bet · G801SoU3 · 1984-12-31 00:00:00 — I betänkandet behandlas fyra motioner (s, m och c)om medicinteknisk säkerhet. Motionerna tar upp frågan om hur säkerheten kanökas från två aspekter. Den ena gäller användarnas - framför alltvårdpersonalens -kunskaper, eller krav på att personalen skall ha visskompetens. Den andra gäller apparatsäkerheten, dvs. förbättrad konstruktion,obligatorisk provning, kontroll av installationer och kontinuerligt underhålletc. I en av motionerna ifrågasätts dessutom om det inte behövs en fullständigöversyn av läget på det medicintekniska området. Samtligamotioner avstyrks med hänvisning till de initiativ som redan tagits i olikasammanhang. Utskottet pekar emellertid bl. a. på vikten av att vårdpersonalenhar grundläggande kunskaper i medicinsk teknik, kompletterade av fortbildninganpassad till resp. arbetsuppgifter och utvecklingen på det tekniska området.Utskottet tar även upp frågan om ansvaret för att tekniska apparater ochinstallationer provas med hänsyn till funktionsduglighet och säkerhet innan detas i bruk för behandling av patienter. Utskottet noterar medtillfredsställelse ett initiativ av till en utredning av demedicintekniska problemen. Utskottet anser emellerfid ändå behov föreligga aven mera övergripande utredning av de medicintekniska frågorna sedda i ettlångsiktigt perspektiv. Med hänsyn till att man inom redanöverväger frågan om en sådan översyn anser utskottet det dock inte erforderligtmed något initiativ. I motion 1983/84:542 av ()hemställs att begär att reeeringen verkar för att säkerhetskrav förlyftanordninear i hemmen fastställs samt att S-märkning av allamedicinsk-tekniska hjälpmedel för bruk i hemmen genomförs. I motion 1983/84:627 av () ochGullan () hemställs att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om behovet av erforderlig utbildning för allsjukvårdspersonal som handhar teknisk apparatur. I motion 1983/84:2241 av m.fl. (m)hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till kännavad i motionen anförts 1 Riksdagenl984/85.12saml.Nr3 SoU1984/85:3 2 beträffande förbättrad medicinsk-teknisk säkerhet inom densvenska sjukvården. I motion 1983/84:2252 av GunnelJonäng (c) hemställs att hos regeringen begär en sjukvårdsutbildningsom är anpassad till den tekniska utvecklingen enligt motionen samt attriksdagen uttalar att sjukvården endast bör inköpa provad apparatur. Säkerhetskrav för medicintekniska hjälpmedel I motion 1983/84:542 (s) anförs bl.a. att i takt med att allt fler svårt handikappade kan bo och fungera i sinhemmiljö har också många hjälpmedel, som tidigare endast använts på sjukhus,kommit att användas i hemmen. Därmed har det även blivit uppenbart att detfinns stora brister i gällande säkerhetsbestämmelser för medicintekniskahjälpmedel. har flera tragiska olyckor inträffat itakhissar i hemmen. finns inga bestämmelser om hur dessa hissanordningarskall kontrolleras. För alla andra hiss- och lyttanurdningar i samnaiiet kontrollerarstatens anläggningsprovning regelbundet att de uppfyller ställdasäkerhetskrav. Lyftanordningar i hemmen innefattas dock inte av deraskontroller. Motionären anser att centrala säkerhetsbestämmelser måstefastställas för dessa lyftanordningar, liksom att regelbundna kontroller avanordningarna måste genomföras. Mofionären anför vidare att medicintekniska hjälpmedel somt. ex. respiratorer och dialysapparater är undantagna från kravet påS-märkning. Även denna typ av komplicerade medicintekniska apparaterinstalleras nu i hemmen. Det är därför från säkerhetssynpunkt önskvärt attS-märkning av alla medicintekniska hjälpmedel för bruk i hemmen genomförs. I motion 1983/84:2241 (m) framhålls i denna del att trotsde krav som ställs och den relativt stora säkerhet som finns inom svensksjukvård olyckor och fillbud inträffar på våra sjukhus. Vad gäller de tekniskaapparaterna är det mycket viktigt att de är välprövade och säkra. Motionärernaanser att någon form av S-märkning borde krävas för att sådana apparater skallfå användas. Slutligen framhålls i motion 1983184:2252 (c) i denna delatt då sjukvården genomgår en fortlöpande omställning i och med att ny ochavancerad apparatur tas i bruk, man för att förbättra säkerheten i vården måstelägga stor vikt vid provning av apparaturen. Sjukvården bör enligt motionärensuppfattning inte inköpa apparatur som inte provats. SoU 1984/85:3 3 I motion 1983/84:627 (m) påpekas att den modernasjukvården har till sitt förfogande en tekniskt ofta mycket kompliceradapparatur, men att denna handhas av sjukvårdspersonal som ofta inte fått någonadekvat utbildning i denna. Det framhålls vidare att utbildningen i medicinsk teknikvarierar mycket mellan ohka specialiteter och utbildningsanstalter. Som exempelnämns att inom apparatintensiva specialiteter som intensivvård, operation ochanestesi utbildning i medicinsk teknik ges i storleksordningen tio timmar.Centralt fastställda kompetenskrav saknas för ingenjörer och tekniker inom detmedicintekniska området. Dessa förhållanden kan inte anses varatillfredsställande och skapar dessutom onödiga stressituationer för denenskilde. Enligtmotionärernas uppfattning ankommer det på huvudmannen för hälso- och sjukvårdenatt tillse att all sjukvårdspersonal som i sitt arbete har hand om tekniskapparatur får erforderlig utbildning för detta. Imotion 1983/84:2241 (m) framhålls i denna del att det för säker ochändamålsenlig användning och drift av den tekriiska utrustningen på sjukhus,krävs att berörd personal vidmakthåller nödvändig medicinsk ochteknisk kunskap. Det åligger huvudmännen att besluta om och tuihandahålla .nödvändiga resurser för att uppnå erforderlig medicinteknisk säkerhet. Ansvarför att utrustningen utnyttjas på ett riktigt sätt faller också på huvudmännen.Härav följer att sakkunnig utbildning som ger kompetens är den förstaförutsättningen för att personalen skall klara sina uppgifter. Attdessa nödvändiga förutsättningar uppfylls är ett måste om t. ex. överläkaren påen klinik skall kunna bära ledningsansvaret inom sitt verksamhetsområde som haneller hon har enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Vederbörande haransvaret för att den medicintekniska apparaturen används på ett sätt sommotsvarar "vetenskap och beprövad erfarenhet" och att underställdpersonal har kompetens för uppgifterna. Motionärernaanför vidare att det av allt att döma finns vissa brister på sina håll vadgäller kompetens i handhavandet av medicinteknisk apparatur. EnUgtmotionärernas mening måste kompetenskravet komma i centrum och utbildningen ochkravet på kunnande i handhavandet ses över. Någon form av kompetensbevis förhandhavande av medicinteknisk apparatur och en särskild nämnd förmedicinteknisk säkerhet borde övervägas. Sammantagetanser motionärerna att mycket talar för att en översyn av läget på detmedicintekniska området företas. Slutligenanförs i motion 1983/84:2252 (c) i denna del att utbildningen är ett av demånga problem, som är förknippade med att ny och avancerad medicintekniskapparatur tas i bruk inom sjukvården. som ny teknik och apparaturinnebär framsteg och förbättringar inom sjukvården kan de också innebära riskerom inte adekvat utbildning ges för deras användning. Varje patient har rätt attställa krav på säkerhet inom vården och på att inte utsättas för faror på grundav eftersläpande utbildning. SoU 1984/85:3 4 Motionärenanser att behovet av utbildning ofördröjligen måste åtgärdas och att teknik,eventuellt också fysik, måste ingå i såväl grundutbildning som fortbildning. Med medicinteknisk utrustning avses enligtsocialstyrelsens kungörelse (1978:26) om ansvar för medicinteknisk utrustning isjukvården m.m. dels de apparater för diagnostik och terapi som används idirekt kontakt med patienter, dels den utrustning <;om används för sammaändamål i laboratorier vid sjukhus och annorstädes utan direkt kontakt medpatienter. Användningenav medicinteknisk utrustning inom sjukvården har ökat kraftigt . Denna utveckling har medfört kraftigt förbättrademöjligheter till diagnos och terapi, som utrustningen har blivitalltmer komplicerad. Oavsett hur komplicerad utrustningen är gäller emellertidatt den skall vara så säker som möjHgt för patienter och personal. Föratt uppnå målet om en god hälso- och sjukvård enligt 3 § hälso- ochsjukvårdslagen (1982:763) har stora ansträngningar gjorts för att garantera attpersonalen får lämplig utbildning, att de fasta anläggningarna ärändamålsenliga samt att läkemedlen är säkra och dess bieffekter kända. Denmedicintekniska verksamheten har emellertid endast i begränsad omfattningreglerats av myndigheterna. Någon generell typprovning eller kontroll avutrustning är inte föreskriven, behörighetsbestämmelser för sjukhusingenjöreroch tekniker saknas och utbildningen av vårdpersonal i matematik, fysik ochkemi är ofta bristfälHg. Underåren 1977-1983 rapporterades 410 olyckor och tillbud i medicintekniskverksamhet (preliminära siffror). Bland de rapporterade olycksfallen fanns 29dödsfall och 212 fall av personskada. Största antalet olyckor och tillbudrapporterades från anestesi- och intensivvårdsområdena, där av de sammanlagt148 rapporterade olyckorna 13 lett till dödsfall och 58 till personskador. Frånområdena kirurgi, radiologi och el- och gasanläggningar rapporterades 77,60resp. Elva kirurgiolyckor ledde till dödsfall, medan olyckorna inomde andra två områdena inte orsakade några dödsfall. Åtta av de under åren1981-1983 rapporterade dödsfallen orsakades av fel på konstgjorda hjärtklaffar. Utvecklingenoch de problem som följt av denna har emellertid följts av såväl centralamyndigheter som sjukvårdshuvudmän och institutioner. Bland de myndigheter ochorganisationer som förutom sjukvårdshuvudmännen är verKsamma på området kannämnas och dess rådgivande säkerhet,Sjukvårdens och socialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut (Spri),(Spri- SoU 1984/85:3 5 Ma),statens energiverk, statens mät- och provråd, SEMKO Svenska elektriskamaterielkontrollanstalten AB, , arbetarskyddsstyrelsensamt . Socialstyrelsenär enligt sin instruktion (1981:683, ändrad 1982:774) tillsynsmyndighet förhälso- och sjukvården och skall bl. a. bevaka säkerhetsfrågor. 1 proposition1979/80:6 om uppgifter och organisation m.m. framhölldepartementschefen bl. (s. 23-24) att han förutsatte att styrelsensbefogenheter att meddela föreskrifter på hälso- och sjukvårdsområdet ävenskulle omfatta "säkerhetskrav beträffande teknisk utrustning". Dettaframgår dock ej direkt av styrelsens instruktion. Efter en ändring (1982:774) i4§ i instruktion kan emellertid (från och medden ) i fråga om landstingskommunernas hälso-och sjukvård meddela"de föreskrifter som behövs till skydd för enskilda". Detsamma gällerbeträffande kommuner som inte ingår i en landstingskommun. Socialstyrelsenhar haft en arbetsgrupp för att följa de medicintekniska frågorna.Gruppens uppgifter övertogs 1977 a\ rådgivande nämnd förmedicinteknisk säkerhet för att markera styrelsens ansvar förverksamhetsområdet. Inämnden ingår , arbetarskyddsstyrelsen, strålskyddsinstitutetoch . Dessutom är , , Spri,personalorganisationerna, läkare och tekniker företrådda. Nämnden har trehuvuduppgifter. Den utåt mest kända är att handlägga de rapporter om olyckoroch tillbud med medicinteknisk utrustning, som det åligger landstingen attrapportera enligt förordningen (1982:772) om skyldighet för landstingskommuneratt anmäla till vissa skador och sjukdomar som inträffat ihälso- och sjukvården. Nämnden skall även följa utvecklingen inom området samtkontakta berörda myndigheter och organ med råd och förslag som kan höjasäkerheten. Landstingsförbundetär sjukvårdshuvudmännens samarbetsorganisation. har såvälförbundet som enskilda huvudmän i allt högre grad engagerat sig i frågor somgäller upphandling, utveckling och kontroll av sjukvårdsprodukter. Sjukvårdensoch socialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut (Spri) som bildades1968 är en statens och sjukvårdshuvudmännens gemensamma resurs för bl. Institutet är landets enda centrala organ på området och harbl. a. uppgiften att fastställa svensk sjukhusstandard. Eftersom demedicintekniska utrustningarnas utförande i hög grad styrs av internationellastandarder, sker arbetet i betydande grad på det internationella planet. Behovetav granskning och provning av medicinteknisk utrustning ledde 1972 fram tillbildandet av , senare ombildat tillSpri-Materialprovning AB - Spri-Ma. Spri-Ma:s huvuduppgift är således attutföra funktions- och säkerhetsprovning av medicinteknisk SoU1984/85:3 6 utrustning efter program som fastställts av Spri och/ellerär förankrade i internationell standard. Spri-Ma anlitas vidare regelbundet avlandstingen för besiktning av inskaffad och installerad utrustning. skall enligt 9§ 1 p. förordningen(1983:646) med instruktion för statens energiverk bl. a. utfärdasäkerhetsföreskrifter för elektriska starkströmsanläggningar och meddelabestämmelser om kontroll av elektrisk materiel. övertogdessa uppgifter från () . Bestämmelserom utförande och skötsel av elektriska starkströmsanläggningar finns i SIND:skungörelse i detta ämne (SIND-FS 1978:6). I SIND;s kungörelse om kontroll avvissa elektriska kyl-och värmeapparater samt bruksföremål med elektromekanisktdrivorgan (SIND-FS 1981:5) anges vidare vilken materiel, avsedd för anslutningfill starkströmsnät, som för att få användas skall vara provad och godkänd.Sådan provning av elektrisk materiel enligt fastställda provningsbestämmelsersker vid riksprovplatsen för elektrisk materiel, SEMKO, som har rätt attmeddela godkännande. Något generellt krav på provning avmedicinteknisk materiel finn.i inte. Däremot skall enligt bestämmelserna iSIND-FS 1981:5 t. ex. värmeapparater, massageapparater, kvartslampor ochställbara sängar provas. är enhgt 2§ förordningen (1983:695)med instruktion för statens mät- och provråd central förvaltningsmyndighet förprovning och mätteknik. Det åligger enligt samma bestämmelse rådet särskilt attbl. a. organisera och samordna prov- och mätteknisk verksamhet och att biståföreskrivande myndigheter med råd i provningsfrågor. Inom den del av den medicintekniska verksamheten därstrålkällor förekommer och där strålskydd är en väsentlig del av säkerhetenverkar . Radiologiskt arbete regleras istrålskyddslagen (1958:110), varigenom framför allt personalstrålskyddet ärtillgodosett. Källor för icke-joniserande strålning används i ökandeutsträckning inom sjukvården, t. ex. lasrar och sollampor. Officiell provningär föreskriven av s;ådana hjälpmedel förhembruk. Arbetarskyddsstyrelsen har genom arbetsmiljölagens(1977:1166) bestämmelser stora möjligheter att ställa krav på arbetsgivare,importörer och likställda då det gäller arbete med och installation avmedicinteknisk utrustning. Arbetarskyddsst;/relsens verksamhet är dock i förstahand inriktad på skyddet för personalen. På området för medicintekriisk säkerhet verkar vidareHandikappinstitutet som är ett centralt organ för handikapphjälpmedel.Verksamheten grundar sig fr. o. m. på ett avtal som träffatsmellan staten och . Verksamhetsområdet omfattar i huvudsakhjälpmedel som den handikappade använder i sitt hem; dvs. ~ proteser och ortoser ~ rullstolar och andra förflyttningshjälpmedel SoU 1984/85:3 7 - hjälpmedel för behandling ochträning - hjälpmedel för personlig vårdoch hushåll - hjälpmedel för kommunikation,information och varseblivning - medicinska hjälpmedel. Sedan1968 har Handikappinsfitutet haft fill uppgift att prova och egenskapsdeklarerahjälpmedel. har insfitutet på central nivå det samladeansvaret för hela hjälpmedelsverksamheten. Insfitutet utger en förteckning överkostnadsfria hjälpmedel som rekommenderas för sjukvårdshuvudmännen. Iförteckningen anges vilka produkter som rekommenderas på grund av bl. All elektrisk utrustning som provas skall vara godkänd av SEMKO.Taklyftar och andra typer av personlyftar som används i den handikappadesbostad faller inom insfitutets ansvarsområde. Utbildningoch kompetenskrav m. m. Enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL,är målet för all hälso-och sjukvård en god hälsa och en vård på lika villkorför hela befolkningen. Hälso- och sjukvården måste grundas på en betryggandemedicinsk kompetens. I 3 § HSL slås fast att hälso- och sjukvården skall varaav god kvalitet och tillgodose pafienternas behov av trygghet i vården ochbehandHngen. Detta innebär bl. a. att det skall finnas personal med adekvatutbildning och behövlig teknisk utrustning. Dentekniska utvecklingen inom sjukvården har gåttmycket snabbt. Utvecklingen av den naturvetenskaphga och tekniska kunskapsnivånhos vårdpersonalen har inte hållit jämna steg. Ihögskolans vårdutbildningar ingår viss utbildning som berör det medicintekniskaområdet. I grundutbildningen för läkare ges utbildning i medicinsk fysik ochteknik i en särskild kurs, som i allmänhet omfattar . Dessutomkommer de läkarstuderande i kontakt med det medicintekniska området när degenomgår den kliniska utbildningen. Närdet gäller de medellånga vårdutbildningarna bör i första hand nämnas hälso- ochsjukvårdslinjen samt medicinska servicelinjen, dvs. de allmännautbildningslinjer som utbildar för yrkesverksamhet som sjuksköterska resp.laboratorieassistent, samt påbyggnadslinjen för anestesisjukvård ochinten-siwård. Målbeskrivningeni utbildningsplanen för hälso- och sjukvårdslinjen anger att utbildningen skallanordnas så att den studerande "skaffar sig kunskaper om lagar ochförfattningar, säkerhets- och skyddsföreskrifter som reglerar verksamheten inomhälso- och sjukvård". För vissa av linjens inriktningar, nämligen motallmän hälso- och sjukvård, operationssjukvård, ögonsjukvård, onkologi samtdiagnostisk radiologi ges ytterligare föreskrifter om att de studerande skallges utbildning i medicintekniskt hänseende som svarar mot kraven för resp.inriktning. SoU 1984/85:3 8 Utbildningsplanen för mediciinska servicelinjenanger i sin målbeskrivning bl. a. att utbildningen skall anordnas så att denstuderande "skaffar sig kunskaper om lagar och författningar, säkerhets-och skyddsföreskrifter som reglerar verksamheten inom medicinsk service".För studerande med vårdgymnasial bakgrund ges, inom ramen för ennaturvetenskapligt inriktad kurs omfattande tio poäng, utbildning omgrundläggande kemiska och fysikaliska begrepp samt om enklarelaboratoriemetodik. I samband härmed behandlas säkerhets- och skyddsfrågor. Ilinjens olika inriktningar ges ytterligare föreskrifter om utbildning i syfteatt ge de studerande kunskaper som är av vikt ur medicinteknisksäkerhetssynpunkt. Studerandesom genomgår påbyggnadslinjen för anestesisjukvård och intensiwård ärgrundutbildad sjuksköterska på den ovan nämnda hälso- och sjukvårdslinjen,inriktning mot allmän hälso- och sjukvård, eller har vidareutbildning enligtäldre studiegång för sjuksköterskor. Utbildningen på påbyggnadslinjen behandlarbl. a. såväl medicinteknisk utrustning, inkl. säkerhets- ochskyddsföreskrifter, som lagstiftning med tillämpning på området. Förhögskolans hälso- och sjukvårdsHnje gäller att tillträdeskraven är allmänbehörighet och som säiskild behörighet kunskaper som motsvarar andra årskursenpå den tvååriga vårdlinjen, gren för hälso- och sjukvård samt åldringsvård,gren för hälso- och sjukvård eller gren för psykiatrisk vård, i ämnenavårdkunskap, anatomi och fysiologi, mikrobiologi och hygien, sjukdomslära,farmakologi samt vårdpraktik. På den tvååriga vårdlinjen finns möjlighet attvälja bort de allmänna ämnena matematik, kemi och fysik. Tillträdeskraven förläkarlinjen omfattar särskild behörighet som innebär kunskaper i matematik,fysik och kemi som motsvarar tre årskurser i gymnasieskolan. Dådet gäller behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m. m. gällerfrån och med lag (1984:542) om behörighet att utöva yrke inomhälso- och sjukvården m. m. I den nya lagen har samlats alla bestämmelser omkompetensbevis och om behörighet för hälso- och sjukvårdspersonalen som ansettsböra meddelas i lag. Med kompetensbevis avses bevis om legitimation och bevisom specialistkompetens samt vissa behörighetsbevis. I behörighetslagens 2 §fastslås att legitimation skall finnas för barnmorskor, glasögonopfiker,logopeder, läkare, psykologer, psykote-rapeuter, sjukgymnaster, sjuksköterskoroch tandläkare. Behörig att utöva yrke som barnmorska, läkare eller tandläkareär endast den som har legitimation för yrket eller som särskilt har förordnatsatt utöva yrket. Behörighetslagen kompletteras för den landstingskommunalahälso- och sjukvården av förordningen (1982:771, ändrad senast 1984:548) ombehörighet till vissa tjänster inom den landstingskommunala hälso- ochsjukvården och om tillsättning av sådana tjänster. Enligt 6 § förordningen ärendast den som har legitimation som sjuksköterska behörig till tjänst somsådan. För de övriga yrkesgrupperna innebär legitimationen främst ett bevis omviss av SoU1984/85:3 9 samhället godkänd kompetens. För det återstående storaflertalet yrkesgrupper inom hälso- och sjukvården finns ingenbehörighetsrättslig reglering av yrket. Särskild utbildning i medicinsk teknik finns både vidtekniska högskolor och vid gymnasieskolans fyraåriga tekniska linje. Vidhögskolorna ingår medicinsk teknik i varierande omfattning icivilingenjörsutbildningen. Mest omfattande är utbildningen vid Linköpingstekniska högskola där man, på linjen för elektronik och teknisk fysik, de tvåsista åren kan läsa en särskild inriktning mot medicinsk teknik. Då det gällermedicinteknisk utbildning på gymnasieskolan är förhållandet det att vissaskolor genom omdisponering av normaltimplanen för sista årskursen vid denfyraåriga tekniska linjen ger eleverna möjligheter att läsa medicinteknik. Genom en enkät som Sjukvårdens och socialvårdensplanerings- och rationaliseringsinstitut, Spri, genomfört framgår att det år 1980fanns 627 medicintekniker anställda inom sjukvården. Några regler om legitimation eller behörighet försjukhusingenjörer finns inte. UtveckUngen har dock lett fram till en struktur, i vilkennågra olika nivåer för medicinteknikernas verksamhet kan urskiljas.Medicintekniska chefer (ofta med tjänstebenämningen överingenjör) finns numeravid regionsjukhus och flertalet större centrallasarett. De har i allmänhetcivilingenjörsutbildning med medicinteknisk inriktning. Det finns också engrupp sjukhusingenjörer, vanligen med civilingenjörsutbildning, som arbetarmed metod-och apparatutveckling, provning och utvärdering av apparatur,inköpsfrågor, säkerhetskontroller och ankomstkontroller av medicintekniskutrustning. De kan ha tjänstebenämningar som klinikingenjör, metodingenjöreller medicinsk civilingenjör. Den största gruppen medicintekniker är dockserviceingenjörer och servicetekniker med gymnasieingenjörsutbildning resp.teknikerutbildning. Deras huvuduppgift är oftast felsökning, repara tion och förebyggandeunderhåll av medicintekniska apparater. Utredningar m. m. har som nämnts bl.a. uppgiften att bevaka säkerhetsfrågor inom sjukvården. Som ett led i dennauppgift har styrelsen givit ut cirkulär angående användningen av bl. a. gasanläggningar,analgesiapparatur, värmedynor och diatermiapparater inom sjukvården. Ikungörelsen SOSFS(M) 1978:26 om ansvar för medicinteknisk utrustning isjukvården m. m. beskrivs ansvarsförhållanden i samband med anskaffning ochanvändning av medicinteknisk utrustning. publicerarsocialstyrelsen de av den särskilda rådgivande nämnden behandladeärendena i . Snabbinformation från nämnden gesut i form av s. k. Meddelandeblad, som är riktad snabbinformation till vissamålgrupper. för medicinteknisk säkerhet har som 1* 1984/85.12 saml. SoU1984/85:3 10 a. uppgiften att följa utvecklingen inom det medicintekniskaområdet samt lämna berörda myndigheter och organ råd och förslag för att höjasäkerheten. Nämnden har redovisat sin syn på möjligheterna att förbättra detmedicintekniska arbetet och har i sin policyskrift ommedicinteknisk säkerhet (Allmänna råd 1983:4) ställt sig bakom förslagen. Försocialstyrelsens interna arbete har därefter ett niopunktersprogramfastställts, som bl. a. innebär att och Spri diskuterarformerna för sitt samarbete inom det medicintekniska området, bl.