bet · G801JuU14 · 1984-12-31 00:00:00 — Har den skattskyldige, på sätt anges i 14 § andra stycketskattebrottsiagen (1971:69), delgetts underrättelse om misstanke om brott somavser skatt enligt de författningar som anges i 1 kap. 1 § första stycket Ieller enligt lagen (1984:409) om avgift på gödselmedel eller har åtal väcktsmot honom för sådant brott, får beskattnings-myndigheten meddela beslut om efterbeskattningför den redovisningsperiod eller den skattepliktiga händelse som brottet avseräven efter utgången av i W§ angiven tid. Detsamma gäller om liden för altådöma den skattskyldige påföljd för sådant brott har förlängts genom beslutenligt 14 a § skattebrottslagen. Beskattningsmyndighelen får också meddela beslut omefterbeskattning efter utgången av i 10 § angiven tid, om eflerbeskaltningenmedför att den skattskyldige enligt 12 § skattebrottslagen är fri från ansvarför brott. Beslutet om efterbeskattning enligt första stycket fårinte meddelas senare än under kalenderåret efter det då någon av de där angivnaåtgärderna först vidlogs. Beslutet om efterbeskattning enligt andra stycket fårinte meddelas senare än under kalenderåret efter del då ål-gärd som avses i 12§ skattebrottslagen vidtogs. Har den skattskyldige avlidit, fårbeskattningsmyndigheten dock inte meddela beslut om efterbeskattning avdödsboet senare än från dödsfallet. Första stycket skall tillämpasockså ifall då den som har företrätt en juridisk person åtalals för skattebrottsom avser den juridiska personens skatt eller är fri från ansvar för sådantbrott på grund av 12 § skattebrottslagen. Efterbeskattning som har påförts enligt första stycketskall undanröjas av beskattningsmyndigheten, om åtal inte väcks på grundval avden förundersökning som föranlett underrättelsen om brottsmisstanke ellerbeslutet om tidsförlängning eller, om åtal har väckts, åtalet inte bifallstill någon del. Vad som har sagts nu gäller dock inte om den skaltskyldige ärfri från ansvar med stöd av 12 § skattebrottslagen. Första-fjärde styckena skall också tillämpas om brottetavser en juridisk persons skatt och åtgärd som avses i första stycket harvidtagits mot den som har företrätt den juridiska personen eller om företrädarenär fri från ansvar för sådant brott med stöd av 12 § skattebrottslagen. Denna lag tråder i kraft den . Lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd avsocialavgifter från Härigenom föreskrivs att 20 § lagen(1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare skall ha nedanangivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 20 § Den lokala skattemyndigheten får ålägga en arbetsgivarebetalningsskyldighet för ett utgiftsårs avgifter efterutgiftsårets utgång. Har en arbetsgivare avlidit får betalningsskyldighet dockinte åläggas dödsboet enligt 22 § om inte frågan prövats efterutgången av det kalenderår under vilket bouppteckning blivit ingiven förregistrering. Har arbetsgivaren åtalats för skattebrott, som avserarbetsgivaravgifterna, får den lokala skattemyndigheten även efter utgångenav i första stycket angiven tid ålägga betalningsskyldighet för det utgiftsårsom brottet avser. Detsamma gäller när betalningsskyldighet skall åläggas pågrund av åtgärd som avses i 12 § skattebrottsiagen (/97/.69). Betalningsskyldighet får inte åläggas efter utgången avkalenderåret efter det då åtalet väcktes eller åtgärd som avses i 12 § skattebrottslagenvidtogs. Har arbetsgivaren avlidit skall fråga om betalningsskyldighet fördödsboet prövas från dödsfallet. Ett beslut ombetalningsskyldighet som meddelas sedan arbetsgivaren har åtalats skallundanröjas av den lokala skattemyndigheten om åtalet inte bifalls till någondel. Detta gäller dock inte om åtalet ogillas med stöd av 12§ skattebrottsiagen. Har arbetsgivaren, på sätt anges i 14 § andra stycketskattebrottslagen (1971:69), delgetts underrättelse om misstanke om brott somavser arbetsgivaravgifterna eller har åtal väckts mot honom för sådant brott,får den lokala skattemyndigheten ålägga betalningsskyldighet för detulgiftsår som brottet avser även efter utgången av i första stycket angiventid. Detsamma gäller om liden för att ådöma arbetsgivaren påföljd för sådantbrott har förlängts genom beslut enhgt 14 a § skattebrottsiagen. Den lokala skaltemyndigheten får också åläggabetalningsskyldig-hel efter utgången av i första stycket angiven tid när sådanskyldighet skall åläggas på grund av åtgärd som avses i 12 § skattebrottslagen. Betalningsskyldighet enligt andra stycket får inteåläggas efter utgången av kalenderåret efter det då någon av de där angivnaåtgärderna först vidtogs. Betalningsskyldig-hel enligt tredje stycket får inteåläggas efter utgången av kalenderåret efter det då åtgärd som avses i 12§skattebrottslagen vidtogs. Har arbetsgivaren avlidit skall dock fråga ombetalningsskyldighet för dödsboet prövas från dödsfallet. Ett beslut om betalningsskyldighet som meddelas enligt andra Andra och tredje styckena skallockså tillämpas om den som har företrätt juridisk person ålalats förskattebrott som avser den juridiska personens arbetsgivaravgifter eller är frifrån ansvar för sådant brott på grund av 12 § skattebrottslagen. stycketskall undanröjas av den lokala skattemyndigheten, om åtal inte väcks pågrundval av den förundersökning som föranlett underrättelsen ombrottsmisstanke eller beslutet om tidsförlängning eller, om åtal har väckts,åtalet inte bifalls till någon del. Vad som har sagts nu gäller dock inte omarbetsgivaren är fri från ansvar med stöd av 12 § skattebrottslagen. Andra - femte styckena skall också tillämpas om brottetavser en juridisk persons arbetsgivaravgifter och åtgärd som avses i andrastycket har vidtagits mot den som har företrätt den juridiska personen eller omföreträdaren är fri från ansvar för sådant brott med stöd av 12 §skattebrottslagen. Denna lag träder i kraft den . De nya bestämmelserna i 20 § andra-sjätte styckena skallha motsvarande tillämpning i fråga om arbetsgivaravgifter och allmän löneavgiftenligt 1§ lagen (1982:423) om allmän löneavgift som belöper på tid föreikraftträdandet. JuU1984/85:14 20 I motion 1984/85: 150 av Per-OlofStrindberg m.fl. (m) hemställs att avslår propositionen utom såvittavser förslaget om generell förlängning av preskriptionstiden för vissa brottmot skatte- och avgiftsförfattningarna. I motion 1984/85:151 av KjellJohansson m.fl. (fp) hemställs att beslutar avslå proposition 1984/85:47utom i den del som gäller förlängd preskriptionstid för vissa brott motskatte- och avgiftsförfattningarna. 1 motion 1984/85:152 av () yrkas 1. att riksdagenavslår proposition 1984/85:47, utom såvitt avser förslaget om generell förlängningav preskriptionstiden för vissa brott mot skatte- och avgiftsförfattningarna, 2. att ,för den händelse föregående yrkande faller, vid beslut om viss förlängning avpreskriptionstid till följd av uttalad brottsmisstanke eller till följd avbeslut av tingsrätt kompletterar dessa regler på sätt denna motion anger. I mofion 1984/85:689 av () yrkas 1. att riksdagenavslår proposition 1984/85:47 såvitt avser brytande av preskription viddelgivning av underrättelse om brottsmisstanke, 2. att riksdagenbeslutar att hos regeringen begära att fråga om en samordning av nordisklagstiftning om preskriptionshinder aktualiseras i . Utredningen (Fi 1973:01) omsäkerhetsåtgärder m. m. i skalteprocessen (USS) har avgett femdelbetånkanden. Tre av dessa har redan lagts till grund för lagstiftning om bl.a. olika säkerhetsåtgärder i skatte- och avgiftsprocessen. I delbetänkandet(SOU 1980:4) Preskriptionshinder vid skattebrott har lagts fram förslag tilländrade bestämmelser om åtalspreskription vid brott mot skatte- ochavgiftsförfattningarna och vissa följdändringar i fråga om eftertaxering m. m. Betänkandet har remissbehandlats. Propositionen bygger påbetänkandet och remissbehandlingen av den. I propositionen föresläs nyabestämmelser om preskription av skattebrott i syfte bl. a. att minskamöjligheterna för en misstänkt att komma undan lagföring för brottet. JuU 1984/85:14 21 Enligt gällande bestämmelser om åtalspreskriptionfår en domstol inte döma till påföljd för ett brott om den misstänkte inte harhäktats eller fått del av åtalet från det att brottet begicks.Denna tid är för brott enligt skattebrottslagen (1971:69) . Förandra brott mot skatte-och avgiftsförfattningarna är den i många fall kortare. Ipropositionen föreslås att preskriptionstiden för vissa brott mot skatte-ochavgiftsförfattningarna förlängs till . Vidareföreslås regler om att preskription av ett skattebrott skall kunna hindrasredan genom att den misstänkte personligen delges en underrättelse ommisstanke om brottet. Underrättelsen, som skall ha utfärdats av åklagaren,måste ske vid en förundersökning som leder till allmänt åtal för brottet. Dessaregler föreslås bli kompletterade, såvitt gäller vissa särskilt allvarligabrott, nämligen skattebedrägeri, grovt skattebedrägeri och försök därtill samtbrott enligt 31 § första stycket kupongskattelagen (1970:624), med bestämmelserom att preskriptionstiden för ett sådant brott under vissa förutsättningarskall kunna förlängas i det särskilda fallet. Den skall få förlångas om denmisstänkte inte kunnat delges åtalet eller underrättelsen om brottsmisstanke pågrund av bl. a. att han håller sig undan eller stadigvarande vistas utomlands.Förlängningen får omfatta högst fem är. Beslut i fråga om föriängning avpreskriptionstiden skall fattas av tingsrätt. Propositioneninnehåller också förslag till följdändringar i fråga om eftertaxering ellerannan efterbeskattning i samband med skattebrott. Detföreslås även en justering i skattebrottslagens bestämmelser omförvaltningsmyndigheters skyldighet att anmäla misstanke om skattebrott. De nya reglerna harföreslagits tråda i kraft . Inom straffrätten finns två former av preskription,åtalspreskription och påföljdspreskription. De allmänna bestämmelserna omåtalspreskription ges i 35 kap. (BrB) och innebär att påföljd förett brott inte får ådömas om den misstänkte inte har häktats eller erhållit delav åtal för brottet från brottet. Denna tid är bestämd till olikaantal år beroende på det straff som högst kan följa på brottet.Preskripfionstiden är om på brottet inte kan följa svårare straff änfängelse , om svåraste straffet är högre men inte över fängelsei , om svåraste straffet är högre men inte över fängelse i åttaår, om svåraste straffet är fängelse ochslutligen om fängelse på livstid kan följa på brottet (1 §). Preskriptionstidenlöper enhgt huvudregeln från den dag då brottet begicks (4§). Reglernaom åtalspreskription i BrB gäller också i fråga om brott inom specialstraffrätten,alltså även beträffande brott mot skatte- och avgiftsför- JuU 1984/85:14 22 fattningarna,i den mån avvikande bestämmelser inte har meddelats. Sådana specialreglerfinns bl. a. i 14 § skattebrottslagen (1971:69) beträffande preskriptionstidenslängd. Där föreskrivs att påföljd för brott enligt 3, 7, 8 eller 9 §skattebrottslagen får ådömas utan hinder av vad som sägs i 35 kap. 1 § BrB, omden misstänkte häktats eller erhållit del av åtal för brottet frånbrottet. Denna undantagsbestämmelse medför att preskriptionstiden för brottenligt skattebrottslagen är . De brott som träffas av bestämmelsenoch som sålunda har getts en längre preskriptionstid än enligt BrB ärskatteförseelse samt uppbördsbrotten oredlig uppbördsredovisning, bristandeuppbördsredovisning och vårdlös uppbördsredovisning. Reglerna ompreskriptionstid innebär för skattebrottens del att preskriptionstiden är femår för alla brott enligt skattebrottsiagen utom för grovt skattebedrägeri ochgrovt fall av försvårande av skattekontroll för vilka tiden är . Medpåföljdspreskription menas att en påföljd som har ådömts någon bortfaller omåtgärder för verkställighet inte har vidtagits som varierar efterpåföljdens art och längd (7 och 8 §§). IBrB finns vidare bestämmelser om absoluta preskriptionstider, dvs. tider somgäller oberoende av om någon preskriptionshindrande åtgärd har kommit tillstånd (6§). Enligt paragrafen får påföljd i intet fall ådömas sedan viss tidhar förflutit från den dag då brottet begicks eller effekten av det inträdde.För t. ex. brott varpå inte kan följa svårare straffan böter får sålundapåföljd inte i något fall ådömas har förflutit. Förarbetenangående de allmänna reglerna om åtalspreskription Institutet åtalspreskription brukar rättspolitisktmotiveras bl. a. med att statens straffanspråk inte bör upprätthållas underobegränsad tid; straffbehovet försvagas allteftersom tiden löper, och frånallmänpreventiv synpunkt är det därför inte lika nödvändigt att för lång tidsedan begångna brott blir beivrade som att så sker med brott som ännu äraktuella i det allmänna medvetandet. Ett annat skäl som brukar tillmätasbetydelse är att det skulle drabba den misstänkte onödigt hårt att behövariskera att efter brottet ådömas straff, som kanske äventyrar dentillvaro han byggt upp för sig (jfr SOU 1923:9 och SOU 1925:28). Bestämmelsernai BrB om vilka åtgärder som innebär att preskriptionstiden för ett brott avbrytsgår tillbaka till motsvarande regler i strafflagen. Förslag om att införa andrapreskriptionshindrande åtgärder än häktnitig och delgivning av åtal harframförts . Sakenbehandlades i betänkanden av processlagberedningen (SOU 1944:9 och 10).Beredningen föreslog att preskription skulle avbrytas när åtgärd vidtogs förbrottets beivrande. Sådan åtgärd skulle anses vidtagen då den misstänkteerhållit del av åtal eller när han vid förundersökning som lett till åtalunderrättats om den mot honom riktade misstanken. Bakgrunden till beredningensförslag var att den nya föreskrev att JuU 1984/85:14 23 åtali regel skulle föregås av en förundersökning som var så fullständig att måletkunde avgöras vid en huvudförhandling. Allmänt åtal skulle till följd häravkomma att anställas pä ett senare stadium av brottsutredningen än enligt denäldre rättegångsordningen. Beredningen anförde i sammanhanget bl. a. attfömndersökningen var att betrakta som en del av rättegången i vidsträckt meningoch att brottmålsförfarandet anses inlett redan genom förundersökningen. Medhänsyn härtill var det enligt beredningen inte följdriktigt att låtapreskriptionen avbrytas först genom åtalet. Vad beredningen hade föreslagit isaken förelades genom proposition 1946: 329. Ärendetbehandlades av första lagutskottet (ILU 1946:59). Utskottet förordade att dedittillsvarande principerna för preskriptions avbrytande -häktning ellerdelgivning av åtal skulle bibehållas. Utskottet underströk härvidlagbetydelsen av att reglerna om åtalspreskription var klara och enkla ifillåmpningen och att i detta avseende företräde otvivelaktigt måste ges åt ettsystem där preskription avbryts genom åtal framför ett där den avgörandefidpunkten var när den misstänkte underrättas om misstanken för ett brott.Vidare måste enligt utskottet beaktas att det i propositionen föreslagnasystemet skulle komma att medföra en förlängning av preskriptionstiderna ochatt anledning saknades till en sådan förlängning. Av betydelse var ocksåuppfattningen att en preskriptionshindrande åtgärd inte borde få företas påsvagare grunder än som gällde för åtals väckande. Underförarbetena till BrB övervägdes på nytt frågan om preskriptionshindrandeåtgärder. Strafflagberedningen anförde i sitt slutbetänkande (SOU 1956:55 s.367 ff) att preskriptionstiden borde avbrytas på ett tidigare stadium åndelgivningen av åtal. Beredningen föreslog att reglerna skulle utformas enligtden ordning som ursprungligen föreslagits av processlagberedningen men somavvisats av är 1946. 1propositionen med förslag till brottsbalk (prop. C 408 ff) anfördedepartementschefen emellertid att det inte förelåg tillräcklig anledning attbryta med det system som antog . En övergång till den ordningsom strafflagberedningen förordat - nämligen att delgivning av misstanke underfömndersökningen skulle utgöra preskriptionshinder - skulle enligt departementschefeni många fall komma att innebära en betydande förlängning avpreskriptionstiderna. Härtill kom, fortsatte departementschefen, att den nämndaordningen skulle medföra risk för vissa komplikationer; bl. a. torde oklarhetlätt kunna uppkomma huruvida delgiven misstanke avsett den gärning för vilkenåtal väcks. Första lagutskottet (ILU 1962:42 s. 87) anslöt sig tilldepartementschefens synpunkter. JuU 1984/85:14 24 Förarbetenangående åtalspreskription enligt skattebrottslagen I förarbetena till skattebrottslagen (prop. 239) uttalade departementschefen som motiv till den då införda ordningenbl. a. att skattebrotten generellt sett - även om svårhetsgraden skiftade väsentligt- krävde längre utredningstider än vad som i regel gällde för motsvarande brottinom andra områden. Enligt departementschefen berodde detta i första hand pååtalsmaterialets stora omfattning och heterogena karaktär. I skattebrottslagentogs in en särbestämmelse om en preskriptionslid av för de brott i lagensom annars skulle få en tvåårig preskriptionstid enligt reglerna i BrB. Tidigareriksdagsbehandling av reglerna om åtalspreskription behandlade en moiion omatt förkorta de absoluta preskriptionstiderna för olika brott. godkända betänkande (JuU 1976/77: 3) förklarade sig utskottet intevara berett att då tillstyrka en lagändring enligt de riktlinjer somföreslagits i motionen. Utskottet fann emellertid att starka skäl av såvälkriminalpolitisk som processekonomisk natur syntes tala för att de absolutapreskriptionstiderna förkortades, och utskottet fömtsatte att frågan däromskulle tas upp till prövning i lämpligt sammanhang. Iett betänkande (JuU 1981/82:4) med anledning av motioner omåtalspreskription slog utskottet fast att reglerna om åtals-preskription måstevara klara och enkla så att de inte vållar tillämpningssvårigheter. Dettagällde enligt utskottet inte minst beträffande reglerna om hurpreskriptionstiden avbryts. Utskottel ansåg att de bedömningar som legat bakomstatsmakternas tidigare beslut om vilka åtgärder som skall utgörapreskriptionshinder alltjämt äger giltighet. En annan sak är, påpekadeutskottet, att särlösningar stundom kan påkallas för särskilda typer av brott. Iett betänkande (JuU 1982/83:22) behandlade utskottet en moiion somriktade intresset på situationer där den för skattebrott misstänkte lämnarlandet för att utomlands avbida utgången av preskriptionstiden. I motionenfördes fram tanken på en sådan lagändring att preskriptionstiden förskattebrott avbryts när det konstateras att den misstänkte har lämnat landet.Utskottet, som uttalade att motionsförslaget låg i linje med det förslag av USSsom för det dåvarande övervägdes i - och som är aktuellti förevarande ärende - ansåg motionsförslaget värt att pröva i detlagstiftningssammanhanget. Utskottet vill inledningsvis understryka vikten avatt det som ett led i kampen mot den ekonomiska brottsligheten vidtasverkningsfulla åtgärder mot skatte- och avgiftsundandragandet. En effektivlagföring är härvid av grundläggande betydelse. Såsom framhålls i propositionenfinns det emel- JuU 1984/85:14 25 lertidpå skattebrottsområdet klara brister i detta avseende. Det är t. ex. inteovanligt att personer som är misstänkta för skattebrott går fria från påföljdgenom att hålla sig undan, utomlands, till dess att brotten blivitpreskriberade. Detfinns flera orsaker till att det straffprocessuella systemet inte fungerarfillfredsstållande på skatteområdet. Det förhållandet att skattebrott inteutgör angrepp mot enskildas rättssfär gör att de generellt sett är svårare attupptäcka än många andra brott. När de upptäcks sker det ofta efterbrottets begående. Normalt kräver skattebrott genomsnittligt längreutredningstider än de flesta andra brottstyper. Sambandet mellan skattebrottmåletoch själva skattefrågan är vidare en betydelsefull faktor som komplicerarhandläggningen av skattebrottmålet och förlänger tiden till dessdet föreligger ett avgörande i skattebrottmålet. I avsikt att komma till rättamed de långa handläggningstiderna i skattebrottmål infördes enny legel i skattebrottslagen (15 §); endast om utgången i en skatteprocess ärav avgörande betydelse för bedömningen i ett skattebrottmål får den allmännadomstolen vilandeförklara skattebrottmålet i avvaktan på utgången avskatteprocessen (prop. 1982/83:134, JuU 36, rskr 378, SFS 1983:460). Utskottetbetonade i det lagstiftningsärendet (s. 6) det angelägna i att man kommer tillrätta med de långa handläggningstider som ofta förekommer i skattebrottmål (seäven JuU 1981/82:28 s. 7 f). Såsom departementschefen framhåller ipropositionen i förevarande ärende står det emellertid klart att dessa åtgärderför alt påskynda handläggningen av skattebrottmålen inte har varit tillräckligaför att undanröja bristerna. Alltjämt finns det ett stort utrymme för den misstänkteatt på fömndersökningsstadiet sabotera utredningen eller hålla sig undan så attåtal inte hinner delges inom preskriptionstiden. Utskottetanser mot bakgrund av det sagda att det nu är nödvändigt att med lagstiftningsöka åstadkomma förbättringar i fråga om åtgärder mot skattebrott. Ipropositionen föreslås olika vägar för att minska möjligheterna att undkommalagföring för brott mot skatte- och avgiftsförfattningarna. Ettav förslagen i propositionen innebär att preskriptionsfristerna görs enhetligaför i stort sett alla slag av skattebrott. Det föreslås sålunda attpreskriptionstiderna utsträcks till för de brott inom skatte- ochavgiftsområdet där tiderna f. n. är kortare; endast i fråga om brott somnärmast är att anse som ordningsförseelser föreslås ingen ändring avtidsfristerna. Utskottethar inget att erinra mot propositionen såvitt gäller det nämnda förslaget attskapa enhetliga preskriptionstider för brotten inom skatte- och avgiftsområdet. Utskottetövergår härefter till de delar av propositionen som avser införande av ensärskild reglering i fråga om preskriptionsavbrott och föriängning avpreskriptionstiden i särskilda fall för skattebrottmålens del. När det gäller att väljametod för en ändrad reglering delar utskottet JuU 1984/85:14 26 departementschefensuppfattning att lagstiftningen bör inriktas på preskriptionshindrande ochpreskripfionsfördröjande åtgärder som vidtas i enskilda fall. Som utskottetuttalat i ett tidigare ärende (JuU 1981/82:4 s. 8) kan särlösningar påkallasför särskilda typer av brott. Utskottet kan sålunda inte ställa sig bakom vadsom sägs i motionerna 150 och 151 om att preskriptionsreglerna måste varadesamma inom alla områden och att inga särbestämmelser får finnas förskattebrottmålen. Det bör understrykas att utskottet härigenom inte avvikerfrån sina tidigare uttalade principer; således anser utskottet att det år avgmndläggande betydelse att preskriptionsreglerna är klara och enkla så att deinte vållar tillåmpningssvårig-heter. Utskottetåterkommer härtill när utskottel i det följande var för sig behandlar förslagetom att underrättelse om brottsmisstanke skall utgöra preskriptionshinder ochförslaget om att preskriptionsfiden i enskilda fall skall kunna förlängas. Underrättelseom brottsmisstanke som preskriptionshinder Som har nämnts hindras preskription enligtgällande rätt genom att den misstänkte häktas eller får del' av åtalet.Förslaget innebär att preskriptionshindrande verkan skall tilläggas även ensärskild skriftlig underrättelse av åklagaren om skälig misstanke omskattebrott. Imotionerna 150, 151, 152 och 689 yrkas avslag på propositionen i denna del. Detär enligt utskottets mening uppenbart att det finns behov av en möjlighet att,trots att varken häktning eller åtal är aktuellt , kunnahindra att ett skattebrott preskriberas. Både processlagberedningen ochstrafflagberedningen har också tidigare lagt fram närbesläktade förslag, dockutan att någon lagstiftning kommit till stånd. I det förslag som föreliggerhar emellertid ölägenheter som vidlått äldre förslag undanröjts. Förslagetsutformning vad gäller ordningen för delgivningen av misstanke innebär attingen tvekan kommer att föreligga beträffande tidpunkten förpreskriptionsavbrottet.