bet · G801LU42 · 1984-12-31 00:00:00 — Som motionärerna framhåller är likheterna ofta storamellan avtal om arbeten som innefattar nyproduktion av bostadshus och avtal omandra byggnadsarbeten ät konsumenterria. Utskottet kan därför i princip delamotionärernas uppfattning att det hade varit önskvärt att en samtidig regleringför byggnadsarbetena kunnat komma till stånd. 1 likhet med departementschefenanser emellertid utskottet att resultatet av smähus-köpsutredningens arbeteinte bör föregripas. Frågan är då om del kan anses motiverat att inte baranyproduktion av bostäder bör uteslutas från tillämpningsområdet utan ocksåandra arbeten på fast egendom. Vid bedömningen av denna fråga måste beaktasatt småhusköpsutredningen beräknas slutföra sitt arbete i denna del tidigast islutet av och att en proposition på grundval av utredningens förslaginte torde kunna framläggas . Att låta en reglering avkonsumenttjänster beträffande fast egendom anstå i avvaktan påställningstaganden till resultatet av småhusköpsutredningens arbete skullealltså innebära en avsevärd försening. Utskottet har i tidigare avsnitt framhållit att arbeten påfast egendom utgör en viktig grupp av konsumenttjänsterna. Om- ochtillbyggnadsarbeten och reparationer av byggnader är också ofta dyrbara förkonsumenterna och därför av stor ekonomisk betydelse. Enligt utskottets meningskulle ett tillmötesgående av motionärernas önskemål medföra att värdet avkonsumenttjänstlagen avsevärt urholkades. Utskottet vill också peka på att detur principiell synvinkel inte är någon rättslig skillnad mellan arbete på lösasaker och arbete på byggnader m. m. För utskottet framstår det därför somnaturligt att båda slagen konsumenttjänster regleras i ett sammanhang. Vidarebör det beaktas att gränsdragningsproblem otvivelaktigt skulle uppstå omarbeten på fast egendom nu tills vidare skulle lämnas oreglerade. Som exempelhärpå vill utskottet nämna att reparationer och underhåll av tvätt- ochdiskmaskiner i vissa fall skulle omfattas av lagen och i andra fall inteberoende på om det är fastighetsägaren eller någon annan, t. ex. en hyresgäst,som äger föremålet. Enligt utskottets mening finns det således starka skäl föratt konsumenttjänstlagen bör få det tillämpningsområde som föreslås ipropositionen. Utskottet kan inte finna att de eventuella olägenheter som ärförknippade med att endast vissa arbeten pä fast egendom nu föreslås blireglerade är så stora att man av denna anledning bör tveka att genomföraförslaget. Utskottet avstyrker därför bifall till motion 2834 yrkande 3.Utskottet vill emellertid i överensstämmelse med vad utskottet uttalat iföregående avsnitt tillägga att det självfallet är viktigt att reglerna omolika konsumenttjänster som avser byggnader inte uppvisar omotiveradeskillnader. Utskottet förutsätter därför att behovet av samordninguppmärksammas LU1984/85:42 11 vid ställningstagandena till småhusköpsutredningensförslag. Skulle det därvid visa sig att andra lösningar i olika frågor än de nuvalda framstår som lämpliga bör konsumenttjänstlagen ändras. Till den i motion 2834 berörda frågan ompreskriptionstiden återkommer utskottet . I 4 6 §§ förslaget tillkonsumenttjänstlag finns reglerom vilka krav som kan ställas på näringsidkarensprestation. a. gäller enligt 5 § att näringsidkaren särskilt skall iakttaatt tjänsten inte utförs i strid mot författningsföreskrifter ellermyndighetsbeslut som väsentligen syftar till att säkerställa att föremålet förtjänsten är tillförlitligt från säkerhetssynpunkt. Av 9 § följer att en tjänstskall anses vara felaktig om resultatet avviker från sådana föreskrifter ellermyndighetsbeslut. Detsamma gäller om en tjänst utförts i strid mot förbudenligt 4 § marknadsförirrgslagen. Sistnämnda bestämmelse föresläs ipropositionen ändrad så att skall kunna förbjuda ennäringsidkare inte bara som att saluhålla varor som kan medföraperson- och sakskador eller som är uppenbart olämpliga för sitt ändamål utan ocksåatt tillhandahålla farliga eller uppenbart olämpliga tjänster som omfattas avkonsumenttjänstlagen. Är en tjänst felaktig utan att det beror på någotförhållande på konsumentens sida har konsumenten enligt 16 § rätt att bl. a.få felet avhjälpt eller om felet inte avhjälps göra avdrag på priset eller hävaavtalet. Konsumenten kan också ha rätt till skadestånd. Av specialmotiveringen till 5 § (prop. s. 164) framgår attdet i princip saknar betydelse om konsumenten känt till att utförandet av entjänst skulle komma att stå i strid med en säkerhetsföreskrift. Konsumenten kanalltså åberopa att tjänsten är felaktig även om han haft förhållandet fulltklart för sig när han ingick avtalet. Konsumentens rätt att kräva avhjälpandeav felet eller att göra prisavdrag eller häva avtalet bör enligt propositioneninte heller påverkas. Däremot kan det komma i fråga att jämka ett skadeståndtill konsumenten eller låta hans rätt till skadestånd helt falla bort. Lagrådet framhåller i sitt yttrande (prop. s. 353) att iexempelvis sädana fall då konsumenten beställt tjänsten med full insikt om attden står i strid mot ett förbud och därför är felaktig torde det böra anses attfelaktigheten beror på ett förhållande på konsumentens sida. I synnerhet omnäringsidkaren då inte känt till förbudet och därav följande felaktighet tersig enligt lagrådet ett felansvar för honom stötande. 1 slutprotokollet anför departementschefen (s. 372) attenligt hans mening kan ett fel inte anses bero på ett förhållande päkonsumentens sida enbart därför att denne har beställt tjänsten med full insiktom att den står i strid mot ett förbud och med hänsyn härtill är felaktig. Föratt näringsidkaren skall undgå felansvar synes dessutom böra krävas att hanbeträffan- LU1984/85:42 12 de sådana väsentliga säkerhetsbestämmelser som det ärfråga om i 5 § varken har känt till eller borde ha känt till förbudet. I motion 2834 (m) yrkas (yrkande 4) att förslaget tillkonsumenttjänstlag skall ändras så att en tjänst inte anses felaktig närkonsumenten vid beställningen varit medveten om att tjänsten strider motsäkerhetsnormer. Motionärerna hänvisar till vad lagrådet anfört i denna frågaoch förklarar sig dela lagrådets uppfattning. Vidare framhålls att regleringenframstår som stötande. Motionärerna anför också att det från principiellautgångspunkter inte kan accepteras att man genom lagstiftning försöker skyddaett offentligrättsligt intresse av att säkerhetsföreskrifter iakttas genom attinföra möjigheter till skadestånd och andra privaträttsliga sanktioner. Utskottet erinrar om att i 8 § konsumentköplagen finnstvingande bestämmelser om varor som inte är tillfredsställande frånsäkerhetssynpunkt. a. gäller att en vara är felaktig om den säljs i stridmot ett förbud att saluhålla varan, vilket har meddelats i en författning ellerav en myndighet väsentligen i syfte att förebygga att den som använder varanskadas eller ådrar sig ohälsa. En liknande bestämmelse finns också intagen ikonsumentköpsutred-ningens förslag till ny konsumentköplag. I likhet med departementschefen anser utskottet attskyddet för konsumenterna till liv och hälsa naturligtvis måste ges högstaprioritet även inom konsumenttjänstområdet. Enligt utskottets mening är detsåledes befogat att i konsumenttjänstlagen lägga fast,de minimikrav i fråga omtjänstens beskaffenhet som kan uppställas från säkerhetsskyddspunkt. Med hänsyntill vikten av att olika säkerhetsbestämmelser iakttas bör reglerna utformas såatt de sätter en gräns för vad parterna med bindande verkan kan avtala. Iöverensstämmelse med vad som gäller enligt konsumentköplagenoch med förslaget till ny konsumentköplag bör det därför i princip saknabetydelse om konsumenten har känt till att utförandet av tjänsten skulle stridamot en säkerhetsföreskrift. Som framhålls i propositionen bör felet såledesinte anses bero på ett förhållande på konsumentens sida enbart därför att han,när avtalet träffades, hade fullt klart för sig att tjänsten skulle kunna bli bristfälligi nu aktuellt hänseende. När det är fråga om sådana väsentliga säkerhetsnormersom avses i 5 § bör det enligt utskottets mening därutöver krävas attnäringsidkaren varken har känt eller borde ha känt till dem för att han skallundgå felansvar. Utskottet konstaterar sammanfattningsvis att enbart denomständigheten att konsumenten beställt tjänsten med full insikt om att denskulle strida mot ett förbud således inte som motionärerna yrkar bör beta honomrätten att påfordra att felet avhjälps eller kräva prisavdrag eller hävaavtalet. Något annorlunda ställer sig saken när det gäller rätten tillskadestånd. Har konsumenten medverkat till ett avtal om en felaktig tjänst börnäringsidkarens skadeståndsskyldighet kunna helt bortfalla eller skadeståndetjämkas. LU1984/85:42 13 Pä grund av det anförda avstyrkerutskottet bifall till yrkande 4 i motion 2834. Enligt 10 § förslaget tillkonsumenttjänstlag skall en tjänst anses felaktig om resultatet avviker frånuppgifter som lämnats i samband med avtalets ingående eller annars vidmarknadsföring antingen av näringsidkaren själv, av någon annan näringsidkareeller av en branschförening eller liknande organisation för näringsidkarensräkning eller också av en materialleverantör eller någon annan i tidigare led.För att marknadsföringsansvaret skall inträda krävs att de lämnade uppgifternaär av betydelse för bedömningen av tjänstens beskaffenhet ellerändamålsenlighet samt att de kan antas ha inverkat på avtalet. Rättas enuppgift inträder inte något ansvar för näringsidkaren. I motion 2834 (m) framhålls att i förhållande tillkonsumenttjänstutredningens förslag innebär propositionen på denna punkt enavsevärd utvidgning av näringsidkarens ansvar. 1 avsaknad av remissbehandlingär det enligt motionärerna svårt att överblicka de praktiska konsekvenserna.Klart är emellertid att förslaget i propositionen inte är förenligt medgrundläggande avtalsrättsliga regler. Motionärerna framhåller vidare att det ärvanligt att en näringsidkare använder sig av ett blandat eller omfattandesortiment av produkter, t. ex. olika typer av reservdelar, då han utför vissatjänster. Att näringsidkaren skall behöva skaffa sig kännedom om de uppgiftersom i olika sammanhang exempelvis utomlands kan ha lämnats om varje produktförefaller motionärerna orimligt. Motionärerna yrkar därför (yrkande 5) attmarknadsföringsansvaret skall begränsas till marknadsföringsuppgifter somåberopats av näringsidkaren. Även från näringslivets sida har kritik riktats motomfattningen av marknadsföringsansvaret. Utskottet vill för sin del peka på att den gällandekonsumentköplagen innehåller en regel om marknadsföringsansvar. Regeln skiljersig emellertid från den bestämmelse som föresläs, bl. a. genom att detkrävs att näringsidkaren åberopat uppgiften för att felansvar skall inträda.Även i förslaget till ny konsumentköplag har tagits in en bestämmelse om marknadsföringsansvar.Denna bestämmelse ansluter nära till konsumenttjänstlagens regel. I förslagethar sålunda det nuvarande kravet att uppgiften skall ha åberopats inte tagitsmed. I det nordiska förslaget till ny köplag finns också en regel ommarknadsföringsansvar utan någon begränsning till uppgifter som åberopats. Utskottet anser att även när det gäller konsumenttjänsternäringsidkaren bör ha ett ansvar för uppgifter som lämnas av någon annan änhonom själv vid marknadsföring. 1 likhet med vad som gäller enligtkonsumentköplagen bör ansvaret avse uppgifter som lämnas av någon i etttidigare omsätt- LU1984/85:42 14 Vidare bör ansvaret omfatta uppgifter som någonannan lämnat för näringsidkarens räkning, t. ex. en branschorganisation elleren reklambyrå. När det gäller frågan om huruvida en uppgift som lämnatsvid marknadsföring måste ha åberopats av näringsidkaren vill utskottet peka påatt den som utför konsumenttjänster i regel är fackman med ett begränsatyrkesområde. Den som yrkesmässigt utför reparationer och andra arbeten på lösasaker och fast egendom och därvid använder material som levereras av andranäringsidkare bör normalt ha en tämligen god kännedom om den marknadsföring sombedrivs av dessa. I vart fall torde han utan större svårighet kunna skaffa sigsådan kännedom. Vad nu sagts gäller också beträffande marknadsföringsuppgiftersom lämnats för näringsidkarens räkning av en branschorganisation, reklambyråe. Utskottet vill också peka på att näringsidkaren i sin egenskap av fackmanregelmässigt torde ha möjlighet att bedöma huruvida en marknadsföringsuppgiftär rättvisan-, de eller ej. Mot bakgrund av det anförda får det, somdepartementschefen framhåller, i valet mellan näringsidkaren och konsumenten,anses ligga närmare till hands att låta näringsidkaren bära följderna av enoriktig eller vilseledande uppgift som har lämnats exempelvis i enmaterialleverantörs marknadsföring. Detta gäller oavsett om näringsidkarenhaft kännedom om den ifrågavarande uppgiften eller inte. Till skillnad frånmotionärerna anser utskottet därför att det inte bör ställas upp något krav påatt näringsidkaren skall ha åberopat uppgiften. I sammanhanget vill utskottetunderstryka att den i propositionen föreslagna regeln om marknadsföringsansvarinte är så långtgående som motionärerna synes mena. En viktig begränsning avnäringsidkarens ansvar ligger nämligen däri att uppgiften skall kunna antas hainverkat på avtalet med konsumenten. När det gäller ansvaret förmaterialleverantörers uppgifter innebär denna begränsning bl, a. attkonsumenten när avtalet slöts måste ha utgått från att visst bestämt materialskulle komma att användas. Som framhålls i propositionen torde därför uppgiftersom en materialleverantör etc. lämnat bli aktuella huvudsakligen när parternahar avtalat om anväridning av ett visst bestämt material eller närnäringsidkaren i sin marknadsföring har angett att han för tjänster av det slagsom avtalet gäller använder visst material. Med den begränsningmarknadsföringsansvaret sålunda fått ligger det i sakens natur att uppgiftersom lämnats vid marknadsföring utomlands och som inte nätt endast irena undantagsfall kommer att kunna medföra något ansvar för näringsidkaren.Det bör vidare framhållas att näringsidkarens skadeståndsansvar vid oriktigamarknadsföringsuppgifter liksom vid andra fel inträder endast när han inte kanvisa att fel eller försummelse inte ligger honom till last. Utskottet villockså peka på att näringsidkaren inte ensam bär ansvaret för oriktigamarknadsföringsuppgifter som lämnats av tredje man. Enligt 33 § förslaget tillkonsumenttjänstlag svarar också tredje LU 1984/85:42 15 mangentemot konsumenten för oriktiga eller vilseledande uppgifter som han lämnatuppsåtligen eller av vårdslöshet. Pågrund av det anförda tillstyrker utskottet propositionen i aktuell del ochavstyrker bifall till motion 2834 i motsvarande del. Enligt 17 § förslaget till konsumenttjänstlag måsteen konsument som vill åberopa att en tjänst är felaktig underrättanäringsidkaren om detta inom skälig tid efter det att han märkt eller bortmärka felet (reklamation). Konsumentens rätt att framställa anspråk på grund avfel går förlorad (preskriberas) om han inte reklamerat eller, vidarbete på mark, byggnader och andra fasta saker, från det uppdragetavslutades. Har näringsidkaren handlat i strid mot tro Och heder gäller alltiden preskriptionstid av . Ipropositionen föreslås också att den allmänna köplagen och konsumentköplagenändras sä att preskriptionstiden för anspråk på grund av fel i köpta varorförlängs från ett till . Näringslivsorganisationernahar inför utskottet ifrågasatt behovet av en förlängning av preskriptionstidenfrån ett till och framhållit att en tvåårig preskriptionstid kommer attmedföra problem och leda till att priset för varor och tjänster ökar. Starkkritik har också framförts mot den tioåriga preskriptionstiden vid arbete påfasta saker, varvid bl. a. gjorts gällande att förslaget avviker från destandardavtal som tillämpas på byggnadsområdet, främst dåSvenska Allmänna bestämmelser för byggnads-, anläggnings-och installationsentreprenader (AB 72). Som tidigare berörts kritiseras densärskilda preskriptionstiden för arbeten på fasta saker också i motion 2834(m). Nären vara eller en tjänst är felaktig torde enligt utskottets uppfattningkonsumenten i allmänhet relativt snart upptäcka felet. Det kan emellertidförekomma att felet blir märkbart först . Möjligheten att entjänst eller vara är behäftad med sådant s. k. dolt fel är ett osäkerhetsmomentför näringsidkaren. Efter hand som tiden går får näringsidkaren ett allt störreintresse av att avtalsförhållandet skall anses avslutat så att han inte längrebehöver räkna med att drabbas av anspråk på grund av detta. Också från allmänsynpunkt är det en nackdel om anspråk pä grund av fel kan göras gällande efterlång tid. Tvister pä grund av förhållanden som ligger långt tillbaka i tidenmedför nämligen ofta betydande bevisproblem och kan därmed blioproportionerligt resurskrävande för både de inblandade parterna ochmyndigheter. Motdenna bakgrund har det på det köprättsliga området ställts upp särskildapreskriptionstider soni träder i stället för den allmänna, dispositivatioåriga preskriptionstiden enligt preskriptionslagen (1981:130). mening är det befogat att också på konsumenttjänstområdet 1 *** 1984/85. LU1984/85:42 16 införa en särskild preskriptionstid som bör samordnas medden köprättsliga. När det gäller frågan om preskriptionstidens längd vid köpanförde köplagsutredningen i sitt slutbetänkande (SOU 1976:66) Köplag bl. a.att köp numera ofta avser gods av sådant slag att man måste räkna med att felkan visa sig först efter det godset tagits i bruk. Köplagsutredningenföreslog därför att preskriptionstiden skulle förlängas till . Också idet nordiska köplagsförslaget har preskriptionstiden satts till medundantag dock för . Förutom det skäl som åberopats av köplagsutredningenanförs i det nordiska betänkandet att det inte är ovanligt att en vara tas ibruk jämförelsevis läng tid efter leveransen. Enligt utskottets mening är dessaskäl bärande. Utskottet vill också hänvisa till att man i sedan är 1974har en preskriptionstid av för felanspråk på grund av köp och att sådanpreskriptionstid också finns Wienkonvention om internationella köp,vilken undertecknats av bl. Utskottet tillstyrker därför attpreskriptionstiden vid både köp och konsumenttjänster bestäms till . 1 fråga om arbeten på byggnader och andra fasta sakersynes en tvåårig preskriptionstid allt för kort. Problemet med dolda fel ärnämligen som redovisas i propositionen (s. 67 f.), särskilt beaktansvärt vidsådana arbeten. Sålunda kan fel i byggnadsarbeten under olyckliga förhållandenförbli dolda under högst avsevärd tid, och kostnaderna för deras avhjälpandekan bli betydande. Det finns således starka skäl för att en längre preskriptionstidbör gälla pä grund av felaktiga byggnadsarbeten m. m. Det norska förslaget tilllov om forbrukeretjenster innehåller också en särskild preskriptionstid förarbeten på fast egendom, låt vara att den satts till . Enligt utskottetsmening färden i propositionen föreslagna preskriptionstiden anses väl avvägd.Den ansluter tidsmässigt även väl till vad som gäller som förutsättningför bostadslån till gruppbyggda småhus. En förutsättning för sådant lån ärnämligen att konsumenten får en ansvarsutfästelse som ger ekonomiskt skydd vidväsentliga fel och brister som uppkommer efter slutbesiktningen(prop. 1983/84:41, BoU 1983/84:8). På grund av det anförda förordar utskottet att förslagetom preskriptionstidens längd genomförs. Som tidigare berörts kankonsumenten enligt förslaget till konsumenttjänstlag ha rätt till skadestånd dåtjänsten är felaktig. Rätt till skadestånd kan också föreligga omnäringsidkaren inte utför sitt uppdrag i rätt tid (dröjsmål). Närmare regler omnäringsidkarens skadeståndsskyldighet finns i 31 §. Bestämmelsen är i principtvingande. Enligt 31 § första stycket är näringsidkaren skyldig att ersättakonsumenten för skada som denne LU1984/85:42 ''' tillfogas pä grund av fel eller dröjsmål. Näringsidkarengår dock fri om han visar att skadan inte beror på försummelse av honom ellerav någon som han anlitat för att utföra tjänsten (presumtionsansvar). I 31 §andra stycket stadgas att skadeständsskyldigheten omfattar också ersättning förskada på föremålet för tjänsten eller annan egendom som tillhör konsumenteneller någon medlem av hans hushåll. Till skillnad från vad som gäller enligtförsta stycket kan dock konsumenten och näringsidkaren när det gällersakskadorna träffa avtal om att ersättningen inte skall omfatta förlust inäringsverksamhet. Av propositionen framgår att skadeståndsskyldighetenomfattar inte bara direkta förluster och utgifter på grund av fel ellerdröjsmål, exempelvis kostnader för att få felet avhjälpt, utan också s. k.följdförluster, dvs. andra ekonomiska skador. Som exempel på följdförlusternämns i propositionen bl. a. att konsumenten på grund av felet ellerdröjsmålet förlorat arbetsförtjänst eller att han inte kunnat utnyttja enbetald resa eller haft andra kostnader som blivit onyttiga. En ersättningsgillskada kan också uppkomma genom att konsumenten pä grund av fel eller dröjsmål isamband med arbeten i hans bostad inte kan utnyttja denna till fullo. Ersättningen för skada pä föremålet för tjänsten och andrasakskador som avses i 31 § andra stycket bestäms enligt 5 kap. 7 §skadeståndslagen. Detta innebär att i princip all ekonomisk skada skallersättas. 1 propositionen framhålls att en sakskada kan drabba egendom som istörre eller mindre utsträckning används i den skadelidandes näringsverksamhetsamt medföra kostnader och andra förluster i näringsverksamheten. Som ettexempel nämns att konsumenten eller någon medlem av hans hushåll driver enfrisersalong i familjens bostadshus samt att en felaktigt utfördrörinstallation avseende bostadsutrymmena leder till vattenskador på salongensutrustning och till att rörelsen måste hällas stängd . Dessaskador och de förluster som följer därav drabbar enligt departementschefeninte några egentliga konsumentintressen. Om rörinstallationen hade avsettutrustning för frisersalongen skulle näringsidkaren ha haft möjlighet attbegränsa sitt ansvar för skadorna. Departementschefen anser att samma möjlighetbör stå honom till buds även om den tjänst som har gett upphov tillegendomsskadorna och förlusten i näringsverksamheten såsom i det anfördaexemplet är en konsumenttjänst som omfattas av konsumenttjänstlagen. 1propositionen föresläs därför som tidigare redovisats att näringsidkaren skallkunna friskriva sig frän följdförlust i näringsverksamhet på grund avsakskada. Näringslivsorganisationerna har ansett att reglerna omnäringsidkarens skadeståndsskyldighet är alltför långtgående. De har bl. a.hävdat att följdförluster inte bör omfattas. I vart fall bör enligtorganisationerna näringsidkaren ges möjlighet att friskriya sig från allatyper av följdförluster i näringsverksamhet och alltså inte bara när det gällersakskador. Organisationerna har i sistnämnda avseende hänvisat till det avdepartementsche- Rällelse: S. 28, rad 10 nedifrån Står: motion 1984/85:2735Rättat till: motion 1984/85:2835 LU1984/85:42 18 fen anförda exemplet på sakskada som lett till att enfrisersalong måst hållas stängd. Enligt organisationerna är det inte någonavgörande skillnad mellan detta fall och den situationen att näringsidkarenutför en rörinstallation felaktigt eller dröjer med arbetet och frisersalongenav denna anledning måste hållas stängd. I de två sistnämnda exemplen harnäringsidkaren dock inte någon möjlighet att friskriva sig. Enligt utskottets uppfattning är det angeläget att man päkonsumenttjänstområdet ger konsumenten en rätt till ersättning för inte baradirekta förlusteroch utgifter på grund av näringsidkarens kontraktsbrott utanockså'för andra ekonomiska skador. I förhällande till de andra påföljderna vidfel eller dröjsmål är nämligen konsumentens rätt att kräva skadestånd avcentral betydelse när det gäller att tvinga fram en avtalsenlig prestation.Utskottet vill härvidlag särskilt peka på att konsumenttjänstlagen utformatsså att de rättsliga möjligheterna att häva ett avtal är begränsade av hänsyntill näringsidkaren.