bet · G801JuU29 · 1984-12-31 00:00:00 — Förutom förgripelsemot tjänsteman föreligger då genom brottskonkurrens även ett misshandelsbrott. Vidförarbetena till lagregeln uttalades som exempel på grovt brott att någon genomhot att utsprida förtal eller att utöva repressalier mot anhöriga eller annatutpressningshot söker skaffa sig en orätt dom eller en utnämning. Imål rörande våld eller hot mot tjänsteman har högsta domstolen upprepade gångeruttalat att allmänpreventiva skäl väger särskilt tungt vid påföljdsvalet. I endom som meddelats anförde högsta domstolen att när detgäller att beivra våld mot polisman eller ordningsvakt i myndighetsutövninghänsynen till allmän laglydnad gör sig starkt gällande. Icke frihetsberövandepåföljd för sådant brott bör därför - frånsett ringa fall - enligt högstadomstolen i regel ifrågakomma endast när den brottsliges personligaförhållanden talar för det med särskild styrka. Isyfte att bidra till att samhällsskyddets krav tillräckligt beaktades i målangående våld mot polis och för att främja jämnhet i rättstillämpningenutfärdade riksåklagaren vissa föreskrifter för åklagarna i sådana mål(riksåklagarens cirkulär C 28). Sedan riksåklagaren funnit att rättstillämpningenpå området hade utvecklats och stabiliserats så att särskild tillsyn intelängre var erforderlig upphävdes cirkuläret . En undersökning avstraffmätningen i mål angående våld mot tjänsteman har därefter utförts avhovrättsrådet (rapporten 1980:9 Slraffmätning). JuU 1984/85:29 21 Hanhar därefter på riksåklagarens uppdrag i en särskild promemoria sammanfattatresultatet av undersökningen och sina egna slutsatser därav. Han anförde därbl. a. att enligt undersökningen frihetsstraffen för våld mot tjänsteman ivarje fall inte varit strängare än motsvarande straff för"normalbrottet" misshandel. Vad som framkommit gav riksåklagarenanledning att understryka det angelägna i att straffmätningen i målangående våld mot tjänsteman ägnas särskild uppmärksamhet både i åklagarnaslöpande arbete och vid statsåklagarnas tillsyn över åklagarnas verksamhet.Detsamma gäller behovet av fullföljd av talan i påföljdsdelen i sådana mål. Medanledning av mofioner som utskottet låfit remissbehandla hade utskottet fråganom våld mot tjänsteman uppe . Remissinstanserna ansåg över lagatt den lagstiftning som finns på området är lämpligt utformad. De flestaremissinstanserna ansåg också att rättstillämpningen i stort sett var nöjaktigoch att ingen åtgärd från sida var påkallad. Det yppades emellertidockså kritik mot domstolarnas påföljdsval och det ifrågasattes från några hållnågon form av lagstiftning för att ge tillfälle till motivuttalanden iskärpande riktning. Isitt betänkande (JuU 1984/85:4) underströk utskottet alt motionsspörsmålen omvåld mot polisman och om polispersonalens arbetsmiljö gäller en vikfig fråga.Utskottet uttalade att det är ett väsentligt samhällsintresse att pohsen fårskydd och stöd i sitt utsatta arbete. Att samhället ser specielltallvarligt på våldshandlingar som riktas mot poliser och andra offentligabefattningshavare framgår, betonade utskottet, av att sådana gärningar gettsett högre straffvärde än motsvarande gärningar som riktar sig mot personerutanför den skyddade personkretsen. Utskottet påpekade också att det avuttalanden vid fillkomsten av lagreglerna om våld och hot mot tjänsteman klartframgår att avsikten varit att bereda personer i utsatt ställning, t. ex.polismän, särskilt skydd mot våldshandhngar. Utskottet framhöll som självklartatt den allvarliga syn på detta slags brottslighet som lagsfiftningen geruttryck för alltjämt är fullt aktuell, och utskottet ansåg sig kunna utgå ifrånatt denna inställning omfattas av de rättstillämpande myndigheterna. Det ärockså av största vikt, uttalade utskottet, att en sådan grundsyn årförhärskande bland allmänheten och dominerar attityderna i samhället i dessafrågor. Utskottet,som fann det vanskligt att göra några säkra bedömningar av den motionsvägenframförda uppfattningen att rättsfillämpningen vid våldsbrott mot tjänstemänkommit att bli allt mildare, anförde dock att vissa tecken kan tyda på sådanaförändringar. Utskottet framhöll att bilden emellertid inte är entydig och attinte någon helt aktuell undersökning finns av frågan. Utskottet,som ansåg det lämpligt att frågorna om straff mätningen i den aktuella typen avmål och förhållandel till misshandelsbrotten blir belysta avfängelsestraffkommittén (Ju 1979:04) i dess arbete, avstyrkte i sitt avriksdagen godkända betänkande bifall fill motionerna. JuU 1984/85:29 22 emellerfidsamfidigt vikten av alt rättstillämpningen i mål om våldsbrotlslighet mottjänstemän står i samklang med den princip om ett särskilt straffrättsligtskydd som bär upp lagstiftningen. Vid den behandling av ämnet som utskottet nuföretar med anledning av motionsönskemålet vill utskottet först erinra om densyn på brottslighet av denna typ som utskottet gav till känna i november 1984.Vad utskottet då framhöll om vikten av att samhället ser speciellt allvarligtpå våldshandlingar som riktas mot poliser m. fl. har, som framgår av delföregående, underslrukits genom högsta domstolens dom i ett mål omsådan brottslighet. Mot bakgrund av vad nu sagts anser utskottet att någraåtgärder inte påkallas från sida i denna del. Vadgäller sådana gärningar som riktas mot tjänstemäns anhöriga föreligger, somnyss sagts, ofta två brott. Den slraffskala som gäller för brottet förgripelsemot tjänsteman innefattar för grovt brott fängelse upp fill fyra år.Lagstiftningen medger att sådana brottsliga beteenden som motionärerna nämnerbeivras på sätt som ligger i linje med den stränga syn på särskilt skydd förutsatt myndighetsutövning som utskottet uttalat sig för. Utskottet anser medanledning härav att skäl saknas för att vidta någon åtgärd i frågan. Utskottet avstyrkersåledes bifall fill motion 1652, såvitt nu är i fråga. I motion 2741 begärs att straffen för langning avalkohol till ungdom skärps som ett led i strävandena att nå denalkoholpolifiska målsättningen. Denhuvudsakliga lagregleringen vad gäller hantering av alkoholdrycker m. m. ges ilagen (1977:293) om handel med drycker (LHD). En ulföriig redogörelse förlagstiftningen finns i utskottets belänkande JuU 1983/84:3 (se även JuU1983/84:22 s. 17 ff). Här ges en kort orientering med tyngdpunkten lagd på deregler som är särskilt inriktade på ungdomar. Detär förbjudet alt sälja alkoholdrycker (spritdrycker, vin, starköl och annat ölmed högre alkoholhalt än 1,8 viktprocent) om rätt därfill inte föreliggerenligt LHD (3 §). Vid detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl får varorinte säljas eller lämnas ut till den som kan antas ej ha fyllt 20 år.Motsvarande gäller vid detaljhandel med öl och vid servering av alkoholdryckeri fråga om den som kan antas ej ha fyllt . Spritdrycker, vin eller starkölfår heller inte överlämnas som gåva eller lån till den som kan antas inte hafyllt . Detsamma gäller i fråga om öl beträffande den som kan antas inteha fyllt . Från det sagda om gåvor eller lån är undantaget det fall attnågon bjuder av en alkoholdryck för förtäring på stället (12 §). Detcentrala brottet i LHD är olovlig försäljning av alkoholdrycker. Straffet ärböter eller fängelse i högsl eller, om brottet är grovt, fängelse ihögst (72 §). Det är detta brott som vanligen kallas för langning. Ävenbrottet olovligt anskaffande av alkoholdrycker (74 §), med JuU 1984/85:29 23 sammastraffskala som det nämnda brottet, kallas ofta för langning. Iringa fall skall straff inte dömas ut för gärningar enligt bl. 72 och 74 §§LHD. fall av langning är således straffritt. Denperson, fill vilken alkoholdrycker har sålts eller annars har anskaffats förpersonligt bruk, är fri från medverkansansvar (78 § tredje stycket sistameningen). Det vanligaste slaget av medverkan vid langningsbrott torde bestå iatt anstifta det brott som begås av langaren, dvs. den som olovligen säljereller på annat sätt fillhandahåller alkoholdrycken. Ansfiftan fill langning avalkoholdrycker för personligt bruk är alltså straffritt. Bestämmelsenom att ringa fall av bl. a. langning inte skall medföra straff infördes år 1954när msdrycksförsäljningslagen (1954:521) kom fill. Den överfördes tilldess efterföljare, LHD. Som motiv för att skapa detta undantag frånkriminaliseringen av olovlig försäljning av rusdrycker framhölldepartementschefen i propositionen fill rusdrycksförsäljningslagen att mångafall av överlåtelser inte står nämnvärt i strid med de intressen som uppbärs avförsäljningslagstiftningen och att en ovillkorlig bestämmelse om straff isådana fall skulle kunna te sig stötande (prop. 1954:151 s. 613). Någon gensagahäremot förekom ej vid riksdagsbehandlingen (SäU 1954:1 s. 195, rskr. Iett lagstiftningsärende berördes bestämmelserna om straffrihet förringa fall av langning i samband med en ändring i 12 § LHD. Då infördes detnyss nämnda förbudet mot att som gåva eller lån överlåta alkoholdrycker tillungdomar, dock med undantag för att bjuda av en sådan dryck på stället. Syftetmed bestämmelsen var att förhindra att ungdomar, som inte själva får köpaalkoholdrycker, tillhandahålls sådana genom gåva eller lån. Chefen försocialdepartementet anförde dock att reglerna inte borde gå så långt att densom endast låter den unge smaka av en alkoholdryck drabbas av straffansvar,exempelvis en förälder som vid något fillfälle bjuder sitt underåriga barn påen alkoholdryck. Vad gällde den lagtekniska svårigheten att avgränsa områdetför en straffsanktionerad regel som förbjuder gåva eller lån men tillåter bjuder av drycken uttalade departementschefen attgräns-dragningssvårighetema i prakfiken torde kunna undvikas genom att ringabrott blev straffria (prop. 1980/81:179 s. 40). Vid riksdagsbehandlingenframställdes inga erinringar häremot (SkU 1980/81:54, rskr. - Här böräven nämnas att i samma lagstiftningsärende straffmaximum för bl. a. olovligförsäljning av alkoholdrycker höjdes från böter eller fängelse i högst ett årtill böter eller fängelse i högst samt för grovt brott från fängelse ihögst fill fängelse i högst . Därvid framhöll departementschefenatt syftet med höjningen av straffmaximum för normalbrotten var att markera bör se med större allvar på brottsligheten; från alkoholpolitisk synpunktskulle det vara betänkhgt om den uppfattningen skulle bli rådande att olovligalkoholhantering var ett bagatellartat brott. Vidare borde höjningen leda till,förutom en skärpt tillämpning i domstolarna, även en högre prioritering hospolis- och åklagarmyndigheter (prop. s. 38). JuU 1984/85:29 24 behandlade utskottet - med anledningav motioner och efter remissbehandling av dem - frågor om langning. Vad gällerstraffrihet för ringa langning avstyrkte de flesta remissinstanserna en ändringav bestämmelsen. I åtskilliga remissyttranden, bl. a. av riksåklagaren ochrikspolisstyrelsen, påpekades att redan enligt nuvarande lagstiftning ingripandekan ske mot langning även vid små mängder alkoholdrycker; mängden är endast ettav flera kriterier som vägs in vid bedömningen av om fallet är ringa ellerinte. Utskottetanförde i sitt betänkande (JuU 1983/84:3 s. 18) att straffbestämmelserna motlangning har som sitt viktigaste syfte att möjliggöra ingripanden motyrkesmässiga langare och mot dem som säljer alkoholdrycker till ungdom.Utskottet framhöll att utskottet ser allvarligt på brottsligheten, framför alltnär den riktar sig mot unga människor. Utskottetuttalade vidare att utskottet fann det påkallat med en straffri-hetsregel ifråga om överträdelser som inte ter sig straffvärda; därvid betonades att intebara uppsåtliga handlingar utan även oaktsamma överträdelser omfattas av LHD.Även vissa gränsdragningssvårigheler borde, påpekade utskottet, kunna undvikasgenom fillämpning av en straffrihelsre-gel (se även prop. 1980/81:179 s. 40).Utskottet uttalade dessutom att straffrihetsregeln föreföll att användas medden försikfighet som var avsedd vid dess tillkomst. Medanledning av en motion har utskottet härefter ånyo - -behandlatfrågan om langning lill ungdomar. I sitt belänkande (JuU 1983/84:22 s. 19)upprepade utskottet att utskottet betraktar den ifrågavarande brottslighetensom allvarlig, särskilt när den riktar sig mot ungdomar, och att det är enmycket angelägen uppgift att bekämpa den olovliga hanteringen av alkoholdryckeroch skapa en alkohollagstiftning som effektivt verkar i denna riktning.Utskottet erinrade om alt LHD skärpts i flera avseenden, bl. a. i frågaom överlåtelser till ungdomar. Under hänvisning till den företagnariksdagsbehandlingen av ämnet, därvid funnit gällande bestämmelseroch tillämpningen av dem tillfredsställande, uttalade utskottet att skäl inteförelåg till annat ställningstagande. När utskottet nu återigen har frågan om langningaktuell vill utskottet hänvisa till sina gjorda överväganden i frågan.Utskottet anser att det saknas skäl för till annat ställningstagandeän senast, och utskottet avstyrker därför bifall till mofion 2741. Förbudför enskilda mot organiserad verksamhet mot brott I motion 1239 begärs ett riksdagsuttalande om atträttssäkerheten kräver alt organiserad verksamhet mot brottslighet skall skegenom offentliga myndigheter och offenfiig kontroll. Motionärerna vänder sigmot att enskilda eller grupper av enskilda utför åtgärder i syfte att förhindraeller uppdaga brottslighet. Enligt motionärerna kan det sålunda inte godtas attenskilda JuU 1984/85:29 25 personeri t. ex. ett bostadsområde på grund av bristande polisiära resurser går sammanför att bevaka egendom som utsatts för skadegörelse eller att fackligaorganisafioner kontrollerar ett företags bokföring m.m. Utskottet vill för sin del fill att börja med slåfast all det primärt tillkommer den offentliga makten att svaa för att allmänordning och säkerhet upprätthålls och att bekämpa brottsligheten i samhället.Vid sidan av de myndigheter som tradifionellt har uppgifter på området - polis-och åklagarmyndigheterna samt de allmänna domstolarna - har många andra myndigheter.fillagtsuppgifter som direkt eller indirekt syftar lill att bekämpa brottslighet, t.ex. tullen och länsstyrelserna. Genom lagstiftning har också öppnats möjlighetför enskilda att under myndighets kontroll handha vissa uppgifter av polisiärnatur eller eljest av brottsförebyggande art; här åsyftas bl. a. ordningsvakteroch anställda vid bevakningsförelag (väktare). Här bör också erinras om denfunkfion i fråga om beivrande av brott som rättegångsordningen äv åldertillerkänner en målsägande. Ävenom det nu anförda kan tjäna som utgångspunkt vid bedömningen avmofionsspörsmålet bör härvid också erinras om att det inte är främmande för vårrättstradition att enskilda eller grupper av enskilda engagerar sig i uppgiftenatt förebygga eller förhindra brottslighet. Vad nu sagts gäller inte bara isådana fall som rör det egna intresseområdet, utan också då del gällerkriminalitet av mer allmän karaktär. Sådana insatser från enskilda är många .gånger nödvändiga för att det mödosamma arbetet på all hålla tillbakabrottsligheten skall bli framgångsrikt. Härfill kan erinras om utskottetsuttalande i samband med tillkomsten av brottsförebyggande rådet, nämligen attdet i kampen mot brottsligheten krävs insatser inte bara av rättsväsendet, utanäven av olika sociala myndigheter och organ, arbetsmarknadens företrädare ochskolan samt av enskilda, förelag och organisationer (JuU 1974:10 s. 3 f). Dettauttalande har alltjämt aktualitet. Medanledning av mofionen vill utskottet dock tillägga all vad som sagts om enskildasengagemang på det brottsförebyggande området givetvis har sina begränsningar.Sådana avarter på området som brukar gå under beteckningen medborgargarden ochsom vi förskonats från här i landet är inte förenliga med grundsatsen alt delprimärt tillkommer myndigheterna att bekämpa brottsligheten; del handlar ju hårom grupper av enskilda som i organiserade former mer eller mindre handgripligtlar "lagen i egna händer". Även i andra fall kan det finnas anledningatt ta avstånd från företeelser som innebär att enskilda eller grupper avenskilda ägnar sig åt sådan verksamhei som syftar till att förhindra elleruppdaga brottslighet och som del måste ankomma på myndighet att ulföra.Samtidigt måste del framhållas att enskildas verksamhet på området många gångerkan uppfattas som klart godtagbar och i överensstämmelse med allmänrättsuppfattning; sålunda kan det knappast resas några invändningar mot attenskilda t. ex. ägnar sig ål alt -såsom sker - bevaka fridlysta fågelartershäckningsplatser i syfte all uppdaga försök till boplundring. Det kan enligtutskottets mening givelvis inte heller JuU1984/85:29 26 riktas någon kritik mot att på en arbetsplats de anställdaeller deras fackliga företrädare verkar akfivt för att uppdaga eller förhindrat. ex. brott mot arbetsmiljöbestämmelserna; ett förfarande som för övrigt harslöd i lagstiftningen om arbetsmiljön. Till skillnad från motionärerna anser utskottet detändamålsenligt att de anställda eller deras fackliga företrädare även i andraavseenden verkar aktivt för att uppdaga kriminalitet som kan ha betydelse fördet egna arbetet, t. ex. ekonomisk brottslighet. Lika ändamålsenligt är det förövrigt att näringsidkare vidtar samlade åtgärder för all t. ex. förhindra tillgreppsbrotti verksamheten. Att märka är att i de nu angivna exemplen det inte alls handlarom sådana åtgärder som är förbehållna myndigheterna såsom användning av tvång,verkställande av utredning m.m. utan endast om åtgärder som enligt åsämjandeeller eljest inom ramen för rättsordningen får vidtas av enskilda i syfte attuppdaga eller förhindra kriminalitet. Att närmare ange var gränsen går mellan otillåtet agerandeoch åtgärder som låter sig förenas med den angivna grundsatsen all delprimärt fillkommer myndigheterna att bekämpa brottsligheten är enligtutskottets mening inte ändamålsenligt eller ens möjligt att göra i deltasammanhang. Ett sådant riksdagsuttalande som motionärerna begär skulleuppenbarligen vara alltför långtgående. I sammanhanget kan för övrigt nämnasatt hithörande spörsmål studeras av en arbetsgrupp inom brottsförebygganderådet med särskild inriktning på frågan om gränsdragningen mellan enskildasengagemang och polisens uppgifter. Utskottet avstyrker bifall lill motionen. I motion 339 begärs en ändring av16 § förundersökningskungörelsen (1947:948). Genom en förordning som trädde i kraft (SFS 1984:957) ändrade regeringen 16 § förundersökningskungörelsen. Paragrafeningår i ett avsnitt som har . 115 §, som inlederavsnittet, finns bestämmelser om förhör med barn som misstänks för att före 15års ålder ha begått brott. Samma ämne behandlas i 16 §. I den paragrafen talasockså om "förhör i andra fall med barn som inte fyllt ". Det ärdenna formulering som kritiseras i mofionen. Enligt motionären är det interimligt att tala om barn ; ingen som har fyllt skall betecknassom barn. Utskottet, som har förståelse förmotionärens synpunkter, anser sig kunna utgå från alt regeringen i lämpligtsammanhang ändrar förundersökningskungörelsen i nu behandlat avseende. Meddetta uttalande avstyrker utskottet bifall till motion 339. JuU 1984/85:29 27 1. beträffande polisens resurser för handläggning av utlännings ärenden attriksdagen avslår motion 1984/85:1540, attriksdagen med bifall till regeringens förslag till Lokala polisorganisationenför /86 anvisar ett förslagsanslag av 4 , 3. beträffandepolismanstjänster i attriksdagen avslår moiion 1984/85:965 i denna del, 4. beträffandeavveckling av ABAB.s lunnelbaneövervakning attriksdagen avslår mofion 1984/85:1244 i denna del (yrkande 2), 5. beträffandeABAB:s prissättning m. m. att avslår moiion 1984/85:2394, 6. beträffandeförändring av vissa polistjänster attriksdagen avslår motion 1984/85:1240 i denna del (yrkande 2) och motion1984/85:1651, attriksdagen avslår motion 1984/85:1652 i denna del (yrkande 2), 8. beträffandeanmälningar mot polismän att avslår motion 1984/85:489, 9. beträffandevåld mot tjänsteman attriksdagen avslår motion 1984/85:1652 i denna del (yrkande 1), attriksdagen avslår moiion 1984/85:2741, 11. beträffande förbud förenskilda mot organiserad verksamhei mot brott altriksdagen avslår moiion 1984/85:1239, 12. beträffandeförundersökningskungörelsen att avslår motion 1984/85:339. Utrustning m.m. för polisväsendet. Regeringen har underpunkt B 5 (s. 47-49) föreslagit att lill Utrustning m. m. förpolisväsendet för /86 anvisa ett reservafionsanslag av . I motion 1984/85:415 av SvenHenricsson (vpk) yrkas att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen har anförts om ökade resurser för polisens övervakning avbelastningsbestämmelserna i vägtrafiken. JuU1984/85:29 28 Under detta anslag redovisas medelför sådan utrustning som bör anskaffas av . För utrustningsom polismyndigheterna själva får anskaffa beräknas medel under anslaget B 4.Lokala polisorganisationen. I budgetpropositionen föreslås ett anslag av drygt90,7 milj. kr. I mofion 415 pekas på del problem som överlasterna ivägtrafiken förorsakar bl. a. med avseende på vägslitaget. Enligt motionärensuppfattning skulle man genom att förhindra överlaster minska samhälletskostnader för onormalt vägslitage flerfaldigt i jämförelse medövervakningskostnaderna. Mot den bakgrunden begärs i motionen altrikspolisstyrelsen skall få tillräckliga resurser för vågar och övrigutrustning som kan effekfivisera övervakningen av att gällandebelastningsbestämmelser efterlevs. Bestämmelser om fordons last, bruttovikt samt axel- ochboggietryck finns i vägtrafikkungörelsen (1972:603) m.fl. författningar på vägtrafikensområde. förfogar över ca 260transportabla fordonsvågar. Vågarna är fördelade över landet och placerade vidtrafiköver-vakande enheter. Flertalet vågar, knappt 250, anskaffades underbudgetåren 1971/72 och 1972/73. har i sin anslagsframställning för budgetåret1985/86 anfört bl. a. att det är väsentligt att tillräckliga åtgärder vidtasför att nedbringa de överträdelser av belastningsbestämmelserna, som förnärvarande förekommer, och därmed förhindra en ökad förslitning av vägnätetsom överlaster ger upphov till. Det är därför enligt utomordentligtangeläget att polisen ges tillräckliga medel för att anskaffa modern ochändamålsenlig utrustning för detta arbete fill varje län. Den förbättradeövervakning som härigenom blir möjlig kommer enligt verkets bedömning attminska kostnaderna för onormalt vägslitage flerfaldigt jämfört medövervakningskostnaderna (se prop. 1984/85:100 bil. 8 s. 22). har i sin anslagsframställning medhänvisning fill att flertalet vågar är förslitna och i behov av utbyte och tillvad anfört begärt 10 milj. kr. för anskaffning av 250 transportablavågar. I regeringens budgetförslag beräknas inte medel föranskaffning av vågar, vare sig under förevarande anslag eller under någotanslag för vägväsendet. Utskottet saknar anledning tillannan bedömning av saken än den som regeringen har gjort. Utskottet avstyrkerdärför bifall lill mofionsyrkandet. Utskottet godtar regeringens förslag till medelsanvisningunder förevarande punkt. all med bifall tillregeringens förslag och med avslag på motion 1984/85:415 till Utrustning m. m.för polisväsendet för /86 anvisar ett reservationsanslag av . JuU 1984/85:29 29 Underhålloch drift av motorfordon m. m. Utskottet tillstyrker regeringens förslag under punkt B 6 (s. 50) och hemställer att till Underhåll och drift avmotorfordon m.m. för /86 anvisar ett förslagsanslag av . Gemensamkontorsdrift m.m. inom kvarteret . Utskottet fillstyrker regeringens förslag under punkt B 7 (s. 50-52) och hemställer att till Gemensam konlorsdrift m.m. inomkvarteret för /86 anvisar ett förslagsanslag av 1 000kr. Utskottet tillstyrker regeringens förslag under punkt B 8 (s. 52) och hemställer att fill Diverse utgifter för budgetåret1985/86 anvisar ett förslagsanslag av , Regeringen har under punkt 6 9 (s. 52-55) föreslagit att dels bemyndiga regeringen alt besluta om byggnadsarbeten för polisväsendet inom de kostnadsramar som förordats i proposifionen, dels till Byggnadsarbeten för polisväsendet för /86 anvisa ett reservationsanslag av .