bet · G801SoU11 · 1984-12-31 00:00:00 — I den nu aktuella propositionen har frågan om sena aborterberörts under avsnittet Allmänna utgångspunkter (s. 7-8). ansluter sig därvid till abortkommitténs bedömning attansökningarna om abort efter 18:e graviditetsveckan även fortsättningsvis skallhandläggas av i enlighet med den praxis som utvecklats avstyrelsen. I motion 1984/85:157 av och (båda s) anförs att den praxis som ucvecklats inom dådet gäller behandlingen av ansökningar om abort efter 18:e graviditetsveckanger anledning till vissa betänkligheter när del gäller abortindikationenfosterskador. Enligt motionärerna beviljas abortansökningar alltid efter 18:egraviditetsveckan om skälet är befarad fosterskada eller konstateradmissbildning hos barnet. Motionärerna påpekar att abort beviljas vid t. ex.Turners och Klinefelters syndrom, som är kromosomavvikelser som endast innebärsterilitet hos fostret, men i övrigt mycket små avvikelser från del normala.Enligt motionärernas mening kan en fosterskada som den beskrivna inte ansesinnebära "synnerliga skäl" för abort i den mening begreppet har i 3 §abortlagen. Den praxis som enligt statsrådet även fortsättningsvis skall gällahos står alltså inte i överensstämmelse med abortlagen. Enligtmotionärerna är det sannolikt att föräldrar som begär abort efter beskedet attdet väntade barnet kan befaras vara skadat, t. ex. på något av de sätt somangivits ovan, blivit missledda av den pågående debatten om livskvalitet ochlivslångt lidande för handikappade. bör informera föräldrarnasåväl om omfattningen av den befarade fosterskadan som om möjligheterna tillett lyckligt liv även för handikappade (yrkande 1). Alla handikapp som kanspåras med fosterdiagnostik skall enligt motionärerna inte heller automatisktbetraktas som ett "synnerligt skäl" för beviljande av abort efter18:e graviditetsveckan enligt 3 § abortlagen (yrkande 2). Frågan om information tillföräldrarna om en befarad eller konstaterad fosterskadas innebörd harbehandlats av utskottet i betänkande SoU 1984/85:4 om vissa medicinsk-etiskafrågor i anslutning till vissa frågor om fosterdiagnostik. Beträffandeinformationen konstaterade utskottet bl. (s. 23) att frågan om informationentill föräldrarna om resultatet av en fosterdiagnostik och om tillgängligastödåtgärder för handikappade barn är mycket viktig och att nuvarandeinformation om dessa frågor ofta är otillräcklig. Enligt utskottets meningborde det ankomma på SoU 1984/85:11 11 att överväga hur informationen och stödet till föräldrarnasnarast kan förbättras i avvaktan på utarbetande av allmänna riktlinjer för denfosterdiagnostiska verksamheten. Utskottet förutsatte att styrelsen skyndsamtskulle ta upp frågan. Utskottet vill med anledning av den nu aktuella motionenkraftigt understryka vikten av en balanserad och fullödig information tillföräldrarna om innebörd och konsekvenser av ett befarat handikapp hos barnet.Detta behövs både för deras ställningstagande till frågan om eventuell abortoch som stöd och förberedelse för dem som beslutar fullfölja graviditeten.Socialstyrelsen har som ovan nämnts att ta erforderliga initiativ i den frågan. Utskottet efterlyser också en mera allmän diskussion av defrågor som tas upp av motionärerna. Det är viktigt att motarbeta förutfattademeningar om möjligheterna att leva ett innehållsrikt liv trots ett fysiskteller psykiskt handikapp. Det permanenta organ för medicinsk-etiska frågor somriksdagen begärt kan vara ett lämpligt forum för att inleda en sådandiskussion. Utskottet anser med hänvisning till det anförda att motion1984/85:157 (s) yrkande 1 inte påkallar någon åtgärd. När det gäller frågan om befaradeller konstaterad fosterskada som ett "synnerligt skäl" förbeviljande av abort efter 18:e graviditetsveckan gör utskottet följandeöverväganden. De skador som under tidigare lagstiftning berättigade tillsen abort var alla svåra. Det handlade om befarade skador då möjligheter attkonstatera skadan inte fanns. Genom fosterdiagnostikens snabba utveckling sedanslutet av och framför allt har situationen då detgäller att spåra och med stor säkerhet fastställa fosterskador förändrats påett avgörande sätt. Med nuvarande medicinsk teknik kan man spåra såväl mycketsvåra sjukdomstillstånd hos fostret som mera obetydliga handikapp vilka dock ärförenliga med ett tämligen normalt liv. Utskottet konstaterar att en mängdavvikelser som för ett drygt årtionde sedan inte kunde förutses och än mindrediagnostiseras nu kan bli kända för det blivande barnets föräldrar. Avvikelsenkan innebära allt från att barnet lider av en svår kromosomrubbning, som kommeratt orsaka dess död , till att barnet har en enzymbrist somkan, men inte behöver, medföra en stor risk för lungsjukdom i vuxen ålder (jfrSOU 1984:88, Genetisk integritet, s. 43). Fosterdiagnostiken som inledningsvisallmänt .betraktades som en positiv företeelse har, bl. a. mot bakgrund av denmängd information om det väntade barnet som kan ges, aktualiserat en radproblem av medicinsk-etisk natur. Frågan om riktlinjer på fosterdiagnostikens område hartidigare aktualiserats genom motioner till och behandlats av utskottetsenast i ovannämnda betänkande om vissa medicinsk-etiska frågor (SoU1984/85:4). Utskottet anförde då att det föreligger ett behov av riktlinjer påområdet och att det bör ankomma på alt ta ställning till de allmännaprinciperna SoU1984/85:11 12 Utskottet erinrade om det ännupågående arbetet i gen-etikkommittén och inseminationsutredningen. Gen-etikkommitténhar därefter lagt fram sitt betänkande Genetisk integritet (SOU 1984:88). Dettaremissbehandlas f. n. I betänkandet föreslås som en av elva etiska regler attgenetisk fosterdiagnostik genom DNA- eller RNA-analys endast bör användas då ensvår genetisk sjukdom riskerar hota fostrets och det blivande barnetsutvecklingsmöjligheter. är enligt sina nya direktiv (dir.1984:36) oförhindrad att närmare undersöka vilka principiella och etiskaspörsmål som fosterdiagnostiken kan aktualisera och att analysera de problemsom är förknippade med en eventuell lagstiftning i detta ämne. Utredningenberäknas avge sitt slutbetänkande . kommer således att få taställning till riktlinjer för fosterdiagnostiken. Utskottet vill dock betonaviklen av att i olika sammanhang sträva mot en mera nyanserad syn påkonsekvenserna av att leva med ett handikapp eller en medfödd sjukdom. De ökademöjligheterna att medicinskt diagnostisera och behandla olika tillstånd fårinte leda till intolerans eller till inställningen att livet är mindremeningsfullt för den som inte kan uppnå full fysisk eller psykisk funktion. Vadgäller tillämpning av kriteriet "synnerliga skäl"för tillstånd till abort efter utgången av 18;e graviditetsveckan utgårutskottei från att det sker en kontinuerlig och öppen diskussion inomstyrelsen, där också synpunkter som de nu nämnda kommer fram. Den snabba medicinska utvecklingen har även lett till attdet numera är möjligt att rädda även mycket tidigt födda barn. I utskottetsbetänkande SoU 1983/84:4 (s. 4) redovisades bl. a. att överlevnadsprocentennumera bedöms vara för barn med en födelsevikt av 750-1 000 g, vilketmotsvarar 26-27 veckors graviditet. Sannolikheten för att ett barn fött redanefter 24-25 veckors graviditet överlever nyföddhetsperioden anges till 10 %.Denna . utveckling innebär att abortlagens tidsgränser och gränsen för när ettbarn är livsdugligt närmar sig varandra alltmer. Detta gör beslut om abort sentunder graviditeten än svårare än tidigare, vare sig det är fråga om abort pågrund av fosterskada eller abort på grund av andra skäl. Det kan också alltiddiskuteras vilka marginaler som bör gälla. En helhetssyn, rymmande bådemedicinska och etiska synpunkter, måste anläggas på dessa problem. Utskottet förutsätteratt en sådan helhetssyn anläggs i inseminationsutredningen och det därpåföljande propositionsarbetet. Denna utrednings uppdrag omfattar som ovan nämntssåväl frågan om skyddet för ofödda som etiska spörsmål vilka aktualiseras genomfosterdiagnostiken. Utskottet är på grund av det anförda heller inte berettatt uttala sig om vad som bör anses som "synnerliga skål" förbeviljande av abort efter utgången av 18:e graviditetsveckan. Med anledning avvad som anförs i motionen vill utskottet dock tillägga att fosterskadanaturligtvis inte "automatiskt" kan betraktas som ett sådantsynnerligt skäl. Abortlagen utgår från att det görs en SoU1984/85:11 13 reell prövning av skälen både för och emot abort i det individuellafallet. Det får därför förutsättas att noggrant utreder ochöverväger situationen för alla berörda i de fall abort sökts på grund av enbefarad fosterskada. Utskottet vill i det sammanhanget framhålla önskvärdhetenav att styrelsen ger en preciserad redovisning för sin praxis vid bedömningenav vad som anses vara synnerliga skäl för abort. Utskottet avstyrker med hänvisning till det anförda ävenyrkande 2 i motion 1984/85:157 (s). Utskottet vill inledningsvis erinra om gällandebestämmelser på området. Abortlagen (1974:595) innehåller inga allmännabestämmelser om s, k. abortrådgivning. Däremot finns i dess 2 § bestämmelserbl. a. om att särskild utredning skall göras då abort begärs efter utgången av12:e graviditetsveckan. Utredningens syfte är att konstatera att hinder somavses i 1 § - dvs. att aborten på grund av sjukdom hos kvinnan kan antagasmedföra allvarlig fara för hennes liv eller hälsa - inte föreligger motaborten. Utredning enligt 2 § får underlåtas om det med hänsyn till tillämpligabortmetod eller av annan särskild anledning är uppenbart att hinder motaborten inte föreligger. Vid abortiagens tillkomst framhöll emellertidutskottet (SoU 1974:21 s. 32) att det framstod som nödvändigt - och dettagällde självfallet i särskilt hög grad fall där kuratorsutredning enligt 2 §abortlagen inte var aktuell - att kvinnan muntiigt underrättas såväl om attrådgivning finns tillgänglig och hur denna är utformad som om de alternativamöjligheter hon kan erbjudas i fråga orn samtal med personer som har kännedomom förhållandena på olika områden av betydelse för kvinnan i en abortsituation.Utskottet fann det angeläget att vägledande anvisningar utarbetades rörandelämplig organisation och utformning av informationsverksamheten.Socialstyrelsen har även utfärdat anvisningar (MF 1974:100) för den praktiskatillämpningen av abortlagen. I dessa behandlas abortrådgivningen ingående. Detunderstryks därvid att rådgivningen är frivillig och att den alltid skallerbjudas den kvinna som , överväger abort. Det betonas att rådgivningen skallutgöra ett stöd i en svår situation och inte får ha till syfte att påverka denabortsökande kvinnan att avstå från att begära abort. Också den i abortlagen regleradesärskilda utredningen skall vara ett stöd för kvinnan i en krissituation ochskapa bättre förutsättningar för hennes eget ställningstagande. kai:tläggning visar att abortrådgivningenhar olika utformning och är av växlande kvalitet och innehåll. I genomsnitt av alla kvinnor i en abortsituation har kontakt med en kurator. Den särskilda, utredningen enligt abortlagen har också den en mycket olika utformning. Vidmånga kliniker sker en individuell bedömning av om kuratorskontakten kanunderlåtas. Efter en sådan bedömning får mindre än hälften av kvinnorna kontaktmed kurator. SoU1984/85:11 14 Kartläggningen har vidare visat attkuratorskontakter efter aborten genomgående är otillräckliga. Stödet tillkvinnans närstående eller till hälso-och sjukvårdspersonalen är likasåotillräckligt. Beträffande kostnaden för abortrådgivning i vid bemärkelsekan anmärkas att den särskilda utredningen enligt 2 § abortlagen anses fallainom ramen för vad sjukvårdshuvudmannen har att ombesörja i anslutning tillabortingreppet. Detta innebär att kostnaden för kvinnan och ersättningen tillhuvudmannen regleras i samma ordning som gällerför läkarvård vid sjukdom.Kvinnan får således betala patientavgift vid besöket. Den abortrådgivning somenligt anvisningar alllid skall erbjudas en kvinna som sökerabort är däremot kostnadsfri för kvinnan. I propositionen framhålls att ett gott psykosocialt stödbör erbjudas såväl kvinnan som mannen i samband med en abort. Detta får enligtföredragande statsrådets uppfattning anses vara en sådan uppgift somsjukvårdshuvudmännen har att ombesörja enligt hälso- och sjukvårdslagen.Stödet bör omfatta dels abortrådgivning, dels sådan särskild utredning som avsesi 2 § abortlagen och ges i form av kuratorskontakt eller annan stödkontakt, sombedöms lämplig utifrån kvinnans och mannens behov och önskan. Det framhålls ipropositionen att det är viktigt att stödkontakten erbjuds på ett aktivt ochpositivt sått och att kontakten, om detta behövs, kan fortsätta även en tidefter aborten. I propositionen föreslås också att all rådgivning som skeri samband med en abort skall bli kostnadsfri för de enskilda, dvs. ävensärskild utredning enligt 2 § abortlagen. Enligt föredragande statsrådets bedömning kan de särskildaabortrådgivningsbyråerna avvecklas och abortverksamheten integreras i övrighälso- och sjukvård på det sätt sjukvårdshuvudmannen anser vara bäst medutgångspunkt i lokala förutsättningar och behov. Frågor om abortrådgivning tas upp i tre motioner. I motion1984/85:155 av m.fl. (c) yrkas att ger regeringentill känna vad som i motionen anförs om "samtal inför det väntadebarnet" och stöd till personalen i abortverksamheten (yrkande 2). Motionärerna anför att många kvinnor som första gångenbesöker mödravårdscentralen möts av frågan om barnet skall födas eller om detär aktuellt med abort. Enligt motionärernas uppfattning väljer många tveksammaabortrådgivning för att få någon erfaren person att diskutera problemen med.Abortrådgivningen skall inte förutsättas sluta i ett beslut om abort. Uttrycketkan emellertid framstå som hårt och skapa känslomässiga effekter. Motionärernaföreslår därför att man för att få ett mer neutralt begrepp kring deninformation och de samtal kring graviditeten som förs, skulle erbjuda, ellerinbjuda till, samtal inför det väntade barnet. Detta samtal skall - om kvinnanfortsätter graviditeten - innehålla information om samhällets olikastödåtgärder. Motionärerna påtalar vidare vikten av ett förbättrat psykologisktstöd till personalen i abortverksamheten. SoU1984/85:11 15 I motion 1984/85:156 av . (vpk) yrkas att det psykosociala stödet byggs ut så att alla kvinnor ochberörda män får del av det {yrkande 1). I motionen framhålls att möjligheternaför kvinnor att få tidig abort har inneburit både medicinska och psykologiskafördelar. Många kvinnor - och även många män - upplever dock en abort som någotsvårl, varför en bättre psykosocial rådgivning måste erbjudas alla kvinnor ochmän i en abortsituation. Stödet skall enligt motionärerna erbjudas både infören abort och efter en genomgången sådan. Slutligen hemställs i denna del i motion 1984/85:158 avLinnea Hörlén m.fl. (fp) att sådana åtgärder skall vidtas att alla abortsökandeautomatiskt hänvisas till kurator (yrkande 1). Motionärerna betonar vikten avatt kvinnan får ökad insikt om vad abortingreppet innebär och de konsekvenserdet kan få i psykiskt hänseende, så att hon kan väga in dessa i sittställningstagande. Likaså framhåller motionärerna vikten av att kvinnan efterett abortingrepp får möjlighet till hjälp med det sorgearbete som ofta följermed en abort. Enligt utskottets mening ligger de synpunkter som framförsi motionerna i nu berörda delar väl i linje med vad som anges i propositionen.Alla abortsökande bör erbjudas ett gott psykosocialt stöd. Utskottet villsamtidigt understryka att abortrådgivning inte har som syfte att påverka denabortsökande kvinnan i någon riktning, således varken till att avstå från attsöka abort eller till att låta utföra abort. Rådgivningens uppgift är sakliginformation och stöd i en kanske svår personlig situation. Inte minst viktigtkan vara att kvinnan får någon att tala med. Om hon känner behov av det bör honsjälvfallet också få tillfälle att diskutera etiska synpunkter. Rådgivningenbör i övrigt innefatta upplysningar inte bara om medicinska och psykologiskafaktorer som bör vägas in i ett abortbeslut utan även om samhällets hjälp ochstödmöjligheter både under och efter graviditeten. Information om t. ex.bostadsstöd och annat ekonomiskt stöd till barnfamiljer kan också behövalämnas, inte minst då det gäller invandrare. Utskottet vill vidare betonavikten av att kvinnan i det fall hon beslutar sig för att genomföra en aborterbjuds stöd i form av t. ex. en kuratorskontakt även efter aborten. Som framhålls i propositionen (s. 10) bör dessutomsjukvårdspersonalens behov av stöd i abortsituationer beaktas i sammanhanget. Enligt utskottets mening råder således enighet kringvikten av att fortsätta att bygga ut och utveckla abortrådgivningen i vidmening. Detta ankommer på sjukvårdshuvudmännen. Någon åtgärd med anledning av de nu behandlademotionsyrkandena - 1984/85:155 (c) yrkande 2, 156 (vpk) yrkande 1 och 158 (fp)yrkande 1 - är enligt utskottets mening inte påkallad. Utskottet tillstyrker att den rådgivning som ges i sambandmed den särskilda utredningen eriligt 2 § abortlagen blir kostnadsfri för denabortsökande kvinnan. SoU1984/85:11 16 Sjukvårdspersonals och elevers skyldighet att medverka iabortverksamheten I propositionen erinras om attsocialstyrelsen har meddelat anvisningar om hälso- och sjukvårdspersonalensmedverkan vid aborter. I anvisningarna framhålls att inom hälso- ochsjukvården, liksom inom arbetslivet i övrigt, hänsyn bör tas till de anställdasintressen och förutsättningar i olika avseenden. Abortverksamheten bör så långtdet är möjligt organiseras så att personal, som finner det oförenligt med sinetiska och religiösa uppfattning att medverka vid abort, inte tas i anspråk försådana arbetsuppgifter. Föredragande statsrådet betonar attsjukvårdshuvudmännen bör ha en sådan planering av arbetet att en abortsökandekvinna skall kunna få abort utan onödigt dröjsmål. Enligt statsrådetsuppfattning är nuvarande anvisningar på området tillräckliga och någonsträngare reglering av frågan är inte påkallad. Vidare framhålls som nämnts attsjukvårdspersonalens behov av stöd i abortvården bör uppmärksammas. Frågor om sjukvårdspersonalens och vårdelevernasskyldighet att medverka vid aborter tas upp i tre motioner. I motion 1983/84:1629 av och (båda m) anförs att tre barnmorskeelever vägrats få ut sin legitimation pågrund av att deras kristna tro gjort det omöjligt för dem att sätta in s. k.spiraler på patienter, eftersom de betraktat detta som ett abortivt ingrepp.Motionärerna påpekar att abortkommittén avvisat sjukhuspersonalens rätt attvägra medverka vid aborter. Motionärerna betecknar denna inställning somuppseendeväckande och anser det vara ytterst viktigt att lagstiftningen tydligthävdar medborgarens rätt att följa sitt samvetes bud och sin kristnaövertygelse. I motion 1984/85:153 av /xd (m) framhålls attdet inte finns någon rätt för sjukvårdspersonalen att vägra medverka i dödenstjänst vid abort. Det finns endast bestämmelser om att den som inte villmedverka inte "bör" tas i anspråk för sådana arbetsuppgifter. Enligtmotionären förekommer det även att sjukvårdspersonal känner sig diskrimineradeeller hindrade i sin yrkeskarriär om de inte vill delta i abortverksamheten.Enligt motionären måste hälso- och sjukvårdspersonalen därför ges en lagstadgadrätt att vägra medverka i abortverksamhet. I motion 1984/85:158 av Litmea Hörlén m.fl. (fp) anförs(yrkande 2) att den rätt att slippa delta i abort verksamhet, som vi numeragenom anvisningar tillerkänner personalen vid sjukhusen, ävenborde kunna ges elever under utbildning. Barnmorskeelever som finner detoförenligt med sin etiska övertygelse att i en realistisk situation prova in s.k. spiraler som preventivmedel kunde därigenom befrias från detta moment i sinutbildning och ändå få sin legitimation. Frågan om sjukvårdspersonalens skyldighet att medverka vidabort behandlades senast av utskottet i betänkandet SoU 1983/84:3, där enutförlig redogörelse för frågan lämnades. Utskottet avstyrkte det då framfördayrkandet om författningsreglering med hänvisning dels till SoU1984/85:11 17 anvisningar i ämnet, dels till vissa uppgifter avabortkommittén. Enligt utskottets mening har ingenting nytt framkommit somvisar på ett behov av författningsreglering av sjukvårdspersonalens rätt attslippa medverka vid abortverksamhet. De anvisningar som finns ger tillräckligagarantier för att sjukvårdspersonal som finner abort oförenligt med sin etiskaeller religiösa övertygelse skall slippa delta i sådant arbete. Motion 153 (m)avstyrks. Då det gäller synpunkten att barnmorskeelever skulle kunnabefrias från vissa delar av sin utbildning och trots detta erhålla sinlegitimation, vill utskottet erinra om utbildningsministerns svar den 24 april1984 på inter-pellation 1983/84:139 om barnmorskeutbildningen, framställd avTore (). Utbildningsministern anförde bl. a. att då barnmorskeyrket ärrättsligt reglerat, endast den .som efter föreskriven utbildning fått legitimationsom barnmorska har rätt att utöva yrket. Utbildningen måste förbereda för allade arbetsuppgifter som en barnmorska har inom hälso- och sjukvården.Utbildningsministern ansåg det inte motiverat att medverka till någonförändring av bestämmelserna på denna punkt. Tillhandahållande av spiral är en viktig del av denabortförebyggande verksamheten. Den som söker sig till barnmorskeyrket måsteenligt utskottets mening vara beredd att medverka i sådan verksamhet för attdärigenom nedbringa antalet aborter. Utskottet avstyrker med hänvisning tilldet anförda även motionerna 1983/84:1629 (m) och 1984/85:158 (fp), yrkande 2. Abortförebyggande verksamhet ochpreve/xtivmedelsrådgivning Hälsoupplysning och förebyggandevård, vartill upplysningsverksamhet med abortförebyggande syfte räknas, åvilarenligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) landstingen. En väl fungerandepreventivmedelsrådgivning är enligt propositionen därvid av grundläggandebetydelse. Utbyggnaden av preventivmedelsrådgivningen stimuleradesstarkt i och med att rådgivningen fr. o. m. blev ersättningsberättigadenligt lagen (1974:525) om ersättning för viss födelsekontrollerande verksamhetm.m. var ökningen kraftig. Sedan minskade antaletrådgivningsbesök t. o. m. ökade antalet besök på nytt. Antalet preventivmedelsrådgivningsbesök ligger i de flestalän mellan 310 och 380 besök per 1 000 fertila kvinnor och år. Abortkommitténhar med hjälp av uppgifter från statistiska centralbyrånsfruktsamhetsundersökning uppskattat rådgivningsbehovet till 500 besök per 1 000fertila kvinnor och år. Denna uppgift överensstämmer med de beräkningar, somanges i principprogram för mödra- och barnhälsovården. Endast tre län har en preventivmedelsrådgivning sommotsvarar eller närmar sig det beräknade behovet. Uppgifterna för antal besökär dock delvis missvisande eftersom en del preventivmedelsrådgivning sannoliktges i samband med läkarbesök på gynekologmottagningar, vårdcentraler m. m. SoU1984/85:11 18 Dessa besök redovisas inte i den offentliga statistiken. Enligt föredragande statsrådets uppfattning bör varjesjukvårdshuvudman erbjuda en god preventivmedelsrådgivning åt dem som ärbosatta inom sjukvårdsområdet. Planeringen av rådgivningen bör liksom all annanhälso-och sjukvård ske med utgångspunkt i de behov som finns inom varje enskiltsjukvårdsområde. Statsrådet anför vidare att preventivmedelsrådgivningen dockär mycket ojämnt fördelad över landet. De resultat kommittén kommit fram tillefter en noggrann kartläggning av abortfrekvensen visar att därpreventivmedelsrådgivningen varit väl utbyggd och lättillgänglig detta har haften direkt återverkan på abortfrekvensen i positiv riktning. Kommittén har pekat på olika åtgärder för att ökapreventivmedelsrådgivningens kapacitet. Statsrådet bedömer att det bör varamöjligt att genomföra flera av dessa förslag - väl tilltagna telefontider vidolika tider , mottagningstider anpassade efter behov, ökad informationom verksamheten - utan nämnvärt ökade resurser. Då det gäller det mer allmänt abortförebyggande arbetetframhålls i propositionen att landstingens ansvar på området inte innebär attbehovet av centrala initiativ försvinner.