bet · G801KU35 · 1984-12-31 00:00:00 — Vivisste att om vi förde in detta i FN, så skulle ett stort antal västmakter sägaatt den svenska bevisföringen var övertygande, och vi skulle möta motstånd frånöstmakterna, som skulle säga att påståendena inte var styrkta. Vi skulleplacera i en öst-västkonflikt, vilket vi alltid försöker undvika. Dettaredovisades vid den svenska FN-delegationens sammanträde i närvaro av ett antalriksdagsmän, bl. a. utrikesutskottets ordförande och även riksdagsmännen . Vid det tillfället tog inte Korpåsupp något förslag om att detta borde nämnas, utan det var Bo KU1984/85:35 183 som ville ha saken med. Jag gav då tilldelegationen uppgiften att regeringen inte ville föra in konflikten i FN utanskulle handlägga den bilateralt, vilket vi redan gjort genom våra protestertill och vårt övriga uppträdande. Vid det tillfället var ensam om att kräva attsaken skulle tas med. Det har han all rätt att göra, och han står fast vid sinståndpunkt. tillsammans med gav regeringen rätt. Efteråt sägerde att de har hört att jag har tvivlat på . Vad jag harsagt är bara att har nekat och att vi följaktligen därmed har atträkna med en konfrontation mellan öst och väst, om vi tar upp ärendet i FN. Min ståndpunkt var inte en ingivelse för stunden, utanuttalandet var noga övervägt tillsammans med departementets erfarna tjänstemänoch regeringen. Vi hade en fånig ordning i vår FN-delegation till dess attjag ändrade på den, nämligen att man mötte pressen efter en middag hos FN-ambassadören.Vid det tillfället hade väl någon viskat till några journalister att Lundgrenhade velat ta upp saken men att utrikesministern inte hade medgivit det. Såuppstod det en diskussion. Jag framhöll då som vid andra tillfällen att vi hadegoda motiv till att inte ta upp ärendet i FN. redovisade denståndpunkt som han hade intagit, och gjorde inga invändningar. säger att han hade hört mig säga detta vid ettmiddagsbord. Vi satt vid små runda bord vid middagen. Jag kan inte minnas omjust han och jag satt vid samma bord, men jag är helt säker på att det harvarit en konsekvent ståndpunkt som jag intog. Jag har infört den ordningen att det inte hålls någonpresskonferens efter middagen, utan presskonferensen hålls före middagen medtid för journalisterna att utan de påverkande faktorer som en måltid innebärlämna sina referat till redaktionerna. Det tror jag är värdefullt, och detkanske borde tillämpas mer allmänt. BertU Fiskesjö: Jag vill återgå till den förstaredovisningen som utrikesministern lämnade och ställa en fråga i anledning avden. Av redovisningen och vad man kunnat ta del av i pressenhar det framgått att relationerna mellan massmedia och utrikesdepartementetvarit ansträngda och att det särskilt från pressen har framförts klagomål.Tidigare har inte pressen klagat på informationen från UD. Jag vill ställa enövergripande fråga. Vad beror det på att det har blivit såmånga öppna kontroverser mellan massmedia och UD? : Fråga är väl om det har varit så mångaöppna kontroverser och om det inte bara är ett fåtal personer som inte harfått sina intressen tillgodosedda. Med något enstaka undantag, som är välmotiverat, tar jag emot alla journalister som begär en personlig intervju. Tillpresskonferenserna har alla tillträde. KU1984/85:35 184 Om nu några vill sprida denuppfattningen att det bör tillämpas en annan ordning och bör skapas en grå zonsom det har talats om, kan de fortsätta att göra det. Jag avvaktar naturligtvisockså med intresse ett uttalande av att tryckfrihetsförordningen ochsekretesslagen måste tillämpas på sådant sätt att man vid sidan om de gällandebestämmelserna lämnar särskild information till ett mindre urval avjournalister. Därmed, skulle jag vilja påstå, urholkar man respekten för denlag som själv har stiftat, och det är inte säkert att det blir såmycket mer information. Alla dessa hänvisningar till anonyma källor om vilkaman inte vet huruvida de existerar i sinnevärlden räknar inte jag till en godutrikespolitisk information, utan snarare till en undervegetation, som intesällan har politiska avsikter. När det gäller resonemanget om on-the-record ochoff-the-record vill jag säga att on-the-record betyder att en sagesman vill atthans uttalanden skall bli kända och att källan får anges. Off-the-recordinnebär att han vill att uttalandena skall komma ut men att källan inte anges.Det är inte fråga om att den intervjuade säger saker och ting men samtidigtförbjuder publicering av det. Det är en felaktig tro att övriga statsråd -eller företagsledare eller organisationsledare eller chefer för myndigheter - iallmänhet säger saker till journalister som inte får tryckas utan som journalisternafår höra under hemlighetslöfte. Om några utrikesjournalister har denföreställningen, vet de inte under vilka villkor deras kolleger arbetar i andradelar av massmedia. BertU Fiskesjö: Av utrikesministerns inledning framgickatt de här sakerna hade berett betydande bekymmer och kände sig nödsakad att klargöra tydligt vilka principer som skall gälla. Hur kommer det sig att detta nya läge har uppkommit justunder senare år? Anser utrikesministern att det förekom en otillbörlig slapphetinom tidigare utan nödvändiga strikta regler förkontakterna? : Jag har bara att svara för mitt egetfögderi. Jag är långt ifrån säker på i vilken utsträckning det har råttannorlunda förhållanden tidigare och om tidigare utrikesministrar har medvetetdrivit en politik som inneburit att vissa journalister skulle favoriseras. Heladen politiska debatten har blivit hetsigare. Det är tänkbart att det finnsmånga faktorer, som det knappast finns anledning att beröra här, men kollegertill mig i andra länder berättar hur utrikespolitiken nu diskuteras mer hetsigtän tidigare. När man i fem-sex veckors perspektiv ser på det vi har upplevt häroch ännu mer när tidsavståndet blivit större, framstår det som milt talatanmärkningsvärt vilken opinion som har piskats upp och som slutligen ledde tillett extra sammanträde i . BertU Fiskesjö: Av redovisningen har framgått att detfinns ett motsatsförhållande mellan massmediafolk och utrikesdepartementet.Tycker utrikesministern att det är tillfredsställande att det är på detsättet? KU1984/85:35 185 : Motsatsförhållandet är väl minst tydligti de stater där man inte har en fri press. Jag träffar också journalisterdärifrån, och de frågar nästan i förväg vilka frågor man önskar att de skallställa. Men jag tror att det aldrig kommer att vara och aldrig skall vara ettgott förhållande mellan myndigheter och massmedia. Massmedia skall kontrollerade politiska instanserna och myndigheterna. Jag vet inte om man skall tala omett motsatsförhållande om den kontrollen utövas rätt, men myndigheterna skallvara ställda under den kontroll som massmedia kan utöva. Tanken att den störstejournalisten skulle vara den som får ett hemligstämplat brev skickat till sigeller utsmugglat tycker jag är kränkande för hela journalistkåren. BertU Fiskesjö: Vi har ju talat om den middag som tydligentrots allt ägde rum. Men jag är inte på det klara med vad som egentligen enligtutrikesministerns uppfattning är fel i det referat som gavs i tidningarna.Detta om grannens skidspår är tydligen korrekt återgivet, men ger referatet entotalt felaktig bild av vad som sades vid bordet? Kan utrikesministern i någrakorta punkter klarlägga vilka uppgifter som är lögnaktiga enligt utrikesministernsmening? : Om oklarheten består efter vårt samtalunder , är det inte lätt att åstadkomma enförändring. Jag har försökt framhålla att det helt avgörande är omsamtalet rörde sig , om sovjetiska kränkningar eller om kränkningar iallmänhet. Talar man om sovjetiska kränkningar, är de ståndpunkter jag angavprecis de som den har, som militären har och som de flestasvenska medborgare har. Talar man om kränkningar i allmänhet, skapas en annanbild. Som själv kunde iaktta står det i artiklarnaatt inte tror på kränkningar efter , och i en annan del avsamma artiklar står det att förnekar kränkningarna i . Detär ologiska resonemang i dessa artiklar. Det verkar som om mycket avreaktionerna har berott på rubrikerna, och jag är inte ens säker på att denskrivande journalisten har satt rubrikerna, utan det kan någon annan ha gjortsöm slarvigt läst igenom artiklarna . Jag upprepar att det helt avgörande är om resonemanget hargällt sovjetiska kränkningar, vilket jag påstår med stöd av åtminstone tjänstemänfrån och ytteriigare en journalist, som inte deltog isamtalen. Jag anser det också styrkt av att journalisterna reagerar på det sättsom de gör. efter detta samtal finner de det inte mer anmärkningsvärtän att t. ex. TT:s korrespondent med ansvar för praktiskt taget hela pressen,som är hennes abonnenter, inte gör något åt ärendet utan försvinner frånStockholm, åhör ett anförande av helt annan innebörd utan att reflektera övernågot motsatsförhållande. Ingen av journalisterna gör någon kontroll. Detpåstående som gör, att han försökte kontrollera uppgifterna KU1984/85:35 186 med UD:s pressavdelning, är inte sant. Jag har fåttuppteckningar av UD:s biträdande pressombudsman , som berättat omsina samtal med . Jag har dessutom funnit en mängd oklarheter iomständigheterna kring intervjun. Även detta ger mig anledning att ifrågasättaom det var rätt uppfattat att samtalet inte gällde sovjetiska kränkningar. BertU Fiskesjö: Bortsett från detta med sovjetiskakränkningar: Är referaten i stort sett riktiga? : Sätter man in ordet sovjetiskakränkningar blir det ingenting anmärkningsvärt. Men det finns annat här som jagfinner anledning att påpeka. Redaktör är mycket intresserad av om detskall bli några besök i före valet. Han påstår vid granskningenav sitt s.k. manuskript att han finner att det står ett W bredvidordet valtaktik. Av det gör han en historia om att den medföljandetjänstemannen skulle ha sagt att vi av valtaktiska skäl inte gör någotbesök . Jag har tittat litet närmare på den saken och har fått detuttalande som Wretborn gjort. Det är verkligen någonting helt annat: "Vadjag sade till journalisterna under samtalet med utrikesministern var att manfrån socialdemokratiskt håll inte önskade föra in frågan om våra förbindelsermed i valrörelsen, en synpunkt som tidigare framförts av utrikesministern." När skriver "W valtaktik", kan detuttolkas i olika riktningar, men jag vill påstå att det inte är mycket värtsom bevis. Jag hoppas för framtiden att de här joiirnalisterna skall nedlåtasig till att arbeta med bandspelare i intervjusituationer och delta ipresskonferenser osv. : Jag skulle vilja ta upp frågan omsekretesslagens tillämpning i . Det har ju inte bara förekommit sovjetiska kränkningar medu-båtar. Jag tänker på händelsen då ett sovjetiskt krigsflygplanförföljde ett svenskt civiltrafikflygplan in över . Detta utlöste enviss aktivitet hos regeringen. Det företogs en utredning, och även diplomatiskaktivitet förekom, men det skedde i all tysthet. Regeringen lade locket på ochtillämpade sekretesslagen. vill jag fråga: Höll regeringen tyst med hänsyn tilldiplomatisk praxis, eller gjorde man det för att inte röja hur den svenskaförsvarsmakten arbetar med signal- och radarspaning, eller var det bararutinmässigt som man tillämpade sekretesslagen och lade locket på? : Kränkningar av vårt luftrum förekommermed jämna mellanrum och kan inte undgås med hänsyn till flygplanens hastighetoch de trånga passagerna. Antingen en kränkning är stor eller liten framför vien KU1984/85:35 187 diplomatisk protest när den kan konstateras. När den här kränkningen inträffade behöll försvaretinformationen för sig själv innan den överlämnades till utrikesdepartementet.Det var ingen som visste att det var ett passagerarplan som hade blivitförföljt av ett eller två sovjetiska plan. som UD fick kännedom om detta vände sig UD tillden sovjetiska ambassaden och begärde en förklaring. Vi börjar nämligen alltidmed att låta den andra parten yttra sig innan vi gör ett påstående, i varjefall om det finns minsta anledning till tveksamhet. Det har diskuterats mycket om vilka former man skalltillämpa för offentliggöranden av kränkningar. Det finns två alternativ, ochdet finns enligt min mening goda skäl för båda. Det ena alternativet är att manoffentliggör kränkningarna efter hand som de inträffar om man har kunskap omdem. I synnerhet bör detta gälla om det är fråga om allvarliga kränkningar. Detandra alternativet är att sammanföra uppgifter om kränkningar under en visstid. Under fick svenska folket vänja sig vidatt var och varannan morgon höra radion meddela att svenskt territorium undernatten överflugits av främmande flygplan. Det var enligt min mening lika braatt människor som såg ljus och hörde motorbuller fick besked om vad somförekommit så att inte ryktesspridningen tog fart. Efter samråd mellan flera departement, framför alltförsvarsdepartementet och , och diskussion i regeringenhar man stannat för att under nuvarande förhållanden låta offentiiggörandet skekvartalsvis, vilket också ger de militära myndigheterna större möjlighet attvärdera kränkningarnas art och omfattning men att om en mycket grov kränkninginträffar offentliggöra den . Det är den praxis som vi för tillfälletföljer. : Funderar inte regeringen i sådana härsammanhang litet över hur landets försvarsvilja och vår neutralitetspolitikpåverkas, om det är först sedan aktiva journalister givit sig i kast med frågansom man får reda på sådana saker i stället för att regeringen självmant lämnarut uppgifterna? : Detta är en synpunkt som man bör ha medvid bedömningen, att om kränkningarna offentliggörs bara har man atträkna med att händelserna blir bekanta i alla fall innan rapporterna lämnas.För att säga det på nytt riktar jag ingen anklagelse mot den journalist sompublicerar något han hört, men jag tycker inte det är särskilt trevligt att detjänstemän som haft befattning med ärendet har offenthggjort uppgiften. Det varinget mänskligt öga som såg förföljandet på 8 000-9 000 meters höjd ett parkilometer utanför den gotländska kusten, utan det är med teknisk utrustning somhändelsen har konstaterats. På grundval av de tekniska rapporterna har detsammanställts olika promemorior, och någon av dessa har väl kommit på drift.Jag delar den uppfattningen att en sådan möjlighet KU1984/85:35 188 alltid föreligger, och den talar för ett ännu snabbareoffentliggörande. Hade vi känt till kränkningens karaktär från början, hade vikanske också kunnat offentliggöra den , vilka regler som än gällt. : Jag vill efterlysa två sakupplysningar somgäller journalistmiddagen. Vilka journalisterna var vet jag men vilkamedarbetare från UD var med? var min politiskt sakkunnige,, och det var presschefen. Ursprungligen hade jag tänkt attockså kabinettssekreteraren och de två statssekreterarna skulle vara med, mende hade olika skäl för att inte delta, och träffen hade redan uppskjutitslänge. : Deltog de två herrarna i samtalet - de varsjälvfallet med vid middagen, men var de med i det samtal som sedan utspann sigom eventuella u-båtskränkningar? : Jag skulle tro att det var ganska litet.Av naturhga skäl vände sig journalisterna i första hand till utrikesministern,men ett påpekande har jag redan gjort beträffande Wretborns inlägg. : Det var alltså inget inlägg om u-båtarna? : Nej, det fanns säkerligen ingenting somstred mot vad de i övrigt hört mig säga vid otaliga tillfällen. : Får jag ställa en allmän fråga. LennartBodström har varit ordförande i , där ingår. Han har dåhaft en mycket liberal inställning till yttrandefriheten. Har dessaomständigheter medfört att utrikesministern vill ha några förändringar i lagstiftningenpå detta område? : Nej, absolut inte. Journalister ochmyndigheter har två helt olika uppgifter. Om dessa två sidor inte gillarvarandra hundraprocentigt, ser jag det mer som ett hälsotecken än som enolycka. BertU Fiskesjö: Med hänsyn till talet om en grå zon villjag fråga vilken utrikesministerns inställning är till meddelarskyddet. : Meddelarskyddet motiverades på sin tidmed att många människor kunde stå i ett beroendeförhållande som gjorde detfariigt för dem att avslöja saker som ändå borde komma fram. Man tänkte på enhyresgäst som kunde bU uppsagd om han klagade på sin bostad - det varnaturligtvis före den nuvarande lagstiftningen - eller en anställd som kundebli uppsagd om han klagade på sin arbetsplats. Andra beroendeförhållanden kanockså tänkas. Allmänt sett menar jag att det också i det som myndighetersysslar med finns saker som bör komma fram fastän de kanske är hemligstämpladeav myndigheterna. Jag säger också i artikeln i att jag tycker hemligstämplar för mycket inom . Där ligger ett fel. KU1984/85:35 189 Att inskränka meddelarskyddet tycker jag vore allvarligt.Men även om meddelarskyddet finns lär väl ingen kunna förneka att det är minuppgift att se till att förhållanden som rör rikets säkerhet eller förhållandettill främmande makt och som vi har beslutat skall vara hemliga också förblirhemliga. : Därmed kan vi lämna punkterna 1 och 6. Vikan nu återgå till de punkter som berör utrikesaffärer, punkterna 2-5 och 8-9. : Jag skall börja med att tala om en saksom inträffade i går. Min kollega var här och redogjorde för endel av dessa frågor inför utskottet i går. efter det atthan hade lämnat utskottet blev han uppringd av en journalist på en av de störrekvällstidningarna i , en journalist som har spelat en aktiv roll iett av dessa ärenden. Denne journalist läste upp ett uttalande som som identiskt samma ordval som han hade använt i utskottet.Journalisten ville ha kommentarer och förtydliganden. Anledningen till att jag kom hit litet sent är att jag påmorgonen försökt få tag på landsortsupplagan av tidningen för att se vadjournalisten gör av det i dagens nummer, men det gick inte. Trots att tidningenvar färdigtryckt lämnades den inte ut till mig. När vi har lämnat över informationsmaterial till utskottethar vi utgått från som någonting självklart och inte ansett oss behövaframhålla att dessa informationer, som på vissa punkter är utomordentligtkänsliga utrikespolitiskt och utrikeshandelspolitiskt och som ärutomordentligt känsliga för inblandade svenska företag, icke får föras vidare.Inte minst ur min egen synvinkel skulle det vara olyckligt om jag, som är härför att skapa klarhet i vissa frågeställningar som trots mycketpromemorieförfattande är oklara, skadade svenska intressen genom att lämnaupplysningar som inte stannar inom detta rums väggar. Då får jag sannoliktsjälv höra förebråelser för att ha åstadkommit detta. Därför vädjar jag om attdet jag säger får stanna i detta rum. Jag säger det med anledning av det sominträffade i går. : Med anledning av detta vill jag säga att vihar vidtagit särskilda försiktighetsåtgärder när det gäller handlingar som vihar fått del av. Jag vill också för formens skull på nytt erinra om att vilyder under särskilda bestämmelser när det gäller tystnadsplikt. : Vi har beretts tillfälle att i olikaformer skriva underlag för besvarande av frågorna, och jag vill inte ta någondel av tiden i anspråk med att rekapitulera det. Jag tycker det är lämpligareatt ni med utgångspunkt från det material som redan är inlämnat ställer frågorom det som fortfarande kan vara oklart. : Under punkt 2 har vi fått ganska utförligaredovisningar vid tidigare utfrågningar. Vi kan därför övergå till punkt 3, somberör . KU1984/85:35 190 : Jag har ett antal spörsmål som gällerAlgerietfrågan. Först skulle jag vilja fråga både utrikesminister statssekreterare , när de först kom i kontakt med den här historien.När blev ni uppmärksammade på att någonting höll på att hända, dels BPA:smellanha-vanden med de algeriska myndigheterna, dels den kredit som vi hardiskuterat? : Det finns klarlagt i promemorian att förmitt vidkommande blev BPA-frågan anhängiggjord genom att jagkom i kontakt med det önskemål som ledningen för företaget inkl. dessstyrelseordförande framförde till den nya regeringens representanter om att fåviss hjälp i tvistefrågan. Kreditfrågan anmäldes som en angelägen fråga redan vid deförsta genomgångar som vi hade på det gamla under hösten1982. Det var väl känt att tillhörde de länder där man inte kundekomma in med storprojekt om man inte gav mjuka lån, dvs. lån med särskiltförmånliga räntevillkor. Det ställdes på sin spets här min motpart, den algeriskestatssekreteraren för utrikeshandel, besökte . Han var dock intestatssekreterare i svensk mening - hän var tillika medlem av regeringen ochchef för sitt departement - men hans officiella titel var statssekreterare, ochhan ansågs vara min motpart. När han besökte i rhitten av december 1982såg man slutet på den tidigare ramkrediten. Det var fråga om att förnya den,och då kom dessa frågor upp till ytan. : Jag kom i kontakt med BPA:s problem isamband med att jag tillträdde befattningen som utrikesminister. Det blevgenast klart att vi borde stödja företagets anspråk på att få omförhandla,eftersom de förutsättningar som hade gällt när det ursprungliga avtalet ingickshade brustit. De algeriska företagen hade inte förmått leverera materiel i denutsträckning och i den kvalitet som man hade utgått från. Den enda kontakt jag egentligen har haft med ärendetpersonligen är att jag vid olika tillfällen försökt övertyga algeriskaministrar att man borde ha förståelse för BPA:s önskemål om en omförhandling.Frågan om krediter har inte diskuterats i samtal som jag har haft. : Om jag rätt förstod i går - vi harav naturliga skäl ännu inte någon utskrift av vad han sade - har regeringenenligt honom varit inkopplad på det här ärendet, och det brev som skrevoch som avsändes till Oubouzar var uppenbarligen godkänt av densvenska regeringen. Vilken form av beslut föreligger från det var kalladtill till dess han instruerades om att avsända ett sådant brev medkreditlöftena? : Vad gör är att tala om vilkamöjligheter som eventuellt kan uppstå under förutsättning av att ett antalaffärer går i lås. Men det förutsätter att dessa affärer lyckas. Jag har ocksåtalat med algeriska KU 1984/85:35 191 ministrarom andra ärenden, t. ex. intresse av att få utföra arbeten,men vilka kreditvillkor som då skulle gälla har inte jag diskuterat. Carl-JohanÅberg: Man måste göra en klar åtskillnad mellan de två olika krediterbjudandensom diskuteras i de två breven. Det är tekniskt inte lätt för dem som vanligeninte följer detta att ha det klart för sig, men för ställningstagandena på dennapunkt är det mycket viktigt att man håller de två ärendena isär. Deterbjudande som vi hade diskuterat bestod av två delar. Den ena gällde enramkredit, som skulle ersätta den ramkredit som hade givits av en av detidigare borgerhga regeringarna och som utgick och som manbehövde fylla på. Den frågan ligger inte i , utan det är isista hand en fråga för . ianslutning till biandkommissionens möte, som ägde rum och som jagockså har redogjort för i promemorian, hade vi underhandsdiskussioner med demsom handlägger detta i . Innan brevet skrevs i sina olikaformer hade vi kontakter med finansministern och med hans statssekreterareBengt K. Å. i den frågan. På den punkten förelåg en beredvillighetfrån finansministerns sida att göra kreditåtaganden på samma sätt som hadeskett tidigare. Det var ett konkret åtagande, som måste klartförankras i ett departement och sedan göras till föremål för en vanligberedning innan ett regeringsbeslut kan tas. Närdet däremot gällde BITS-krediterna vet ni att det varit oklarheter om hur denfranska texten skall tolkas, men det var icke någonting annat som ställdes utän en möjlighet. Och den möjligheten står inskriven i riksdagsbeslutet ochförfattningarna om BITS. Det var helt enkelt ett erbjudande åt algerierna attkomma in med ansökningar, som sedermera skulle prövas av . Därförvar inte den delen av erbjudandet föremål för samma handläggning inomregeringskansliet som ramkrediten blev. Dettillhör också historien att ramkrediten aldrig accepterades, för under tidenhade andra fortsatt eroderingen av den algeriska marknaden och gjort att dettaerbjudande om en ny ramkredit, som hade accepterat att deskulle få, inte var konkurrenskraftigt längre. Kvar stod då endast möjlighetenvia BITS.