bet · G801LU35 · 1984-12-31 00:00:00 — En fastighet kan t. ex. bestå avett hemskifte och ett eller fiera utmarksskiften; hemskiftet och byggnadernautarrenderas som gårdsarrende och utmarksskiftena som sidoarrenden till andraarrendatorer. En annan fastighet består av åkerjord och betesmark; åkerjordenutarrenderas men fastighets- , ägaren behåller betesmarken för uppfödning avhästar. I ett tredje fall äger jordägaren två gårdar och bor på den ena; denandra brukar han till en del men arrenderar ut återstoden inklusive byggnader.I ett stort antal sådana fall kan det väntas att fastighetsbildning inte kankomma till stånd vid överlåtelse av enbart det aktuella arrendestället.Jordägaren befrias likväl inte från hembudsskyldigheten. Enligt 6 § sistastycket och 7 § sista stycket åligger det arrendenämnden att pröva huruvidahembudsskyldighet föreligger och vad denna skall omfatta. Tydligen skall arrendenämndenberäkna hur mycket av jordägarens fasta egendom som hembudet skall omfatta föratt ett giltigt fastighetsförvärv skall kunna komma till stånd för arrendatorn.Genom nämndens beslut fastslås vad jordägaren har att hembjuda för att hanskall anses ha fullgjort sin hembudsskyldighet. Med avvikelse från lagensprincipiella utgångspunkt att förköpsrätten gäller arrendestället (1 §) kanjordägaren alltså bli nödsakad att hembjuda mera än detta. En så viktig principmåste, om den skall gälla, tydligt komma till uttryck i lagtexten. Vidare gersåväl lagtexten som motiven arrendenämnderna otillräcklig vägledning i fråganom hur mycket mera än arrendestället ett hembud skall omfatta. Uttalandet påsid 205 i propositionen tyder på att hembudsskyldigheten i vissa fall kansträcka sig mycket långt. Det är visserligen att vänta att de fiestaöverlåtelsefrägor genom lantbruksnämndens medverkan och de inblandadeparternas goda vilja kan bringas till en tillfredsställande lösning. Men i fallav tvister och motsättningar mellan parterna kan arrendenämndens prövning bliskönsmässig och svårförut- LU1984/85:35 76 sebar, även om samråd så långt som möjligt sker medfastighetsbildningsmyndigheten och lantbruksnämnden. Fråga är om interättssäkerhetsaspekten leder till att skyldigheten att hembjuda jord utöverarrendestället begränsas till en viss värdemässig relation av detta. Den angivna svårigheten är ofrånkomlig vid varje typ avlagstiftning om företrädesrätt för arrendatorn vid köp och är alltså intespecifik för en lagstiftning baserad på intresseanmälan och hembudsskyldighet.Med' hänsyn till de ovan angivna fördelarna med en lagstiftning byggd pä ettsådant system tillstyrker därför arrendenämnden att lagen byggs upp på dettasätt. I den inledande bestämmelsen bör emellertid uttalas att förvärvsrätten ivissa fall kan omfatta mera än arrendestället. Till ledning för arrendenämndensprövning enligt 6 och 7 §§ bör vidare övervägas, om inte lagtexten kankompletteras med en regel om hur mycket hembudet i dessa fall mest skallomfatta. I varje fall bör vägledande motivuttalanden göras på denna punkt. I 12 § regleras efter mönster av lag densituation som uppstår när ett hembud har upphört att gälla. Så länge intresseanmälangäller får överlåtelse till annan än arrendatorn inte ske, om köpeskillingen ärlägre eller villkoren för överlåtelsen sammantagna är avsevärt ogynnsammare förjordägaren än vad som angavs i hembudet. I ett par av de motioner somarrendenämnden skall yttra sig över föreslås att ordet "avsevärt"utgår. Det befaras nämligen att regeln skulle kunna leda till att arrendatorninte behöver tillfrågas på nytt, även om jordägarens krav vid försäljningen harsänkts väsentligt. 1 12 § lag, som är förebild till den föreslagnaregeln, förekommer också lokutionen "avsevärt ogynnsammare".Beträffande tolkningen av detta uttryck finns uttalanden i förarbetena,särskilt prop. 1981/82:169 s. 52 53. Där sägs bland annat att uttrycket geren tämligen god marginal för fastighetsägaren att inom ramen för sammaköpeskilling ändra olika villkor. Som exempel nämns villkor beträffandebetalningens erläggande. i har erfarenhet av ett fall enligt1982 års lag där vissa ändringar gjordes ifråga om fastighetsägarens åtagandenbeträffande själva huset. Parterna var överens om att ett åtagande av säljarenatt laga eri dörr och installera en tvättmaskin inte var "avsevärtogynnsammare" för honom men tvistade om huruvida ett åtagande att tillseatt en lägenhet på vinden blev tillgänglig för köparen skulle bedömas på sammasätt. Enligt arrendenämndens mening behövs ordet"avsevärt" för att ge rnöjlighet att undvika att de båda köpenutformas identiskt lika, så att fastighetsägaren kan göra mindre betydandeändringar ifråga om det överlåtna objektet, parternas prestationer ochdetaljerna vid köpeskillingens erläggande. Däremot kan det inte vara meningenatt förnyad hembudsskyldighet skall undgås om, såsom befaras i motionerna,jordägaren väsentligt har sänkt sina krav. avstyrker alltsåmotionerna men hemställer att ett klarläggande motivuttalande görs på dennapunkt. LU1984/85:35 77 I en av motionerna hemställs attriksdagen skall göra ett särskilt uttalande beträffande syskon och syskonbarnsmöjlighet att förvärva en fastighet som är utarrenderad. tillstyrker lagförslaget atthembudsskyldighet endast får bortfalla vid förvärv av make eller avkomling, menanser å andra sidan att det mången gång kan vara oskäligt om arrendatorn fingeutöva förvärvsrätt framför ett syskon eller ett syskonbarn. Eftersomförhållandena kan vara skiftande, anser nämnden det vara riktigt om såsom iförslaget frågan om hembudsskyldighet i dessa fall prövas av arrendenämndengenom en skälighetsbedömning. Beträffande 10 § ansluter sig arrendenämnden tilllagrådets påpekande att lagtexten inte ger uttryck för vad som anförts ispecialmotiveringen, nämligen att arrendenämnden skall meddela ett beslut somär konstitutivt för frågan om ett förvärv har kommit till stånd eller ej.Departementschefen har emellertid inte tagit fasta på lagrådets kritik utanhar låtit den föreslagna lagtexten kvarstå oförändrad med hänvisning till attden har utformats med 10 § lag som förebild. Vid tillämpning av motsvarande regel lag (10 §)i samband med bostadsrättsföreningars förvärv av hyresfastighet harhyresnämnden i observerat motsvarande oklarhet i denna lag. Till ledningför hyresnämndens handläggare och för att åstadkomma en ordning som motsvararlagstiftarens intentioner ehuru de inte kommit till uttryck i författningstexthar hyresnämnden upprättat ett avsnitt i sin handbok. Enligt handboken skallhyresnämnden pröva huruvida hembudet har antagits och på rättsätt, varjämte nämnden efter sin förberedande granskning skall kommunicerahembudet med fastighetsägaren. Vidare skall nämnden om inget bestridandeinkommer meddela beslut med full-följdshänvisning. Enligt arrendenämndens/hyresnämndens mening skulle detvara till fördel om 10 § i den föreslagna lagen kunde utformas enligt lagrådetsyrkande och om 10 § lag kunde ändras på motsvarande sätt, när detblir aktuellt med översyn av lagen. Enligt specialmotiveringen till 10 § (prop. s. 108) är ettantagande av hembud som är förenat med tillägg, inskränkningar eller förbehållinte giltigt och skall alltså avvisas av arrendenämnden. Sistnämnda uttryck äroklart. Meningen torde vara att nämnden skall underrätta arrendatorn om atthans antagande inte är giltigt och om att han har möjlighet att inom den tidsom kan återstå av tidsfristen inkomma med ett "rent" antagande.Detta bör utsägas i motiven. Skulle arrendatorn lämna ett klart besked om att han inteantar hembudet, måste detta rimligen upphöra att gälla, även om det skulleåterstå någon del av tidsfristen (jämför 5 § avtalslagen). Så har hyresnämndeni uppfattat rättsläget när motsvarande situation uppkommit i ett ärendeenligt lag. Eftersom tveksamhet möjligen kan råda, bör ettklarläggande motivuttalande göras. LU 1984/85:35 78 Lagen om arrendenämnder och hyresnämnder föreslåsändrad på så sätt att regler införs om handläggningen av ärenden enligt 6, 7och 12 §§ i den nya lagen. Inget sägs emellertid om nämndens handläggningbeträffande mottagande och antagande av hembud, jämför vad som ovan anförtsbeträffande 10 § förvärvslagen. När det gäller motsvarande handläggning enligt1982 års lag saknas också föreskrifter i nämndlagen. i haruppfattat detta som en brist och har i sin handbok utarbetat vissa internaföreskrifter. Samråd förekommer med andra hyresnämnder för att åstadkommasåvitt möjligt likadana handläggningsrutiner. Det skulle vara värdefullt omnämndlagen tillfördes regler beträffande förfarandet med hembud enligt bådalagarna, så att stadga och enhetlighet redan från början uppkommer i nämndernasarbete. Hyresråden , , referent,, och har avgjort detta ärende. LU1984/85:35 79 vill inledningsviserinra om att nämnden i sitt yttrande över arrendelagskommitténs betänkande(SOU 1981:80) Arrenderätt 2 inte hade något att invända mot att engårdsarrendator ges företrädesrätt till att förvärva arrendestället och att ensådan företrädesrätt utformas enligt de riktlinjer som kommittén angav. Det är naturligtvis av största vikt att reglerna om enföreträdesrätt ges ett sådant innehåll att de tillgodoser rimliga krav pärättssäkerhet som de görs så enkla som möjligt. I sistnämndahänseende uppkommer emellertid särskilda problem. Ett system för företrädesrättmåste nämligen samordnas med åtskilliga andra regler, bl. a. bestämmelserna iförköpslagen, jordförvärvslagen och fastighetsbildningslagen. Detta gör attbestämmelserna med nödvändighet blir komplicerade och svåra att tillämpa. analys av de olika vägar som stårtill förfogande för att lösa frågan om arrendatorers företrädesrätt är ganskaknapphändig. Också propositionen är kortfattad i detta avseende. Ettställningstagande kompliceras ytterligare av att frågan om företrädesrätt ipropositionen utvidgas till att avse inte endast jordbruksarrendatorer utanockså bostadsarrendatorer. I denna del bygger propositionsförslaget inte pånågot utredningsmaterial. Den företrädesrätt som föreslås i propositionen harutformats med utgångspunkt i bestämmelserna i lagen (1982:352) om rätt tillfastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt. Det är i och för sig enfördel om olika slag av företrädesrätt till fast egendom ges ett likartatinnehåll. Det bör emellertid erinras om att det system som gäller enligt nämnda lagen var en nyskapelse, där propositionsförslaget i vissa delaravvek från det bakomliggande utredningsförslaget. Förfarandet är ocksåganska oprövat. Som kommer att framgå av vad arrendenämnden anför nedan ärlagen oklar på en del punkter, vilket har medfört att hyresnämnderna tillämparreglerna på olika sätt. Det är också att märka att förvärvsreglerna kanutformas på ett betydligt enklare sätt i fråga om fastighetsförvärv förombildning till bostadsrätt än när det gäller arrendefastigheter. Mot bakgrund av det nu anförda kan det naturligtvis hävdasatt frågan hur företrädesreglerna skall konstrueras bör utredas ytterligare innannågon lagstiftning genomförs. Företrädesfrågan skulle exempelvis kunna kopplassamman med spörsmålet om friköp av arrendefastigheter. Enligt arrendenämndensmening kan det dock inte hävdas att det framlagda propositionsförslaget ärförenat med sådana olägenheter att det inte kan genomföras, om det ansesangeläget att företrädesregler införs omgående. Man måste emellertid då varamedveten om att det genomförs en lagstiftning där åtskilliga frågor trotsremissbehandlingen genom utskottets LU1984/85:35 80 försorg inte har kunnat penetreras tillräckligt. Attfiera viktiga frågor måste överlämnas åt rättstillämpningen är också i viss månbetänkligt med hänsyn till de nuvarande svårigheterna att få till ståndprejudicerande avgöranden i arrendetvister. Lagen om arrendatorers rätt att förvärva arrendestället I denna paragraf anges den grundläggande regeln att enföreträdesrätt till förvärv förutsätter att arrendatorn har gjort enintresseanmälan hos inskrivningsmyndigheten. En motsvarande regel gäller vidförvärv av hyresfastighet för ombildning till bostadsrätt, där en avhyresgästerna bildad bostadsrättsförening skall göra intresseanmälan. Enligt arrendenämndens mening är det olämpligt att bygga enförvärvslagstiftning inom arrendeområdet på den förutsättningen attarrendatorn skall anmäla att han är intresserad av att köpa arrendeställetinnan jordägaren har några planer på att avyttra sin fastighet. Det ärnaturligtvis svårt för en gårdsarrendator att exempelvis när han tillträderarrendet bedöma om han kan ha intresse av att förvärvaarrendestället. En förutseende arrendator bör därför alltid göra enintresseanmälan. Sedan innebörden av reglerna blivit allmänt känd på arrendemarknadenkan det antas att en sådan anmälan kommer att göras vid i huvudsak allaingångna avtal om gårdsarrende. Anmälningarna måste därefter förnyas vart femteår. Systemet är byråkratiskt samt förenat med risk för att arrendatorerna gårmiste om sin företrädesrätt. Intresseanmälningarna medför också kostnader förarrendatorerna (avgiften för en intresseanmälan har fr. o. m. anser att ett förvärvsförfarande böraktualiseras först när jordägaren avser att överlåta sin fastighet. Jordägarenbör då i princip alltid vara skyldig att erbjuda arrendatorn att köpaarrendestället, dvs. samma situation skall föreligga som om en intresseanmälanhade gjorts. I det fall någon arrendeupplåtelse inte har skett beträffande marksom överlåts, bör jordägaren vara skyldig att lämna en skriftlig försäkranhärom i lagfartsärendet. På detta sätt hindrar man att hembudsreglernakringgås. Enligt arrendenämnden skulle ett sådant förfarande inte medföra attfastighetsomsättningen försvårades (jämför departementschefens uttalande s.51). För den händelse systemet med intresseanmälan genomförsbör en sådan anmälan i vart fall gälla utan begränsning till tiden. När detgäller förvärv av hyresfastighet är en tidsbegränsning naturlig, eftersom detsker ett utbyte av hyresgäster i fastigheten. Under sådana förhållanden bör detmed jämna mellanrum kontrolleras att den bildade bostadsrättsföreningen beståroch att de nya hyresgästerna är intresserade av ett förvärv. Vid arrende finnsinga sådana skäl för en tidsbegränsning. Det kan antas att en arrendator som engång här visat sig intresserad av ett förvärv normalt har LU 1984/85:35 81 kvardetta intresse arrendeförhållandet består. I det fall arrendatorninte önskar köpa arrendestället kan han godkänna en överlåtelse till annan,vilket medför att något hembud inte behövs (5 § tredje stycket 1). Naturligtviskan en arrendator också återta en intresseanmälan. haranfört nu har närmast avsett gårdsarrenden. Enligt nämnden bör enföreträdesrätt för bostadsarrendatorer utformas på motsvarande sätt. Särskiltbör här uppmärksammas den omfattande byråkrati som kan uppstå när ett stortantal bostadsarrendatorer på en och samma fastighet med jämna mellanrum skallförnya sina intresseanmälningar trots att jordägaren såvitt man vet inte harnågra planer på försäljning. Arrendenämndenhänvisar till vad som har anförts ovan under 2 § om att en intresseanmälan börgälla utan begränsning till tiden. Enintresseanmälan är personlig och gäller alltså till förmån endast för den somhar gjort anmälningen. När arrenderätten vid dödsfall går över på arrendatornsdödsbo måste dödsboet göra en ny intresseanmälan. Som lagrådet (prop. s. 190)har framhållit föreligger här en risk för att reglerna kringgås. 'passa på" att överlåta sin fastighet innan en nyintresseanmälan hinner göras. anser att bestämmelserna börkompletteras med en regel om att en intresseanmälan gäller även för dödsboetunder förslagsvis efter dödsfallet. Idenna paragraf anges vissa fall när hembud inte erfordras. Frågan prövas avarrendenämnden. Avförsta stycket 1 framgår att jordägaren inte behöver göra något hembud, omarrendet inte är förenat med rätt till förlängning. Angående de situationer somavses med bestämmelsen hänvisas i propositionen (s. 102103) till reglerna i 9kap. 7§ och 10 kap. 4§ jordabalken. Där föreskrivs bl. a. att rätt till förlängningsaknas, om arrendeförhållandet upphör på den grund att arrenderätten ärförverkad eller förhållande enligt 8 kap. 14 § jordabalken föreligger.Arrendenämnden vill här påpeka att förlängningsrätt för arrendatorn även kanvara utesluten till följd av förhållanden enligt 9 kap. 8 § resp. 10 kap. 5 §jordabalken. Ordalydelsen i första stycket 1 i den nu föreslagna paragrafen äri och för sig sådan att hembud inte heller behövs i fall där förlängningsrättär utesluten på grund av dessa regler. Om den föreslagna punkten 1 skall gällamed den begränsning som motivuttalandet i propositionen sålunda anger, måsteenligt arrendenämndens uppfattning denna begränsning komma till klart uttryckredan i själva lagtexten. 6 1984/85. LU1984/85:35 82 När det gäller förverkande, sombefriar jordägaren från kravet på hembud, uttalas i propositionen (s. 103) attförverkandet bör styrkas med ett domstolsavgörande som har vunnit laga kraftmen att ett sådant avgörande inte behövs om det framgår att arrendatorn kanavhysas med stöd av reglerna i handräckningslagen (jämför arrendelagskommitténsbetänkande s. 229 230). Uttalandet kan ges den innebörden attarrendenämndens avgörande alltid skall ske enligt något av de två anvisadealternativen. Om en sådan begränsning av rätten till prövning av ettförverkande är avsedd, innebär detta en inskränkning av den behörighet somtillkommer en arrendenämnd i andra fall där det gäller att pröva en förverkandefråga.Om nu anförda begränsning är avsedd bör den komma till klart uttryck i författningstext. I detta sammanhang bör ytterligare ett problemuppmärksammas. Beträffande bostadsarrende gäller som förutsättning förförlängningsrätt att det på arrendestället, senast när avtalet kan sägas uppfrån jordägarens sida, finns ett bostadshus som har åsatts taxeringsvärde (10kap. 4 § första stycket 1 jordabalken). I frågan hur denna regel skalltillämpas vid bedömningen av hembudsskyldighet har inte getts något klargörandeuttalande i lagförslaget. Det är därför oklart om avsaknaden av ett taxerat husskall ha betydelse endast om arrendeavtalet har sagts upp av jordägaren i rätttid eller om det räcker att ett sådant hus saknas och sannolikt inte hinneruppföras före den tidpunkt då avtalet senast kan sägas upp. Hembud behövs enligt förslaget inte heller om det äruppenbart att arrendatorn skulle vägras förvärvstillstånd enligtjordförvärvslagen eller att erforderlig fastighetsbildning inte kan komma tillstånd (punkterna 3 och 4). Vid bedömningen av en sådan fråga skallarrendenämnden vid jordbruksarrende inhämta yttrande från lantbruksnämnden (17§ andra stycket lagen om arrendenämnder och hyresnämnder). Arrendenämndenifrågasätter om inte nämnden vid prövning av fråga enligt punkten 4 normalt börbegära yttrande från fastighetsbildningsmyndigheten. Detta bör i så fall gällavid såväl jordbruks- som bostadsarrende. 1 propositionen behandlas (s. 55) några situationerrörande bostadsarrende vilka kan bli aktuella vid tillämpningen avbestämmelsen om fastighetsbildning i punkten 4. En vanlig situation som dockinte har uppmärksammats är att det på en fastighet har upplåtits ett störreantal bostadsarrenden. Här torde särskilda svårigheter kunna uppkomma medhänsyn till att kanske endast några arrendatorer önskar förvärva sinaarrendeställen. Vid prövning enligt 7 § tredje stycket skallarrendenämnden beträffande jordbruksarrende inhämta yttrande frånlantbruksnämnden (17 § andra stycket lagen om arrendenämnder och hyresnämnder).Arrendenämnden ifrågasätter om inte yttrande bör inhämtas också frånfastighetsbildningsmyndigheten (jämför vad som anförs vid 6 §). LU1984/85:35 83 Denna paragraf har utformats med 7§ lagen om rätt till fastighetsförvärv för ombildning till hyresrätt somförebild. Sistnämnda bestämmelse har medfört åtskilliga problem vid denpraktiska tillämpningen, särskilt som några handläggningsregler i lagen omarrendenämnder och hyresnämnder inte har ansetts behövliga (se prop. s. 111).Det skulle därför inte minst med hänsyn till den rättssökande allmänheten vara värdefullt att reglernas innehåll klargjordes i lagstiftningsärendet. Hembud sker genom att jordägaren gör en skriftlig anmälantill arrendenämnden och ger in ett av honom undertecknat förslagtill köpeavtal. Om makes samtycke behövs för överlåtelse, skall samtycke gestill avtalsförslaget. granskning skall enligt motiven varaformell. Den tveksamhet som uppkommit i rättstillämpningen gällerdels hur omfattande arrendenämndens granskning skall vara, dels påföljden avatt en anmälan inte är komplett, dels hur själva förfarandet hos nämnden skallgestaltas. Vad först gäller frågan om omfattningen av arrendenämndensgranskning tyder motivuttalandena närmast på att nämnden endast skall konstateraatt jordägaren har gett in vad som kan betecknas som ett förslag till köpeavtalsamt att detta förslag innehåller en uppgift om köpeskillingen. Vissahyresnämnder har i ärenden enligt lagen om rätt till fastighetsförvärv förombildning till bostadsrätt som avtalsförslag godtagit ett mellan fastighetsägarenoch annan köpare upprättat köpekontrakt. Enligt arrendenämndens mening bör ettsådant förfaringssätt inte godtas. Avtalsförslaget kan nämligen tillsammans medarrendenämndens beslut enligt 10 § komma att utgöra fångeshandling på vilkenlagfart kan sökas. När det gäller makes samtycke till ett avtalsförslag råderolika uppfattningar beträffande frågan huruvida nämnden skall kontrollera attsamtycke behövs i det enskilda fallet eller om denna fråga skall bevakas ilagfartsärendet. Frågan skall ses mot bakgrund av regeln att ett hembud ansesha skett redan den dag anmälan till nämnden äger rum och inte först när förslagettill köpeavtal delges arrendatorn. En skyldighet för nämnden att ombesörjakomplettering av en anmälan exempelvis infordrande av bevis om att jordägarenär ogift skulle kunna få till följd att en stor del av den tremånadersfristsom arrendatorn har till sitt förfogande för att anta hembudet har gått tillända innan arrendatorn får del av handlingarna från nämnden. Enligt arrendenämndens mening får syftet med regeln ommakes samtycke vara att det redan i samband med anmälan av hembudet skallklarläggas att de familjerättsliga reglerna inte lägger hinder i vägen för enförsäljning. bor alltså vara skyldig att infordra behövligutredning i fråga om jordägarens civilstånd och se till att behövligt samtyckeav make finns. För att undvika att tremånadersfristen påverkas av att LU1984/85:35 84 jordägarens anmälan är bristfällig i detta eller annatavseende bör bestämmelserna i 8 § tolkas så att ett hembud föreligger förstden dag arrendenämnden har tillgång till alla erforderliga handlingar. En del av de här behandlade frågorna har såvitt gällerlagen om rätt till fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt nyligenvarit föremål för bedömning av bostadsdomstolen (beslut , nr 255/1984). Ett hembud kan omfatta även annan egendom än den som ärupplåten till arrendatorn (se 5 § andra stycket). Paragrafen bör därförkompletteras med en regel om att arrendatorn har rätt att besiktiga denhembjudna egendomen (se 9 § andra stycket i det till lagrådet remitteradeförslaget, prop. s. 107). Paragrafen innehåller den viktiga bestämmelsen om hur etthembud antas. Utformningen har skett med 10 § lagen om rätt tillfastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt som förebild. Bestämmelserna i denna paragraf har liksom de ovan under 8§ behandlade reglerna lett till bristande enhetlighet vid rättstillämpningen.Arren denämnden ansluter sig helt till lagrådets tolkning av bestämmelserna(prop. s. 196197). Paragrafen bör utformas i enlighet med lagrådets förslag. Denna paragraf kan förväntas medföra betydandetillämpningssvärig-heter när en överlåtelse omfattar egendom utöver vad somavsågs med. Detta gäller vid både jordbruks- och bostadsarrende. Denenda ledning som ges för rättstillämpningen är de kortfattade uttalanden'somdepartementschefen gör på s. 206. Dessa frågor borde belysas ytterligare ilagstiftningsärendet. I handläggningen av detta ärende har deltagit hyresrådenInge (föredragande), , . LU 1984/85:35 85