bet · G801SoU8 · 1984-12-31 00:00:00 — Utskottet tillstyrker i övrigtpropositionens förslag rörande den statliga droginformationens organisation,statsbidrag till droginformation samt ansvaret för att följa drogmissbruketsförändringar. I propositionen föreslås att ettstatligt stöd lämnas till utvecklingsinsatser inom narkomanvårdsområdet ävenunder /86, Stödet syftar till att stimulera utvecklingsarbetetinom angelägna områden av och den specialiseradenarkomanvården. Arbetet bör enligt propositionen främst inriktas på attutveckla metoderna i öppenvården och på att förbättra utslussningen avmissbrukare som genomgått behandling. På öppenvårdssidan är det särskiltangeläget att utveckla metoderna i behandlingsarbetet bland ungdomar iriskzonen och etablerade missbrukare, att hitta former för samarbete på detlokala planet mellan socialtjänst, polis och kriminalvård samt att utveckla ettsamarbete mellan psykiatrin och . Särskilda grupper avmissbrukare, t. ex. prostituerade missbrukare, kvinnliga missbrukare ochinvandrare med missbruksproblem, har vårdbehov som inte tillgodoses itillräcklig omfattning inom vare sig öppenvården eller institutionsvården. Ävennär det gäller dessa grupper är det således angeläget med en metodutvecklinginom . SoU 1984/85:8 11 För att utslussningen skall fungera är det vidareenligt propositionen nödvändigt att en missbrukare som genomgått behandUngstöds i högre grad än vad som ofta är fallet. Folkrörelser och frivilligaorganisationer spelar en avgörande roll i utslussningsarbetet, menarbetsförmedlingen och bo-stadsförmedhngen kan också göra stora insatser.Slutligen framhålls de frivilliga organisationernas viktiga roll även för detdirekta behandlingsarbetet. En effektivisering av samhällets insatser inomnarkomanvården måste enligt propositionen innebära bl. a. att organisationernafår ökat stöd. StatsrådetSigurdsen avser att i samband med budgetproposition föreslå att 5milj. skall anslås för särskilda utvecklingsinsatser inomnarkomanvårdsområdet. Hon kommer därutöver att föreslå att drygt 16 milj. kr.skall anslås för bidrag till organisationer, vilket innebär en real ökning med1,4 milj. kr. jämfört med tidigare anslag. Frågorom behandling av narkotikamissbrukare tas upp i flera av motionerna. I motion 1984/85:84 av m.fl. (s)föreslås dels att som sin mening ger regeringen till känna vad somanförts om socialtjänstlagens grundsatser (yrkande 1), dels att somsin mening ger regeringen till känna vad som anförts om arbetsmetoder inomsocialtjänsten (yrkande 2). Motionärerna anför bl. a. att det huvudsakligaansvaret för förebyggande arbete, samordning av insatser och behandling av denenskilda människan ligger på socialnämnden/enligtsocialtjänstiagen. Då det gäller socialtjänstlagen framhåller motionärerna, attlagen har utformats som en rättighetslag för den enskilda människan och enskyldighetslag för kommunen. Detta har skett bl. a. för att stärka denenskildes ställning i förhållande till myndigheten och garantera alla, även desocialt utsatta grupperna, rättssäkerhet, integritetsskydd och självbestämmanderätt.Viktiga grundsatser i socialtjänstreformen är vidare att normalisera människorslivsvillkor och att stärka den enskilda människans egna resurser. Beträffandearbetsmetoder inom framhåller motionärerna vikten av att socialarbetarengår ut till missbrukaren i hans egen miljö och försöker finna en plattform förkontakt och behandling. Ett framgångsrikt motivations- och behandlingsarbetemåste bygga på en ömsesidig god relation människa mot människa. Det är därförviktigt att betona social-tjänstiagens krav på respekt för den enskildessjälvbestämmande och integritet. Metoder som innebär att krav och påtryckningaranvänds mot missbrukaren för att förmå honom att gå med på behandling kan intevara godtagbara inslag i motivations- och behandlingsarbete. Motionärerna villdessutom betona att den parlamentariskt sammansatta socialberedningen i sittfortsatta arbete kommer att göra en total genomgång av insatserför människor som har missbruksproblem. Detta arbete bör inte föregripas genomatt man i det här sammanhanget medverkar till att nya behandlingsformer införsi . SoU1984/85:8 12 Utskottet vill som en bakgrund inledningsvis erinra omföljande. Målsättningen för alkoholpolitiken innebär att den totalaalltför höga konsumtionen av alkohol skall begränsas, att man skall komma tillrätta med alkoholmissbruket samt att alkoholpolitiken skall sättas in i sittsociala sammanhang. Då det gäller narkotika är målsättningen att allt icke medicinsktbruk skall elimineras. De angivna strävandena skall kompletteras med insatserför vård och rehabilitering av missbrukare. En viktig utgångspunkt för sccialtjänstlagen är attsocialtjänstens insatser i individuella ärenden skall präglas avsjälvbestämmande och frivillighet. skall så långt det är möjligtsamverka med den enskilde i ett biståndsärende, så att denne har ett verkligtinflytande på utredningsarbetet och ger sitt samtycke till föreslagna kontakteroch åtgärder. Om den enskilde avvisar den erbjudna hjälpen, kan socialnämndenoftast inte vidta någon åtgärd. Även utredningsåtgärder kräver i principsamtycke (undantag gäller fall där det inte kan uteslutas att den enskilde är ibehov av vård oberoende av samtycke). Om den enskilde inte går med på t. ex.att uppgifter inhämtas från annat håll får denna omständighet bedömas i sambandmed att man avgör frågan om rätt till bistånd. En sådan brist i utredningen kanmedföra att det inte går att klarlägga om och i vad mån rätt till t. ex.socialbidrag föreligger. Ansökan får i så fall avslås (se SoU 1979/80:44 s.28). Vid utskottsbehandlingen av propositionen omsocialtjänsten kompletterades regeringens förslag till socialtjänstlag med ensärskild bestämmelse som ytterligare klargjorde socialnämndens ansvar påmissbruksområdet. I 11 § socialtjänstlagen fastslogs således att socialnämndenskall arbeta för att förebygga och riiotverka missbruk av alkohol och andraberoendeframkal-lande medel. Insatser för barn och ungdom bör ägnas särskilduppmärksamhet. I paragrafens andra stycke stadgas bl. a. att nämnden skallstödja den enskilde missbrukaren och se till att han får den hjälp eller vårdsom behövs för att komma ifrån missbruket. Av specialmotiveringen framgår attsocialnämnden alltid måste bedriva en aktiv verksamhet för att nå och hjälpa deenskilda människor som har problem med missbruk även om de inte själva harbegärt bistånd av nämnden. I den nu aktuella propositionen (bil. 2 s. 36) anförstatsrådet bl. a. att socialarbetare inom missbrukarvården på senareår har börjat söka nya former för att nå och motivera missbrukare tillbehandling och för att hålla dem kvar när behandlingen har inletts.Socialarbetarna söker upp missbrukarna på polisstationer, häkten ochkriminalvårdsanstalter samt försöker nå dem via samarbete med kriminalvårdensfrivårdsorganisation. Ett resultat har blivit att i störreutsträckning når missbrukare, som inte på eget initiativ söker vård ochbehandling. Under behandlingen försöker socialarbetarna stödja missbrukaren attfullfölja denna. Man söker upp klienter som uteblir från planerade samtal ellersom oplanerat avbryter behandlingshemsvistelsen eller familjevården. Detförekommer också att man använder påtryckningar ov olika slag. Krav påbehandling kan t. ex. SoU 1984/85:8 13 ställasför att skall medverka till att missbrukaren får socialbidrag,egen bostad eller beredskapsarbete. Vidare förekommer det att socialarbetarna iöppenvården använder urinanalyser för att spåra narkotikamissbruk som ettkomplement till övriga vård- och behandlingsinsatser. Detta är särskilt utbretti kontakten med unga haschmissbrukare. StatsrådetSigurdsen anför för egen del (s. 37) att hon anser det positivt attsocialtjänsten utvecklar mer aktiva metoder för att motivera missbrukare tillbehandling. och den specialiserade narkomanvården har oftatidigare intagit en alltför passiv hållning i förhållande till de missbrukaresom inte av egen kraft söker vård eller förmår upprätthålla en behandlingskontakt.Enligt statsrådets mening bör vidare undvika former för biståndsom kan underlätta eller befästa ett pågående missbruk. Det kan sålunda intevara förenligt med mål att betala ut socialbidrag till enklient, som glider allt längre in i ett missbruk. Ett sådant synsätt innebäremellertid inte bara en rätt för socialnämnden att ställa krav, utan även enskyldighet för nämnden att erbjuda så goda vård- och behandlingsinsatser attmissbrukaren får en möjlighet att bryta sitt missbruk. Slutiigenerinras i propositionen om att i PM nr 7 föreslagit vissaändringar i lagstiftningen, främst i LVU, så att skall kunna fåkontakt med omotiverade missbrukare och så att föreskrifter skall kunna ges sompåtryckning för att bryta ett missbruk. Åldersgränserna för vård enligt LVU börenligt kommissionen ses över och justeras uppåt. Av socialberedningens i höstlämnade betänkande om vissa frågor kring insatser för ungdomar(Ds S 1984:15) framgår dock att beredningen inte finner skål att införa någranya tvångsregler i LVU. Däremot föreslår beredningen bl. a. att vård enligt LVUskall upphöra senast när den unge fyller . Betänkandet är nu på nr 7 har bifogats remissen. Utskottetvill för sin del understryka att frånvaron av tvångsmöjligheter ochinriktningen mot frivillighet inte innebär att får bli passiv iarbetet med missbrukare. Tvärtom krävs aktiva insatser av i formav uppsökande verksamhet, kontakt med anhöriga, förnyade kontakter med dem somtidigare har avvisat erbjudanden om behandling och ett målmedvetetmotivationsarbete. Det kan dock vara svårt att dra någon helt klar gräns mellanfortsatta försök att få en klient att acceptera behövlig vård och påtryckningarmed samma syfte. Utskottetframhöll redan i samband med behandlingen av förslaget till socialtjänstiag (seSoU 1979/80:44 s. 60) värdet av att olika bestämmelser om sociala bidragtillämpas på ett sådant sätt att missbruk av alkohol eller narkotika inteunderhålls eller konserveras. Uppmärksamhet måste riktas mot den samladeeffekten av de olika bidrag som kan tänkas utgå i det enskilda fallet. Somvidare framhållits av socialberedningen i betänkandet om socialtjänstensinsatser för ungdomar (Ds 8 1984:15 s. 13) kan det ibland, om det förekommerett destruktivt missbruk, vara lämpligt att betala SoU 1984/85:8 14 utåtminstone en del av socialbidraget på något annat sätt än genomkontantutbetalning. I sammanhanget kan erinras om att socialberedningensuppdrag även innefattar att allsidigt överväga frågan om missbrukares rätt tillsjukpenning under institutionsvistelse, med hänsyn till att det gjorts gällandeatt sjukskrivning kan bidra till att legitimera missbruk av alkohol ellernarkotika. Frågan om missbrukares pensionsförmåner vid institutionsvistelsehar behandlats i en utredning av (Ds S 1984:9),vilken har remissbehandlats och f. n. övervägs inom . Detkan vidare nämnas att socialberedningen i ovannämnda betänkande anfört att maninom med viss rätt ser en motsättning mellan kravet på samtyckefrån den enskilde och en i vart fall mera aktiv uppföljning av barn ochungdomar som befinner sig i riskzonen (Ds S 1984:15 s. 13). Enligt beredningenföreligger dock inte någon sådan motsättning om farhågorna för den ungesutveckling verkligen är allvarliga. I ett sådant fall är skyldigatt följa utvecklingen och återkomma med erbjudanden om stöd. Detanförda visar enligt utskottets mening på det stora behovet av fortsattutvecklingsarbete och erfarenhetsutbyte inom . Utskottet noterari det sammanhanget ]3ropositionens förslag om särskilt stöd förutvecklingsinsatser inom narkomanvårdsområdet. Det är viktigt att socialtjänstenverkligen utnyttjar alla de möjligheter till individuellt anpassad behandlingsom socialtjänstlagen ger och beslutsamt fullföljer ärenden ommissbruksproblem. Motion1983/84:84 får i här aktuella delar (yrkandena 1 och 2) anses besvarad genomvad utskottet anfört. Utskottet vill tillägga att socialtjänstlagens bestämmelsersjälvfallet gäller om inte beslutar annorlunda genom lagändring.Motionsyrkandena avstyrks således. I motion 1984/85:79 av m. fl. (fp)yrkas att hos regeringen begär förslag om legala möjligheter tillfrivillig kontraktsvård (yrkande 3). \ motionen anförs bl. a. att frivilligkontraktsvård bör införas som ett mer allmänt komplement och alternativ tilltvångsvård. Den skulle kunna utformas så att man med missbrukaren kommeröverens om innehållet i ett vårdprogram som han eller hon accepterar, t. ex.genom att skriva på en förbindelse att delta i vården. Det frivilligakontraktet om vård under t. ex. skall innebära att om missbrukarenavviker från vårdinstitutionen skall han/hon kunna återföras med tvång. Socialtjänstlageninnehåller - med undantag av vissa bestämmelser till skydd för underåriga -inte några möjligheter till tvångsåtgärder gentemot enskilda människor. Förungdlomar med missbruksproblem samt vuxna missbrukare av alkohol ellernarkotika finns dock vissa möjligheter att besluta om vård enligt LVU resp.LVM. Vård enligt LVM skall iallmänhet vara avslutad . SoU1984/85:8 15 Missbrukaren kan sedan själv om han så önskar fortsättavården någon tid. Vården är då frivilhg och någon kvarhållningsrätt finns inte. Den s. k. kontraktsvårdsutredningen avgav i mars 1980betänkandet Kontraktsvård inom (Ds S 1980:3). Betänkandetinnehåller ett förslag till lag om kontraktsvård inom som bl. a.innehåller särskilda regler om kvarhållningsrätt på grund av utfästelse.Förslaget har remissbehandlats men har inte lett till något propositionsförslagom kontraktsvård. När förslaget presenterades fanns ännu inte LVM. a. från att det inte skulle finnas några andra möjligheter tilltvång mot vuxna missbrukare utom de som kunde finnas i den psykiatriskavårdlagstiftningen. I sammanhanget kan nämnas att i frivårdskommitténsbetänkande "Nya alternativ till frihetsstraff" (SOU 1984:32) föreslåsatt kontraktsvård införs som en straffrättslig reaktion i det svenskapåföljdssystemet. Detta får inte förväxlas med den kontraktsvård somdiskuterats för del. Den föreslagna bestämmelsen innebär att vidådömande av fängelse i högst rätten får förordna att verkställigheten avådömt fängelse skall anstå, under förutsättning att den tilltalade 1.vanemässigt missbrukar alkohol eller narkotika och är i behov av vård för sittmissbruk, 2. har förklarat sig villig att undergå sådan vård enligt ettsärskilt vårdavtal och 3. bedöms som lämpad för vården. Betänkandet är nuföremål för remissbehandling. Ett yrkande motsvarande det i motionen framställdabehandlades av utskottet senast under föregående . Utskottet hänfördesig då (SoU 1983/84:30 s. 34) till ett tidigare uttalande (SoU 1982/83:37 s.27) i samma ämne och anförde att det enligt utskottets mening starkt kundeifrågasättas om det sedan LVM införts finns något egentligt behov av regler omkontraktsvård inom . Syftet torde i och för sig lika väl kunnatillgodoses t. ex. genom justering av gällande vårdtider enligt LVM ochliknande åtgärder. Utskottet utgick dock från att socialberedningen kommer attöverväga om det finns skäl att föreslå särskilda bestämmlser om kontraktsvårdeller hknande överenskommelser inom ramen för eller som ett komplement tillsocialtjänstlagen och LVM. Utskottet ansåg vid angivna förhållanden att riksdageninte borde ta något initiativ till s.k. frivillig kontraktsvård. Enligt utskottet har inte heller nu någonting framkommitsom motiverar ett ändrat ställningstagande i denna fråga. I motion 1984/85:83 av RuneGustavsson m.fl. (c) hemställs att beslutar att som sin mening geregeringen till känna vad som anförts i motionen beträffande social- ochsjukvårdens behandling av missbrukare {yrkande 2 b). I motionen framhålls bl.a. att sällan är en patient mer motiverad för en behandling än efter en akutavgiftning på sjukhus. En patient som har behandlats akut måste därför beredasplats på ett behandlingshem efter behandling på sjukhus. Då detgäller frågan om tillgången på platser vid behandlingshem vill SoU1984/85:8 16 utskottet först erinra om följande. Den 1 januari 1983övertog berörda kommuner och landstingskommuner statens rättigheter ochskyldigheter för den sociala institutionsvården för missbrukare(ungdomsvårdsskolor, vårdanstalter, behandlingshem och inackorderingshem).Avtalet mellan staten. a. att staten skall ge bidrag till kommuner och landsting för driften av deinstitutioner som avses i principöverenskommelsen, samt visst engångsbi-dragför upprustning och utveckhng m. m. Det åligger nu enligt 23 § första stycketsocialtjänstlagen landstingskommunerna och kommunerna i ett område atttillgodose behovet av hem för vård eller boende inom berörd landstingskommun. I den nu aktuella propositionen framhålls att detnuvarande bidragssystemet har utsatts för kritik från många håll. a. harpåtalats att det bidrar till att den befintliga insitutionsstrukturenvidmakthålls även till de delar den är föråldrad. Det stimulerar inte heller enutveckhng av alternativa vårdformer för grupper som vårdas på institutionutan att egentligen behöva en sådan hög grad av omhändertagande. Utskottet har vid tidigare riksmöten behandlatmotionsyrkanden rörande statsbidrag för anordnandet av nya behandlingshem (jfrSoU 1981/82:43, SoU 1982/83:26 och SoU 1983/84:20). Utskottet har därvidframhållit att parterna vid förhandlingar om ny bidragskonstruktion bör strävaefter att ge den en sådan utformning att den främjar en fortsatt utveckling avvården i enlighet med principer. Utskottet har vidare erinratom den i socialtjänstlagen angivna principen om närhet mellan den enskildes hemoch vårdinstitutionen. budgetproposition anförde föredraganden att enny bidragskonstruktion, som i högre grad medgav handlingsfrihet för kommuneroch landsting att utveckla och förändra institutionsvården, borde komma tillstånd . Enligt vad utskottet inhämtat pågår förhandUngar avseendebidragskonstruktionen . Utskottet förutsätter att parterna viddessa förhandlingar kommer att sträva efter att möjliggöra attinstitutionsvården får en utformning som är ägnad att främja de mål somstatsmakterna ställt upp för . Med anledning av vad som anförs imotionen vill utskottet erina om att kontinuitet år en av huvudprinciperna försocialtjänstens insatser i enskilda ärenden. På grund av det anförda avstyrker utskottet motion1984/85:83 i här aktuell del (yrkande 2 b delvis). I samma motion anförs vidare att narkotikamissbrukare börkunna åläggas behandlingsskyldighet och att i denna skyldighet bör ingå krav påmissbrukaren att underkasta sig socialt uppföljnings- och kontrollprogram somsäkerställer drogfrihet . Samma skäl som anförts ovan mot införandet av s.k. frivilligkontraktsvård kan enligt utskottets mening anföras mot nu framfört förslag.Konsekvensen av att någon inte uppfyller den föreslagna behandlingsskyl- SoU1984/85:8 17 digheten torde knappast kunna bli annan än vård oberoendeav samtycke, dvs. Utskottet vill även erinra om att socialberedningenplanerar att lämna sitt slutbetänkande . I dettakommer den slutliga utvärderingen av LVM att redovisas tillsammans med frågorsom t. ex. LVM:s indikationer för tvångsvård, vårdtidens längd och möjligheternatill förlängning av vårdtiden. Mot bakgrund härav avstyrker utskottet motion1984/85:83 även i denna del (yrkande 2 b i återstående del). I motion 1984/85:85 av Inga Lantzm.fl. (vpk) hemställs att initiativ tas till olika försöksverksamheter vadgäller nya boendeformer i syfte att förbättra eftervården (yrkande 1).Motionärerna anför bl. a. att aldrig så bra rehabiliteringsmodeller inom öppenvårdeneller inom institutionsvården kommer att misslyckas om de inte kompletteras mednya, kollektiva boendeformer. De nya boendeformerna behövs för att bygga uppnya sociala kontaktnät och fungera som trygghet och sällskap när den"vanliga" omsorgen är slut. Olika former av gruppboende, integreratboende, eller boende byggt på att man gör vissa gemensamma arbetssysslor ihuset där man bor, måste stimuleras ute i kommunerna. Arbete, studier, socialrehabilitering och bostad är fyra lika viktiga komponenter irehabiliteringsarbetet. I fråga om bostad räcker det ofta inte med en lägenhet- det behövs enligt motionärerna dessutom någon form av "socialtboende". Yrkanden om åtgärder för att främja ett socialt boende tidigare riksmöten behandlats av bostadsutskottet. Avdet senaste betänkandet där frågan behandlats (BoU 1983/84:23 s. 17-18) framgåratt förutsättningarna för ett boende med denna inriktning finns inom ramen förnuvarande norm och lånesystem. framhöll vidare bl. a. attidéer om framtidens boende kommer att ställas samman inom ramen för denplanerade bostadsmässan i (Bo 85). I samband härmedkommer nya boendeformer, bl. a. flergenerationsboende, bostäder för små ochstora kollektiv och bostäder för personer som flyttar ut från institutioner avolika slag att uppmärksammas. Bo 85 syftar vidare till att lyfta fram frågor omansvar och rollfördelning i boendet, om hur livet i bostadsområdena skall blirikare, om hur bostadsbeståndet skall förvaltas, förbättras och kompletterassamt hur kontakterna mellan samhällsorganen och de boende skall förbättras. I propositionen föreslås vidare ett ökat stöd tillfrivilliga organisationer som engagerar sig i utslussningen av missbrukare somgenomgått behandling. Organisationernas möjlighet att erbjuda gemenskap, brytaisolering och ge människor stöd att själva förändra sin livssituationframhålls. Motbakgrund av det anförda avstyrker utskottet motionen i nu aktuell del. I motion 1982/83:947 av GöranEricsson (m) och () hemställs att som sin mening gertill känna vad i motionen anförts om uppmjukning av bidragsregler i syfte attnå en högre grad av yrkesutbildning för missbrukare på hem för vård ellerboende. SoU1984/85:8 18 a. att kraven på att rehabiliteringsarbetet på hem förvård eller boende även skall innehålla viss yrkesutbildning reses allt oftare.På många håll har man också försökt starta kurser i olika hantverksyrken föratt ge den tidigare missbrukaren en säkrare grund att stå på efterbehandlingen. I många fall har dock försöken med sådan utbildning fallit bort,eftersom bidrag inte utgått och hemmen inte kunnat täcka kostnaden förspeciallärares medverkan. Motionärerna framhåller slutligen att en lyckadåtergång till förvärvsarbete är den bästa och mänskligaste behandlingen. Denbygger upp självkänslan, känslan av att vara någon att räkna med, någon somandra kan ställa krav på och uppskatta. Som nämndes ovan (s. 16) övertog berörda kommuner ochlandstingskommuner huvudmannaskapet för de nuvarande hemmenför vård eller boende. Enligt avtalet mellan staten och kommunerna utgår ettårligt bidrag till kommunerna fö:r driften av hemmen. Av bidragen skall gåtill institutionernas huvudmän och till de kommuner som haftatt betala vårddagkostnad vid berörda institutioner. Huvudmännens användning avstatsbidragen är inte centralt eller på annat sått reglerad.Bidragskonstruktionen har visserligen ansetts mindre lyckad, då den bl. a.anses konservera en föråldrad institutionsstruktur. Så får t. ex. nya behandlingshemsällan del av bidragen. Däremot innebär bidragskonstruktionen inget hinder föratt på ett befintligt hem anställa t. ex. en yrkeslärare om huvudmannen önskardetta. När det gäller undervisning av barn och ungdom som beredsvård med stöd av LVU finns föreskrifter i fö:rordningen (SFS 1983:28) i dettaämne. I förordningen stadgas beträffande skolpliktiga barn att de skall få enundervisning som så långt det är möjligt motsvarar undervisningen igrundskolan. För ungdomar som är skolpHktiga sågs att de skall gesmöjlighet att få sådan kompletterande grundskoleutbildning, förberedandeyrkesutbildning eller utbildning motsvarande gymnasieskolans som de behöver.För vuxna missbrukare som år omhändertagna med stöd av LVM eller som genomgårfrivillig behandling vid ett hem för vård eller boende saknas motsvaranderegler. Som motionärerna framhåller saknar de missbrukare somvårdas på institutionerna ofta såväl grundläggande kunskaper i läsning,skrivning och räkning som yrkesutbildning.