beräkningarna legat på omkring20 % av klienterna, eller i regel mellan 3 000 och 4 000 människor. I , och inrättades i mitten av1970-talet särskilda narkomanvårdsteam inom kriminalvården, bestående av bl. a.överläkare, psykolog och översköterska. Teamen bedriver uppsökande verksamhetpå häktena i resp. region. De försöker därvid motivera missbrukare för vård motsitt missbruk. Vidare medverkar teamen i behandlings- och frigivningsplaneringvid regionens lokalanstalter. I enlighet med beslut vid /78 sker i mån avmöjlighet differenfiering av de intagna med hänsyn till narkotikaberoende.Sedan flera år pågår ett projekt för behandling av narkotikamissbrukare vidkriminalvårdsanstalten . För projektet disponeras ca50 platser vid anstalten. S. k. narkotikafria avdelningar med sammanlagt 60platser har inrättats vid kriminalvårdsanstalterna , Hinseberg, Häriandaoch . En betydande andel av de personer som dömts fill mycket långafängelsestraff för grova narkotikabrott placeras på någon av de tre specialavdelningarnavid kriminalvårdsanstalterna , Kumla och . har i särskild ordning tillförtsresurser bl. a. för dokumentation av narkomanvårdsteamens verksamhei, förutvärdering av och verksamheten med narkotikafriaavdelningar och för att inrätta det tidigare nämnda rapporteringssystemetrörande narkotikamissbruket vid anstalterna (prop. 1981/82:143, JuU 43, rskr.271). Arbetet med utvärderingar pågår. Möjligheterna att differentiera de intagna efternarkotikaberoende och behandlingsbehov beror i hög grad på beläggningen inomkriminalvården. Den tämligen konstanta överbeläggningen haremellertid upphört sedan de nya reglerna om villkorlig frigivning trädde ikraft och förbytis i ett visst plalsöverskott. I åretsbudgetproposition (bilaga 4 s. 103) anmäler departementschefen att han avseratt föreslå regeringen att ett antal anstaltsplatser stängs. - Anstalternasutformning och karaktär är av stor betydelse för möjligheterna attdifferentiera de intagna. JuU1984/85:26 12 lokalanstalter som efter hand färdigställts är på grund avbl. a. sina små avdelningar särskilt ändamålsenliga fråndifferentieringssynpunkt. Också på vissa äldre slutna riksanstalter - ,och - inrättas successivt mindre avdelningar enligt en avriksdagen antagen plan (prop. 1981/82:141, JuU 49, rskr. I åretsbudgetproposition (s. 103,109) anför emellertid departementschefen att den avriksdagen beslutade bostadspaviljongen med 30 platser vidkriminalvårdsanstalten inte skall byggas. I sammanhanget skall också nämnas att det sedan år 1981finns en särskild ledningsgrupp vid för samordning avverkets åtgärder mot narkotikamissbruket på kriminalvårdsanstalterna. Som ettresultat av ledningsgruppens arbete skall ses det handlingsprogram inotnarkotikamissbruk vid slutna lokalanstalter som kriminalvårdsstyrelsengenomfört (del s. k. LOKN ). Projektet tog sikte på fyra slutnalokalanstalter (, , och Hageby) och omfattade bl. a.rehabiliteringsprogram och åtgärdsplaner för de enskilda missbrukarna.Programmet omfattade också metoder för att försvåra införandet av droger tillanstalten och åtgärder om narkotika ändå har förts in. Projektet utvärderas förnärvarande. Möjligheterna att komma till rätta med narkotikaproblemenhar förbättrats avsevärt genom åtgärder på lagstiftningssidan.Bl. a. i syfte att underlätta en ändamålsenlig differentiering har med verkanfr. o. m. införts en möjlighet att förelägga en intagen attavlämna urinprov, även om det inte finns någon konkret misstanke om att han årnarkotikapåverkad. Med verkan fr. o. m. har det skett enskärpning av verkställighetsreglerna för vissa narkotikabrottslingar. Även endel andra regler som för intagna i allmänhet gäller i fråga om bl. a. kontaktmed yttervärlden skärptes genom denna lagstiftning. I lagen om kriminalvård ianstalt har senare även genomförts ändringar som innebär bl. a. en skärpning avreglerna om anstaltsplacering vid befarad befattning med narkotika i vissafall. Även på annat sått har kontrollen förstärkts. a. gäller dettarutinerna för visitationer. De sju s. k. visitationspatrullerna har utrustatsmed egna narkotikahundar. Verksamheten har därigenom kunnat göras effektivare. Under budgetåren 1983/84 och 1984/85 har anvisats 1,6resp. 2 milj. kr. för att genomföra personalutbildning med syfte attintensifiera narkotikabekämpningen vid anstalterna. I årets budgetpropositionberäknas 2 milj. kr. för fortsatt utbildning (s. 108). Genom utbildningen fårpersonalen ökade kunskaper om olika preparat och deras verkningar.Utbildningsprogrammet tar också upp metoder att förhindra eller försvårainförandet av droger i anstalter. Lokala handlingsprogram har utformats vidanstalterna för hur personalen skall reagera på missbruk och förekomst avnarkotika. -har beviljats medel (100 000 kr.resp. för en särskild s. k. antidrogkampanj i vilken tidigareintagna JuU1984/85:26 13 engageras i bekämpningen av narkotikaproblemet vidanstalterna. Medel för kampanjen beräknas även i årets budgetproposition (s.103). Kriminalvårdsanstalten har avdelats för framförallt yngre förstagångsdömda narkotikabrottslingar som ännu inte fastnat i någotallvarligt missbruk eller som saknar narkotikaerfarenhet. Anstalten har ettmångsidigt sysselsättningsprogram och en väl utbyggd fritidsverksamhet. Miljö-och behandlingsverksamheten har en utpräglad antidrogkaraktär. I syfte attbekämpa narkotika vid anstalterna beräknas i årets budgetproposition medel förtvå tjänster för kriminalvårdsanstalten och arvoden tillpsykologkonsulter för handledning av personalen i arbetet med de intagna (seäven prop. 1984/85:19 s. 15 om inrättande av en tjänst för fritidsassistent ochen tjänst för psykolog). Sådana placeringar av missbrukare på behandlingshem ochinom familjevård som sker med stöd av 34 § lagen om kriminalvård i anstalt kanbetraktas som en differentieringsåtgärd, (För en redogörelse för sådanavistelser utom anstalt kan hänvisas till bl, a, BRÅ Rapport 1983:6,Narkotikautvecklingen, och 1984:3, Missbrukarei familjevård.) I genomsnitt är omkring 80 missbrukare placerade utom anstaltenligt delta lagrum. I proposition 1984/85:19 uttalade sig departementschefen(bilaga 1 s. 20) för en ökad användning av institutet och för att sådana vistelserpåbörjas fidigare. Han pekade också på pågående och planerade samarbetsprojektmellan bl. a. socialtjänst och kriminalvård och uttalade att dessa tordemedverka fill att fler intagna kan komma i fråga för 34 §-placering. För enredovisning av sådana projekt kan hänvisas till den nämnda propositionen,(bilaga 1 s. 16 ff). Här bör också, med anledning av önskemålet i moiion 2816om samverkan m. m. mellan socialtjänst och polis, nämnas att i särskildaprojekt inom fem kommuner - , , , och Gävle- samarbete utvecklas inte bara mellan socialtjänst och kriminalvård utan ävenmed polis. Departementschefen betonade (s. 18) vikten av attförsöksverksamheten följs upp och utvärderas, därvid lokalt bör diskuterasvilken arbetsfördelning och vilka kontaktvägar som är lämpliga. Del bör nämnasalt del enligt 3 § polislagen (1984:387) åligger polisen särskilt allfortlöpande samarbeta med myndigheterna inom och snarastunderrätta dessa om förhållanden som bör föranleda någon åtgärd av dem, - Isammanhanget bör också anmärkas alt det i den av regeringen() beslutade propositionen 1984/85:171 omsärskilda insatser inom för ungdomar i samband med missbruk ochkriminalitet, m,m, uttalas att direktkontakter med bl, a, polis bör ingå somett naturligt led i arbete (s, 18), Motionärerna efterlyser lagförslagom kontraktsvård för missbrukare byggt på frivårdskommitténs utredningsbetänkande(motion 1661 yrkande 4), JuU1984/85:26 14 Fritidsvårdskommitlén avgav år 1984sitt slutbetänkande (SOU 1984:32) Nya alternativ till frihetsstraff. Med begreppet kontraktsvård avser kommittén enstraffrättslig reaktion som innebär, all en lagöverträdare frivilligt kanunderkasta sig vård enligt en särskild vårdplan i stället för vanligstraffrältslig påföljd. Tanken bakom en sådan straffrättslig reaktion är alldel hos vissa lagöverträdare finns ett missbruk som utgör orsaken lillkriminaliteten och som är det som i första hand behöver bearbetas. Intresset avatt lagöverträdaren avhåller sig från missbruk och därigenom inte återfaller ibrott kan då vara starkare än intresset av att det begångna brottet leder lilltraditionell påföljd. Vid konlraklsvård kan samhället alltså sägas vara berettatt välja annan reaktion på brottet än den gängse mot att lagöverträdarenunderkastar sig vård för delta missbruk. Kommittén uttalar att fördelen med kontraktsvård sombrottspåföljd är att den är anpassad till missbruksklientelet och dess problem.Om man kan få kontraktsvården att träda i stället för ett fängelsestraff, someljest skulle ha utdömts, står flera fördelar att vinna enligt kommittén. 1bästa fall kan den vård som den dömde underkastar sig bli så framgångsrik althan blir fri från sitt missbruk. Tanken är alt vård så gott som alltid ärbättre för lagöverträdaren än fängelsestraff. Ett fängelsestraff antasnämligen i regel förlänga en missbrukskarriär, och det inverkar också på andrasätt menligt på den dömde enligt kommittén. Kommittén anför emellertid vidare att det är ovisst omkonlraklsvård ger ett bättre behandlingsresultat än fängelsestraff. En nackdelmed kontraktsvård är vidare att påföljden skulle få en växlande utformning,beroende på lagöverträdarens vårdbehov och tillgången på behandlingsresurseroch att den därför skulle vara svår alt infoga i ett enkelt påföljdssystem. Enannan följd av detta är enligt kommittén att det skulle uppstå svårigheter altgradera de i straffsystemet ingående påföljdernas inbördes stränghet. Kravet påproportionalitet mellan brott och straff tillgodoses inte heller, uttalarkommittén, av en så behandlingsinriklad utformning, - Att kontraktsvården gesen så individualpreventivt inriktad utformning skulle också leda till att deallmänpreventiva kraven blir dåligt fillgodosedda. Kommitténs överväganden av fördelar och nackdelar lederkommittén till bedömningen att kontraktsvård måste anses vara den påföljd somhar störst möjligheter alt träda i stället för fängelsestraff och därför är densom i första hand bör komma i fråga för alt införas i det svenskapåföljdssystemel, om den kan ges sådan utformning och sådant innehåll att denockså från andra synpunkter kan antas bli ett värdefullt komplement tillpåföljdssystemet. Kommittén föreslår att kontraktsvård införs som enslraffrättslig reaktion i det svenska påföljdssystemet. Betänkandet har remissbehandlats och övervägs nu ijustitiedepartementet. Departementschefen anför i årets budgetproposition(bilaga 4 s. 28) att det finns anledning att beakta kommitténs förslag omkonlraklsvård för JuU1984/85:26 15 missbrukare även i samband med de överläggningar mellanriksdagspartierna som han förutskickat i anslutning till att proposition1984/85:21 rörande påföljder för trafiknykterhetsbrott återkallades. Samordning av resurser mot narkotikamissbruket Motionsyrkandel går ut på eneffektivt organiserad samordning av de lokala resurserna för att bekämpanarkotikamissbruket (motion 789 yrkande 2). Frågan behandlades av medanledning av proposition 1984/85:19 och ett mofionsyrkande. 1 propositionen framhölls att har detövergripande ansvaret för den lokala samordningen. På det lokala och regionalaplanet - uttalades det - måste socialtjänst, skola, fritidsförvaltning, polis,kriminalvård, arbetsförmedling, sjukvård m. fl. samarbeta både i detförebyggande och i det rehabiliterande skedet. Betydelsen av att finna formerför ett regelbundet informationsutbyte mellan de olika lokala myndigheterna ochorganisationerna betonades sårskilt och vikten av kommunala drogpoliliskahandlingsprogram underströks. 1 fråga om de statliga myndigheternas arbetebetonades både betydelsen av samverkan och angelägenheten av att upprätthållagränserna mellan olika ansvarsområden för att motverka dubbelarbete. 1 fråga omsamordningen på det centrala planet uppmärksammades det av regeringen nyligeninrättade samordningsorganet. Detta, som är placerat i , harföreträdare för statsrådsberedningen, justitie-, social-ochfinansdepartementen. Samrådsorganet har fått i uppdrag att verka för eneffektivisering av samhällets insatser mot narkotika och kontinuerligt föreslåregeringen åtgärder (se prop. 1984/85:100, bilaga 7 - - s.160). Utskottet - som beträffande frågans tidigare behandling iriksdagen hänvisade till JuU 1980/81:1 y, SoU 1980/81:20 s. 8-14, SoU1981/82:43 s. 14-16 och JuU 1982/83:37 s. 21 och 22 - framhöll att man i detfortsatta arbetet bör fästa särskild vikt vid att åstadkomma ett väl fungerandesamarbete på det lokala planet när det gäller att bemästra narkotikaproblemen.Intresset att finna fasta samarbetsformer är enligt vad utskottet uttaladesärskilt framträdande i ett läge som det nuvarande då offensiva satsningarerfordras inte minst från de statliga myndigheternas sida somresurstillgången är begränsad. Det gäller med andra ord att, framhöllutskottet, finna system som leder fill ett så effektivt utnyttjande avsamhällets resurser som möjligt, och en stor del av ansvaret härvidlag fallerenligt utskottet på samordningsorganet inom . . Utskottelkonstaterade alt del råder en bred enighet kring de tankar som utvecklats iämnet, och ansåg inte att någon särskild åtgärd med anledning avmotionsyrkandet erfordrades. JuU1984/85:26 16 Motionärerna tar upp frågan omsamordning av polisens och tullväsendets resurser i syfte att särskiltbeträffande narkotikabrott nå en mer framgångsrik brottsbekämpning (motion 454yrkande 5). Tullens uppgift är, förutom att uppbära tull och andra avgifter,att bevaka vad som förs över gränsen. Det är ett omfattande arbetsområde sominnebär att utredning och spaning även sker inne i landet. Det medför att tull-och polismyndigheternas uppgifter och befogenheter ibland går in i varandra.Ett exempel på detta är utredningar i mål om narkotikasmuggling. Narkotikasmugglinghar dessutom ofta samband med annan brottslighet, som skall utredas av polisen.Enligt 13 § lagen (1960:418) om straff för varusmuggling (varusmugglingslagen)får tullmyndighet inleda förundersökning rörande brott mot denna lag. Är sakenej av enkel beskaffenhet skall ledningen av undersökningen överläs av åklagareså snart någon skäligen kan misslänkas för brottet. Genom en överenskommelse år1968 mellan riksåklagaren, generaltullstyrelsen och , den s,k, trekantsöverenskommelsen, skall polisen bedriva utredningen under medverkanav tullen, om smugglingen kan ha samband med annan brottslighet, t. ex, därföratt det rör sig om så stora kvantiteter att smugglingen inte kan vara avseddendast för egen konsumfion. Tullen kan dock oberoende av detta inledaförundersökning och vidta åtgärder som ej tål uppskov. En viktig del i tullens och polisens arbete mot narkotikabygger på information och kommunikation mellan myndigheterna. Det finns påmånga håll väl utvecklade informationsniit och samarbetsformer mellan tull ochpolis och myndigheterna bistår varandra även i den operativa verksamheten. Påenstaka håll råder emellertid sådana motsättningar kring gränsdragningen att arbetetsnarare försvåras. Det är tullens uppgift att bevaka landets gränser, men vadgäller utlänningars in- och utresa är det polisens uppgift. På de orter därpersontrafiken är stor har polismyndigheterna särskilda passkontrollanterplacerade. Enligt ufiänningsförordningen får tulltjänsteman på polisens begäranvidta både inom- och ulomnordisk passkontroll. Så sker också vidlandgränsen. Polispersonal får däremot inte göra tullkontroll, men skall lämnahandräckning om det behövs för att tullmyndighet skall kunna göra tullkontroll. hade enligt sina direktiv att läggafram förslag om bl. a. insatser inom tull- och polisväsendet. Dessa insatserskulle ha till syfte för tullens del att verksamt bidra lill att hållanarkotikan utanför landets gränser och för polisens del alt all illegalnarkotikahantering i landet uppdagas och beivras. , som ansåg all frågan om samarbetetmellan tull och polis hade stor betydelse för effektiviteten i de bådamyndigheternas narkotikabekämpning, tog upp frågan i sin första promemoria imars 1983 JuU1984/85:26 17 (PM nr 1, Samarbete tull-polis. Förslagom enförsöksverksamhet i ). Regeringen beslutade därefter om en försöksverksamhetbeträffande tullens och polisens narkotikabekämpning i län.Verksamheten syftade i första hand till att få till stånd ett fungerandeinformationsutbyte mellan tull och polis. En central fråga var hur arbetet medärenden som berör både tull och polis skall fördelas. Verksamheten skulle ocksåbelysa dels effekterna av att en utökad krets tulltjänstemän fick tillgång tillvissa polisregister, dels frågor om tullens behov av egna ADB-baseraderegister. En rapport om försöksverksamheten utarbetades av en av regeringentillsatt samrådsgrupp (se nr 9). Samrådsgruppen ansågatt tullen i princip dels borde få tillgång lill polisregistren, dels borde fåmöjlighet att inrätta egna ADB-register för den lullspecifika informationen. Kommissionen återkom till frågan om samarbetet ochförhållandet mellan tull och polis i sin promemoria nr 9 (Tullens insatser motnarkotikan). Kommissionen föreslog bl. a. att del dras en skarpare gräns mellantull- och polismyndigheternas arbetsområden som bör kombineras med riktlinjeroch nya kanaler för samarbete. Sammanfattningsvis innebar kommissionens förslagatt innehållet i Irekanlsöverenskommelsen skulle lagfästas. uppfattning skulle tullen inrikta sig på kontroll vid gränsernaoch polisen sköta arbetet inne i landet. Kommissionen föreslog därför att 13 §varusmugglingslagen ändrades så alt tullen inte får bedriva förundersökningnär det gäller sådana mängder narkotika alt den inte kan vara avsedd för egetbruk. Samma inskränkning skulle då gälla för husrannsakan. Kommissionenlämnade också förslag på samarbetsformer. Efter remissbehandling av promemorian uttalade chefen förfinansdepartementet (prop. 1984/85:19 bilaga 3 s, 7) att han erfarit all delutvecklats ett gott samarbete mellan ledningarna hos riksåklagaren,och generaltullstyrelsen och att han därför förutsatte attdet finns en gemensam strävan all lösa frågan om samarbetsformer på ett för verksamhetenlämpligt sätt. Enligt hans uppfattning var trekantsöverenskommelsen en brautgångspunkt för förbättrat samarbete och för tillämpningen avvarusmugglingslagen; Han förklarade sig inte beredd alt föreslå någoninskränkning i tullens rätt alt inleda förundersökning eller att ulförahusrannsakan, I fråga om ett förslag av kommissionen ompasskonlrollanters medverkan vid tullkontroll anförde chefen förfinansdepartementet (s, 8) all han ansåg del angelägel att la till vara demöjligheter lill förstärkt samarbete mellan tull och polis som föreligger vadgäller såväl tullkontrollen som passkontrollen. Han uttalade sig förytterligare beredning av frågan, I propositionen bereddes tillfälle all la del avvad som anförts angående narkotikabekämpningen inom tullverketsverksamhetsområde. 1 dessa delar fann skaiieutskoitei i sitt av riksdagengodkända belänkande alt propositionen inte borde föranleda något uttalande (SkU1984/85:9, rskr, 106), I promemorianr 9 togs också upp frågan om hur informationsbehandlingen vid tullen bör varaordnad. Förslagen har i denna del föranlett lagstiftning (se prop, 1984/85:19bilaga 1 och JuU 12) som innebär rätt för tullen att föra egnaspaningsregister. Vidare har regeringen fått möjlighet alt föreskriva atttullen och polisen får terminalåtkomst till varandras register, I sittbetänkande (s. 26) betonade justitieutskottet all inlegritetsaspekterna måstetillmätas utomordentligt stor betydelse vid ställningstagande till hurinformationssystemen skall vara utformade och hur de skall hanteras, ochutskottet framhöll vikten av alt ett system skapas som innebär altintegritetskänslig information blir tillgänglig endast för de befattningshavaresom har ett oundgängligt behov av informationen. Utskottet behandlar i delta betänkande ett antal frågor som har tagitsupp i motioner under allmänna motionstiden och som har anknytning tillnarkotikamissbruket och kampen mot narkotikabrottsligheten. Motionsönskemålengäller sammanfattningvis följande frågor. Kriminaliseringav all icke-medicinsk befattning med narkotika Narkotika på kriminalvärdsanstalterna m,m, (ävensamverkan kriminalvård-kommunerna för bl, a. vårdplanering och samverkan m. m.polis-socialtjänst) Samordning av resurser mot narkotikamissbruket motionerna 1984/85:454 (m), 1984/ 85:789 (m), 1984/85:1241(s), 1984/ 85:1661 (fp), 1984/85:2724 (c) motion 1984/85:1661 (fp) motion 1984/85:2724 (c) motionerna 1984/85:1661 (fp), 1984/85:2724 (c),1984/85:2816 (m) motion 1984/85:1661 (fp) motion 1984/85:789 (m) motion 1984/85:454 (m) behandlade under hösten1984 frågorna om en samordnad och intensifierad narkotikapolitik och orn straffrättsligaåtgärder mot narkotikabrott m. m. 1984/85:19 och 46, SkU 9, JuU 12, SoU8 och UbU 7). Till justitieutskottets betänkande fogades gemensamma borgerligareservationer i fråga om bl. a. samordning av insatserna mot narkotika,insatser