bet · G801LU35 · 1984-12-31 00:00:00 — Detidigare påtalade riskerna för åsidosättande av arrendatorns förköpsrätt genomgåva och offentlig försäljning enligt samäganderättslagen, kan begränsas på ettsmidigt sätt eftersom nämnda förvärv prövas enligt jordförvärvslagen. Sammantagetinnehåller lantbruksnämndens i förslag så många avgörandefördelar framför lagförslaget att lantbruksstyrelsen anser nämndens förslag välvärt att pröva ytterligare. Ihandläggningen av detta ärende har deltagit generaldirektören, överdirektören,byråcheferna samt avdelningsdirektör ,föredragande. 7 1984/85. vill inledningsvisframhålla att den delar den uppfattning som framlagts i propositionen,nämligen att det från såväl social som jordbrukssynpunkt finns skäl för att gegårdsarrendatorer en principiell företrädesrätt till förvärv avarrendestället. Nämnden har också i yttrande tillstyrkt det dåframlagda kommittéförslaget, om än med vissa erinringar och synpunkter. Det nuframlagda förslaget synes även tillgodose det syfte kommittéförslaget hade ochdå genom ett i huvudsak mindre omständligt och för fiera myndigheter mindrearbetsbetung-ande sätt. tillstyrker därför förslaget med desynpunkter och erinringar som här följer. En principiell skillnad mellan detnu framlagda förslaget och kommittéförslaget är att i det förstnämnda skallinitiativet till förköp tas av arrendatorn genom intresseanmälan under det attkommittéförslaget ålade jordägaren en obligatorisk hembudsskyldighet.Lantbruksnämnden finner det naturligt och riktigt att arrendatorn skall varaden initierande parten. Det kan dock befaras att detta regelsystem kan medföranågot ansträngda relationer mellan parterna, vilket dock inte bör överskattas.Det framlagda regelsystemet medför även att antalet förköpsärenden begränsastill de där arrendatorn har ett verkligt intresse av att förvärvaarrendestället. Det tidigare kommittéförslaget med obligatoriskt hembud,godkännande av lantbruksnämnd m. m. kunde förväntas medföra onödig tidsutdräktför jordägaren och arbetsbelastning för myndigheterna för de, sannolikt ejfåtaliga fall, då arrendatorns intresse av förvärv var ringa eller saknades. I likhet med departementschefen menar lantbruksnämnden atten intresseanmälan bör gälla . bör ävenåläggas underrätta lantbruksnämnd om att intresseanmälan föreligger. Ifråga om släktskapsundantagetmenar lantbruksnämnden, i likhet med sitt tidigare ställningstagande ifråga omkommittéförslaget, att undantaget skall vara identiskt med det ijordförvärvslagens 2 § 5. ställer sig tveksam till om förvärv genominrop på offentlig auktion enligt samäganderättslagen skall vara undantagna.Ett sådant undantag bör endast gälla inrop av den som redan äger andel iegendomen. Hembud behövs enligt förslaget inte om erforderligfastighetsbildning ej kan komma till stånd. Jordägaren är emellertid härmedinte automatiskt befriad från hembudsskyldigheten utan kan tvingas avstå markutöver LU1984/85:35 99 arrendestället i sådan omfattning att fastighetsbildningblir genomförbar. Propositionen innehåller därvidlag oklara och delvismotstridiga uppgifter om i vilken omfattning man här kan kräva att ytterligaremark föres till arrendestället. En jordägare kan här synbarligen tvingas avståvida mer mark än han haft att räkna med. Det bör även beaktas vilken betydelseett så utökat hembud kan ha på restfastighet eller -egendom. Enligt nämndensmening bör lagförslaget på denna punkt innehålla uttrycklig bestämmelse om atthembudsskyldigheten kvarstår endast för det fall dä smärre justeringar avarrendeställets gränser eller omfattning medför att fastighetsbildning kangenomföras. delar lagrådets mening att undantagenfrån hembudsskyldighet samlas i en paragraf och att denna kompletteras medbestämmelse att, om hembud inte leder till bestående förvärv, hinder föröverlåtelse därefter inte föreligger om ej annat följer av 7 eller 12 §. Antagande av hembud m. m. Om ett hembud har upphört att gällafår, enligt föreslaget, överlåtelse till annan än arrendatorn inte ske omköpeskillingen är lägre eller villkoren sammantagna är avsevärt ogynnsammareför jordägaren. menar för sin del i likhet med vad sägs iett par av motionerna att ordet avsevärt bör utgå ur lagtexten. Ordet är tillsin reella innebörd svårtolkat och kan lätt bli föremål för skilda bedömningaroch värderingar. Enligt förslaget får den nya lagentillämpas även i fråga om arrendeavtal som har ingåtts före lagensikraftträdande. Lagen får härigenom en retroaktiv verkan, vilket kan te sigtveksamt från allmän rättssynpunkt. vill därför föreslå attlagen skall gälla för arrenden ingångna efter lagens ikraftsträdande eller,vid äldre avtal, första gången därefter de blir föremål för förnyelse ellerförlängning. Ärendet har handlagts i lantbruksnämndens plenum genombeslut per capsulam. I handläggningen har deltagit ledamöterna , ordf., , , , , , , och lantbruksdirektörK med avdelningsdirektör som föredragande. LU 1984/85:35 100 I yttrande över arrendelagskommitténs betänkandeArrenderätt 2 konstaterade lantbruksnämnden i att det ärmycket vanligt att arrendatorn först erbjuds att förvärva ett arrendeställe,som är under försäljning, och att arrendatorns numera starka besittningsskyddofta gör det svårt att finna köpare till ett arrendeställe avfamiljejordbruksstorlek om förvärvaren inte kan räkna med att kunnadisponera över förvärvsegendomen. Nämnden ansåg det därför opåkallat att införaen förköpsrätt för arrendatorn. Nämndenansåg vidare att om likväl en förköpsrätt skulle införas den borde utformas såatt minsta administrativa krångel och tidsutdräkt vållades och påvisade attdet då föreliggande förslaget till förköpslag var tekniskt komplicerat ochinnehöll oklarheter t. ex. om vad som omfattades av förköpet. Iregeringens proposition Ändring av arrendelagstiftningen föreslås införande aven lag om arrendatorers rätt att förvärva arrendestället med en annan procedurän arrendelagskommitténs förslag. Lantbruksnämndenvidhåller sin uppfattning att denna lag är opäkal-lad. Skulle denna lag likvälinföras föreligger samma invändningar mot den lagtekniska lösningen, nämligenatt den är krånglig, är komplicerad för parterna, engagerar ett fiertalmyndigheter, är oklar om vad förköpsrätten omfattar och medför tidsutdräkt. Denlagtekniska lösningen med en skyldighet för arrendator som har intresse av attförvärva arrendestället att anmäla detta till inskrivningsmyndigheten för anteckningi fastighetsboken innebär en belastning för denna myndighet, som ter sigonödig, då flertalet arrendefastigheter aldrig kommer till försäljning. Likasåblir det en belastning för parterna och risk för att hembudsfria intervalleruppstår om arrendatorn försummar en förnyelse av sin intresseanmälan. Departementsförslagetinnebär att primärt engageras inskrivningsmyndighet och arrendenämnd. Omjordägaren gör gällande att arrendatorn uppenbart inte kan få förvärvstillståndeller att gårdsarrenderat område inte kan avstyckas skall yttrande inhämtasfrån lantbruksnämnden. Slutligen skall fastighetsbildningsmyndigheten prövaoch genomföra fastighetsbildningen. Denföreslagna lagen ger en oexakt beskrivning av vad förköpsrätten omfattar. Ilagtexten talas om arrendestället, i regel alltså åker, betesmark ochbyggnader. Flertalet jordbruksfastigheter omfattar emellertid även skogsmark m.m. I motiveringen sägs i samband med att problemet fastighetsbildningavhandlas att "det förhållandet att det arrenderade området måste jämkasför att en avstyckning skall kunna ske inte torde vålla några problem. Mansynes nämligen kunna räkna med att parterna i allmänhet kommer överens i dessafrågor i samband med fastighetsbildningen". LU 1984/85:35 lOl Västmanlandslän finns ca 3 000 brukningsenheter. Av dessa är 2 100 större än 20 ha åker.Mer än hälften av dessa innehåller mer än 25 ha skog. Man kan därför räkna medatt det i hälften av de fall då förköpslagen skall tillämpas blir en diskussionom vad som utöver arrendestället skall omfattas av överlåtelsen. Iåtskilliga fall är det ett säljarintresse att behålla viss mark som inte ingåri arrendestället. Det förekommer också att arrendatorn på ett välbalanseratanimalieföretag saknar intresse av att förvärva den skogsmark som tillhörfastigheten. Även om en fastighetsbildning leder till att en lämpligjordbruksenhet bildas kan resultatet bli att olämpligarestfastigheter bildas. Kan det jordbrukspolitiska målet att stärka sambandetägande brukande, konkretiserat i en förköpslag, kombineras medfastighetsbildningslagens lämplighetskrav om ett förköpsärende leder till attdet skulle bildas dels ett lämpligt familjejordbruk, dels en skogsfastighet påexempelvis 50 ha, eller 100 ha eller 150 ha. Problemet berörs även ispecialmotiveringen där det sägs att det i vissa fall kan vara rimligt attjordägaren erbjuder arrendatorn på ett arrendeställe "som endast består aven fastighets jordbruksmark att förvärva även fastighetens skogsmark". "Om det behövs bör arrendenämnden inhämta yttrande från lantbruksnämndeni den frågan". Fråganom fastighetsbildning är emellertid ofta komplicerad. Lantbruksnämndensuttalande om att fastighetsbildning kan ske eller inte utgör ingen garanti föratt så är fallet. har ett väl utvecklat samråd ifastighetsbildningsfrågor men detta utesluter inte att fastighetsbildningenblir föremål för judiciell prövning som kan leda till att träffade avtal blirogiltiga. Omen förköpsrätt föi- arrendator skall införas vill lantbruksnämnden föreslå ettenklare förfarande exempelvis genom ett tillägg till jordförvärvslagen 4 §första stycket av innebörd att förvärvstillstånd skall vägras omförvärvsfastigheten är upplåten pä gårdsarrende och arrendatorn önskar förvärvaegendomen. En förutsättning för att nämnden skall vägra tillstånd är attegendomen är utvecklad eller utvecklingsbar, att arrendatorn fyller kraven påyrkeskunskap och rationaliseringskungörelsens krav för statligt stöd. Dennaprövning torde inte medföra något merarbeté av betydelse för lantbruksnämnden,andra myndigheter behöver inte engageras mer än nu är fallet, prövningen bör gåsnabbt, parterna behöver inte i förväg eller onödigtvis oroas av meningslösaintresseanmälningar. Någrakonfiikter med fastighetsbildningslagen behöver inte uppkomma och olämpligarestfastigheter undviks eftersom lantbruksnämnden som villkor för tillstånd kanstyra restfastigheternas disposition. Dettayttrande har utformats av undertecknad lantbruksdirektör eftersom remisstideninte medgivit handläggning i beslutsorganet. LU1984/85:35 102 Nämnden ser arrendatorsföreträdesrätt som en möjlighet att stärka det önskvärda sambandet mellanägande och brukande. Nämnden har inget att invända mot att arrendatortillerkänns företrädesrätt först efter viss "karenstid", 3 eller 5 årefter rillträdet. Hur man tänker sig ärendegången och beslutsprocessen i etthembudsförfarande framgår inte helt klart av propositionen. Med tanke pä attfrågor om ägande-brukande representerar en väsentlig del av jordbruketsutveckling i stort kan det övervägas om inte hembudsförfarandet och denbeslutsprocess som sammanhänger härmed borde knytas till lantbruksorganisationenmed dess breda kontaktyta mot lantbruket, inte minst vad gällerjordförvärvslagens tillämpning. Därtill kommer övriga instrument nämndernaförfogar över i avsikt att förverkliga statsmakternas intentioner ijordpolitiskt hänseende. Mot denna tanke talar vissa omständigheter. Det framlagdalagförslaget är i vissa delar så lagtekniskt komplicerat, att den juridiskakompetens lantbruksnämnderna förfogar över troligen är otillräcklig. Den ärdäremot väl företrädd hos arrendenämnderna. Den pågående personalminskningenbegränsar också lantbruksnämndernas möjligheter att kunna arbeta med dessa nyaarbetsuppgifter. Mot denna bakgrund finner nämnden övervägande skäl att inteavstyrka förslaget. Den enkelhet i regelsystemet som är önskvärd från allmänsynpunkt torde inte vara lätt att uppnå, och lantbruksnämnden känner viss oroinför denna bedömning. Det är ofrånkomligt att lantbruksnämnderna kommer attengageras en hel del som remissinstans till arrendenämnderna i dessa ärenden. Vissa oklarheter och motsägelser synes föreligga ipropositionen. Sålun da framhålls i specialmotiveringen (s. 99), att inskrivningsmyndigheten skall anteckna en intresseanmälan i det fall arrendeavtalet är ett gärds- eller bostadsarrende. Enligt nästa passus saknar det därvid betydelse om avtalet är förenat med rätt till förlängning eller ej. Det påpekas dock att rätten till förlängning har betydelse för frågan om hembudsskyldighet enligt 6 §. Mot detta står uttalandet på sid. 51 att en anteckning i fastighets boken om intresseanmälan utgör upplysning om att hembudsskyldighet föreligger. Enligt lagförslaget avses hembudsskyldighet inte föreliggavid förvärv som sker genom offentlig auktion enligt samäganderättslagen.Arrendatorer på samägda fastigheter går härigenom miste om företrädesrätt.Även för en ensamägare som vill slippa hembudsskyldighet kan det här finnas ettenkelt sätt att kringgå lagen genom att sätta in sina barn eller andranärstående som delägare och därefter arrangera en försäljning. Nämnden finnerdetta vara otillfredsställande och föreslår att orden "eller offentligauktion ..." utgår i 5 §, 3 st, 6. LU 1984/85:35 103 Motion 1983/84:2782 och 2786 (del). Den vikugastevillkorsändringen som kan bli aktuell torde vara priset. Efter ett s. k.prisavslag på en ansökan om jordförvärvstillstånd kvarstår hembudsskyldigheteni det fall ägaren är beredd sälja till en lägre köpeskilling. Såvitt nämndenkan se krävs inte att sänkningen av köpeskillingen skall vara avsevärd för atthembudsskyldighet skall kvarstå inför en andra försäljning. Nämndenfinner det motiverat att ordet "avsevärt" är med i lagtexten (12 §).För tillämpningen krävs dock anvisningar till dess en acceptabel praxis harhunnit växa fram. Motion1983/84:2786. Nämnden ansluter sig till motionärernas uppfattning att 9 § börutformas i enlighet med kommittéförslaget, varigenom arrendatorn beredstillfälle att besikta hembjuden egendom. Motion1983/84:2787. Nämnden anser att den i propositionen angivna frikretsen ärlämpligt avgränsad och vill därför inte tillstyrka att den utvidgas att omfattasyskon och deras avkomlingar. Vidskälighetsprövningen enligt 6 §, första stycket, 2, bör dock viss hänsyn kunnatas även till syskon och deras avkomlingar på samma sätt som sker vidprövningen enligt JFL. Motion1983/84:2788. Nämndenavstyrkerbifall till motionens hemställan 2. LU 1984/85:35 104 Remissen är begränsad till förslaget till lag omarrendators rätt att förvärva arrendestället och vissa motioner ellermotionsyrkanden som har samband med detta förslag. LMV begränsar sig för sindel i huvudsak till aspekter med utgångspunkt ifastighetsbildningslagstiftningen. Med en sådan avgränsning blir det inteanledning att gå in på de särskilda frågor som tas upp i motionerna. Förvärvsrättför arrendator enligt förslaget kommer i huvudsak att aktualiseras ianslutning till tilltänkt överlåtelse av hela fastigheten. Arrendatornsföreslagna förvärvsrätt avser emellertid i princip endast arrendelotten. Detuppkommer därför oftast en fråga om fastighetsbildning, eftersom det i dethelt övervägande antalet fall torde förhälla sig så att arrén-delotten intesammanfaller med fastigheten utan utgör del av denna eller eventuellt del avfiera fastigheter. Om avskiljandet av arrendestället genom fastighetsbildningmöter hinder skall emellertid enligt förslaget förvärvserbjudandet tillarrendatorn avse så mycket av jordägarens fasta egendom som behövs för atthinder mot fastighetsbildning inte skall föreligga. Den vanligaste situationen vid sådantjordbruksarrende som lagförslaget avser, dvs. gårdsarrende, torde vara att denberörda fastigheten omfattar ett brukningscentrum samt jord och skog varvidarrendet är begränsat till brukningscentrum och jordbruksdelen. I en del fallär förhållandena annorlunda men den nämnda situationen kan i den häraktuella diskussionen sannolikt ses som ett normalfall. Den fastighetsbildningsom behövs för genomförande av arrendatorns förvärv kommer i sådana fall att gåut på att skilja jorden från skogen. Den närmare avgränsningen mellan de bådastyckningslotterna torde därvid inte bli förstahandsfrågan. Huvudfrågan blir istället om delning över huvud taget kan medges. Fastighetsbildningslagstiftningenoch dennas tillämpning som bygger på gällande strukturpolitiska riktlinjer är allmänt sett restriktiv mot att man delar upp lantbruksfastigheter så attjorden och skogen skiljs åt. De bestämmelser som reglerar saken är främst 3kap. 1,5,6 och 9 §§ fastighetsbildningslagen. Bestämmelserna medger delning idet fallet att båda styckningslotterna uppfyller kraven på ett lämpligtsjälvständigt företag, dvs att de var för sig kan anses som utvecklade ellerutvecklingsbara lantbruksföretag. Förhållandena torde oftast vara sådana attdenna förutsättning inte föreligger. Om endera eller båda av styckningslotternainte uppfyller lämplighetskraven kan delning medges om åtgärden innebär enförbättring av fastighetsindelningen (3 kap. 9 §) och är till övervägandenytta för jordbruksnäringen (3 kap. 6 §; det sistnämnda kravet gäller också idet föregående fallet). Dessa förutsättningar som innebär krav på en positiv LU1984/85:35 105 nettoeffekt av fastighetsbildningsåtgärden torde oftastinte föreligga. Det sagda gäller i vart fall om det är meningen attstyckningsdelarna skall fungera som självständiga enheter och alltså inte skallläggas samman med andra fastigheter. Man måste mot denna bakgrund räkna med att delning avfastigheten i de här aktuella förvärvsfallen oftast inte kan komma till stånd.Förhållandet är i och för sig inte särskilt märkligt, sett mot bakgrund avgenomsnittliga strukturförhållanden och mot bakgrund av att arrende å enasidan och äganderättsförvärv och fastighetsbildning å andra sidan styrs av heltskilda materiella regler. Frågan om en möjlighet för arrendatorn att förvärvaarrendestället måste därför sannolikt i de fiesta fall i realiteten ses som enfråga om möjlighet att förvärva hela fastigheten. Det framgår också avmotivtexten att det är meningen att den föreslagna regeln om anpassning tillbestämmelserna i fastighetsbildningslagen (6 § andra stycket andra meningen) ivissa fall är avsedd att leda till att arrendatorn erbjuds förvärva helafastigheten. En sådan mekanism är uppenbarligen nödvändig i många fall omarrendatorns förvärvsrätt skall ha ett reellt innehåll. Också vid en meraallmän bedömning med beaktande av strukturförhållandena synes en sådanuppläggning av lagstiftningen vara lämplig. I lagtekniskt avseende är detemellertid en brist att den här angivna mycket väsentliga innebörden av lageninte kommer till uttryck i den föreslagna lagtexten. I fall då hembud till arrendatorn avseende del avfastighet övervägs bör arrendenämnden eller lantbruksnämnden samråda medöverlantmätar-myndigheten så att fastighetsbildningsaspekterna kan bli belystapå bästa sätt. Detta underlättar i förekommande fall också den efterföljandefastighetsbildningsförrättningen. I fråga om bostadsarrende synes detvara realistiskt att utforma samordningen medfastighetsbildningslagstiftningen på det sätt som är föreslaget ipropositionen. LMV har därför inga erinringar mot lagförslaget såvitt beträffarbostadsarrendefallen. Såväl vid hembud avseendejordbruksarrende som vid hembud avseende bostadsarrende har prisfrågan storbetydelse för förvärvsrättens funktion. Till skydd för arrendatorn föreslås i12 § regler som aktualiserar en jämförelse mellan det pris som arrendatorn harerbjudits och det pris som betalas vid senare försäljning till annan köpare.Denna prisjämförelse kan bli besvärlig i fall då försäljningsobjekten intesammanfaller. Vid bostadsarrende utgörs arrendestället oftast bara av enmindre del av den berörda fastigheten och det kan vara svårt att korrelerapriset på fastigheten till priset på arrendestället. LU 1984/85:35 106 I propositionen (s. 206) sägs i fråga om det härberörda problemet att jämförelsen mellan de olika köpeskillingarna ochvillkoren i övrigt får ske med hänsyn till värderelationerna mellan den fastaegendom som avses och att ledning kan hämtas i de olika taxeringsvärdena. Medhänsyn till att det kan vara en krävande uppgift att rätt bedömavärderelationen mellan de både jämförelseobjekten i sammanhanget kan ocksåerinras om att taxeringsvärdena har en i viss mån schablonmässig karaktär ärdet tydligt att den föreslagna prövningen av prisrelationen i praktiken måstebli ganska grov i de här åsyftade fallen. Besluti detta ärende har fattats av lantmäteriverkets styrelse. Härvid har deltagit,förutom undertecknad ordförande, ledamöterna . 1 denslutliga handläggningen har även deltagit tekniske direktören ,föredragande, samt lantmätaren . LU 1984/85:35 107 Genom remiss har lagutskottet anhållit omatt domänverket skall yttra sig över rubricerat ärende. Med anledning härav fårverket anföra följande. Domänverkettillstyrkte i remissvar arrendelagskommitténs förslag angåendeföreträdesrätt för gårdsarrendator att förvärva arrendestället. Ipropositionen föreslås att denna rätt även skall gälla arrendator avbostadsarrende. Verket tillstyrker även detta men föreslår att förutsättningenskall vara att bostadshuset skall vara åsätt ett taxeringsvärde. Däremotavstyrker verket bestämt det i propositionen föreslagna intresseanmälningsförfarandet.Enligt verkets uppfattning är systemet onödigt och utgör en helt otidsenligbyråkratisering. Lagstiftningen som kringgärdar överlåtelserätten av jordbruksfastigheterär redan nu alltför komplicerad. Detär för verket självklart att om en försäljning blir aktuell på den enes ellerden andres initiativ i första hand avyttra arrendestället till arrendatorn.Ett hembud bör i enlighet med propositionen antas eller avslås inom tremånader. Förnyad hembudsskyldighet bör inträda om "villkoren föröverlåtelsen sammantagna är avsevärt ogynnsammare för jordägaren". Enbartdet förhållandet att "köpeskillingen är lägre" bör i dessa överlåtelser,som ofta är förenade med olika villkor av annan art, inte föranleda nyhembudsskyldighet. Vid förnyad hembudsskyldighet bör tidsfristen avkortas månad. 1överensstämmelse med motion 1983/84:2787 yrkande 4 anser verket attlagstiftningen inte skall ha retroaktiva verkningar. Vidhandläggningen av detta ärende har, förutom undertecknad, deltagit avddirektören , föredragande. LU 1984/85:35 108 () har berettstillfälle att avge yttrande över regler om arrendators företrädesrätt attförvärva arrendestället (proposition 1983/84:136 jämte motioner) och får medanledning härav anföra följande. LRF tillstyrker liksom tidigare en förköpsrätt förarrendatorn när arrendefastigheten skall säljas. LRFanser dock att rubricerade förslag till företrädesrätt för arrendator attförvärva arrendestället är alltför komplicerat och tidsödande i sintillämpning, vilket även i vissa situationer kan medföra rättsförluster försäljaren. EnligtLRFs mening bör jordbruksarrendatorn erhålla en generell förköpsrätt som skallgälla både gårdsarrende och med gårdsarrende jämförbart sidoarrende.Jordbruksarrendatorn bör få träda i köparens ställe i ett redan ingångetköpeförhållande. Lantbruksnämndenbör i samband med jordförvärvsprövningen bevaka arrendatorns förköpsrätt. Vidförsäljning av större markkomplex med fiera arrendatorer bör dessa gemensamterbjudas träda i köparens ställe. Vid förvärvsprövningen skall sedanlantbruksnämnden som villkor för förvärvstillstånd föreskriva hur fastighetenskall delas mellan dessa. Förköpsrätten bör ej fåutövas om köparen är säljarens make eller avkomling,syskon eller syskons avkomling, om andel av fastighetöverlåts till annan delägare i fastigheten, om det i övrigt ärobilligt mot köparen eller säljaren att förköp utövas. Enligt LRFs mening är det som i såväl tidigareremissvar som i skrivelse till arrendelagskommittén angivits av stor vikt atten jordbruksarrendator erhåller en förköpsrätt. Istor utsträckning säljs en utarrenderad fastighet direkt till arrendatorn. Detförekommer dock även försäljningar till annan än arrendatorn, ibland utandennes vetskap, vilket kan medföra såväl sociala som ekonomiska påföljder förhonom.