bet · G801JuU30 · 1984-12-31 00:00:00 — om anslag till åklagarväsendet (prop. 1984/85:100 bil. 4,C, jämte motioner) 1, Riksåklagaren. Regeringen har i proposition 1984/85:100bilaga 4 (jusfitiedepartementet) under punkt C 1 (s. 56-72) föreslagitriksdagen dels att godkänna av chefen för i propositionenförordade riktlinjer för verksamheten i riksåklagarens kansli, dels att tillRiksåklagaren för /86 anvisa ett förslagsanslag av 11 308 000kr. I motion 1984/85:1244 av HansPetersson i m. fl. (fp) hemställs, såvitt nu är i fråga, att riksdagenbeslutar att avslå regeringens förslag att begränsa överprövningsrätten avåklagarens beslut all ej väcka åtal (yrkande 3). I motion 1984/85:2395 av Per-OlofStrindberg m. fl. (m) hemställs, såvitt nu år i fråga, att avslårregeringens förslag om inrättande av en rådgivande nämnd i riksåklagarenskansli (yrkande 3). Åklagarväsendet är sedan en tidtillbaka föremål för översyn i organisatoriskt hänseende. En ändrad regionalorganisation genomförs (prop. 1982/83:158, JuU 1983/84:6, rskr.35). (Ju 1984:04) genomför en översyn av åklagarväsendetslokala organisation. har setts över av en särskildutredning, som överlämnat betänkandet (Ds Ju 1983:19) Riksåklagaren och hanskansli. Förslagen i betänkandet berör främst tre frågor: organisationen , medborgarinflytande på central nivå inom åklagarväsendetoch formerna för tillsynsverksamheten. Betänkandet har remissbehandlats. I budgetpropositionen lämnar chefen för justitiedepartementeten redogörelse för betänkandet och remissbehandlingen samt förordar pågrundval därav vissa riktlinjer för verksamheten i riksåklagarens kansli.Riksdagen föreslås godkänna riktlinjerna. Riktlinjerna gäller bl. a. rent organisatoriska frågor samlverksamheten med all utfärda föreskrifter och allmänna råd ochinspektionsverksamheten. 1 1984/85. JuU1984/85:30 2 Riktlinjerna i dessa avseenden föranleder inget särskiltuttalande från utskottets sida; de bör godkännas av , I fråga ommedborgarinflytande på central nivå föreslås alt en rådgivande nämnd inrättasoch i fråga om tillsynsverksamheten uttalar sig departementschefen för vissainskränkningar i det s, k. överprövningsförfarandet. Utskottet återkommer tilldessa båda frågor i det följande. Bland de av departementschefenförordade riktlinjerna för verksamheten i riksåklagarens kansli ingår som nysssagts förslag om inrättande av en rådgivande nämnd. Den bör bestå av femledamöter med parlamentarisk förankring. Förslaget krifiseras i motion 2395, Mofionärerna anser attförslaget är omotiverat, och de framhåller att förslaget, om del genomförs,leder lill byråkrati och onödiga kostnader. Vid ställningstagandet i frågan vill utskottet till enbörjan erinra om all utskottet (JuU 1982/83:2) uttalade sigpositivt om införande av någon form av medborgarinflytande hos riksåklagaren.Enligt utskottets mening var riksåklagarens verksamhei sådan att den lämnarutrymme för en meningsfull medverkan av lekmän, och en sådan medverkan skulleockså bidra till en ökad insyn i åklagarväsendet och därigenom vara ägnad allvidmakthålla allmänhetens förtroende för verksamheten. noteradeutskottet alt medborgarinflytandet måste vara begränsat, och utskottetförordade undantag för den egentliga åklagarfunktionens utövande i detsärskilda fallet. I budgetpropositionen utvecklar departementschefen närmaresynpunkterna på avgränsningen av nämndens kompetensområde. Dit bör förasadministrationen av åklagarväsendet och riksåklagarens verksamhet när delgäller att utfärda föreskrifter och allmänna råd. Detsamma bör gällatillsynsverksamheten i övrigt i den mån den ligger utanför den egentligaåklagarfunktionen. Beträffande riksåklagarens verksamhei i högsta domstolen(fullföljdsfrågor m. uttalar departementschefen all det saknas utrymme förall låta hithörande frågor i någon del ingå i nämndens kompetensområde. Allmäntuttalar departementschefen alt nämnden bara bör ta befattning med frågor avstörre vikt eller av principiell betydelse. Utskottet, som finner att förslaget om en rådgivande nämndhos riksåklagaren ligger väl i linje med utskottets tankar ,tillstyrker att godkänner riktlinjerna i denna del och avstyrkerbifall till motion 2395 i motsvarande del. JuU1984/85:30 3 De i det föregående nämndariktlinjerna för verksamheten i riksåklagarens kansli avser också det s. k.överprövningsförfarandet. Rätten alt överpröva en underordnad åklagares besluthärleds ur bestämmelsen i 7 kap. 2 § att riksåklagaren ärhögste åklagare och i denna egenskap har ansvaret för och ledningen avåklagarväsendet saml bestämmelsen i 7 kap. 5 § attriksåklagaren och statsåklagare får överta uppgift som tillkommer lägreåklagare. 1 4 § åklagarinstruktionen (1974:910) anges bl. a. att riksåklagarenhar tillsyn över åklagarnas verksamhet och skall genom inspektioner och andraåtgärder hålla sig underrättad om åklagarväsendets tillstånd och behov samt omde förhållanden i övrigt som tillhör området för hans tjänsteutövning. Överprövningarna utgör alltså ett led i riksåklagarensallmänna tillsynsverksamhet. Förfarandet är inte författningsreglerat. Antaletöverpröv-ningsärenden hos riksåklagaren brukar vara drygt 250 . Denabsoluta merparten av ärenden gäller av lägre åklagare fattade beslut all inteinleda förundersökning, att nedlägga förundersökning eller all inte väcka åtal.En mindre del av ärendena gäller beslut all väcka åtal. Därjämte förekommer ettlitet antal beslut i andra frågor. Departementschefen uttalar sig i budgetpropositionen föratt överpröv-ningsverksamheten i riksåklagarens kansli begränsas enligtföljande. Sådanaåklagarbeslut i skilda frågor som innebår att saken kommer att prövas avdomstol bör normall inte överprövas (t. ex. beslut att väcka åtal och beslut ombeslag). Sådanaåklagarbeslut som har överprövats av en statsåklagare bör normalt inteöverprövas ytterhgare en gång av riksåklagaren (dvs. prövningen avåklagarbeslut bör begränsas fill i princip två instanser). Begäran omöverprövning av andra än den misstänkte, den tilltalade eller målsäganden börnormalt inte föranleda överprövning om del inte finns särskilda skäl för att taupp saken. I motion 1244 kritiseras den föreslagna inskränkningen iett avseende; mofionärerna vänder sig mot alt åklagarbesluten i princip inteskall prövas i mer än två instanser. Frågan om en begränsning av överprövningsförfarandet harutretts dels av en av riksåklagaren filisatt arbetsgrupp (åklagarutredningen) ien promemoria , dels av utredningen om en översyn av riksåklagarenskansli () i belänkandet (Ds Ju 1983:19) Riksåklagaren och hanskansli. förslag och remissbehandlingen därav ligger till grundför vad som i propositionen förordas om överprövning. Utskottet anmärker inledningsvis att riksåklagaren utövarsin tillsyn genom i huvudsak tre olika funktioner, nämligen inspektioner,överprövning och utfärdande av föreskrifter och allmänna råd. har vidflera tillfällen framhållit att tillsynsverksamheten fyller en viktig funktion(se bl. a. JuU 1982/83:2 s. 16 och 1983/84:10 s. 13). Alt utöva tillsyn äremellertid bara JuU1984/85:30 4 en av många arbetsuppgifter för riksåklagaren och denmåste vägas mot andra arbetsuppgifter och mot den totala tillgången påresurser. När det gäller överprövningsinstitutel vill utskottetförst framhålla all utskottet, i likhet med departementschefen, ser rätten attpåkalla ändring av en lägre åklagares beslut, framför allt beslut att lägga nedeller beslut att inte inleda förundersökning, som en garanti för målsägandenatt få sin sak allsidigt prövad. Utskottet anser emellertid samfidigt attutrymme finns för en viss förändring av förfarandet. Vad beträffar åklagarbeslut som innebär alt domstol kommeratt pröva frågan - i första hand beslut att väcka åtal - ställer sig utskottetbakom departementschefens uppfattning alt riksåklagaren normalt inte skall överprövadessa. Såsom påpekas i propositionen kan undantag självfallet göras frånhuvudregeln om det finns skäl för omprövning, t. ex. därför all beslutetframstår som uppenbart felaktigt. När det härefter gäller en begränsning avöverprövningsrätlen till i princip två instanser bör först betonas att varjeåklagare alltid, så snart nya omständigheter ger anledning lill det, kanompröva ett beslut som han har fattat. För ett sådant nytt beslutbehövs alltså inte någon överprövning. Del sagda innebär, vill utskottet ilikhet med departementschefen framhålla, alt t. ex. en målsägande som underåberopande av nytt material begär att en åklagares beslut skall ändras får sinrätt tillgodosedd genom möjligheten fill omprövning. I sammanhanget skall ocksånämnas att riksåklagaren enligt vad erfarenheten visar endast mera sällanfinner anledning att ändra ett beslut som redan har överprövats av enstatsåklagare, något som tyder på att behovet av överprövning mer än en gång ärbegränsat. Med i övervägandena bör även tas det förhållandet attöverprövningarna kräver stora arbetsinsatser inom riksåklagarens kansli; om endel av dessa resurser i stället sätts in i andra delar av tillsynsverksamhetenän del rena överprövningsförfarandet skulle enligt utskottets bedömningtillsynsverksamheten vinna i effektivitet. Utskottet anser, såsom ocksåframgått i det föregående, att en sådan utveckling är av godo förrättskipningen i stort. Sålunda är exempelvis riksåklagarens verksamhei med attutfärda föreskrifter och allmänna råd av stor betydelse för en enhetligrättsutveckling och rättstillämpning i hela landet. Vad nu sagts innebär att utskottet inte kan ansluta sigtill motionärernas syn på en minskning av riksåklagarensöverprövningsverksamhet i det behandlade avseendet. En annan sak är attutskottet med anledning av motionen vill uttala att utskottel för sin del välanser att det bör finnas utrymme för riksåklagaren att överpröva redanöverprövade beslut som gäller viktigare principiella eller förrättstillämpningens enhetlighet betydelsefulla frågor. Samfidigt villutskottet slå fast att en överprövning alllid kan ske mot bakgrund av denallmänna tillsynsskyldigheten. Med dessa uttalanden godtar utskottetpropositionen i denna del. Utskottethar inte något att erinra mot den av riksåklagaren framförda JuU1984/85:30 5 uppfattningen att en begäran om överprövning av någonannan än den misstänkte eller den tilltalade eller målsäganden normalt inte börföranleda överprövning, om det inte föreligger särskilda skäl för att ta uppsaken. Sammanfattningsvis anser alltså utskottet alt riksdagenmed godkännande av utskottets uttalanden med anledning av motion 1244 i detföregående bör godkänna rikfiinjerna i fråga om inskränkning avöverprövningsförfarandet i riksåklagarens kansli. Regeringens förslag tillmedelsberäkning för riksåklagarens verksamhei utgår från ett begränsathuvudförslag om besparing och innebär en ökning av anslaget med . iförhållande till anslaget för innevarande budgetår; totalt föreslås enmedelsanvisning om drygt 11,3 milj. kr. Uppräkningen hänför sig främst fillökade lönekostnader. Mot bakgrund av de i det föregående berörda förändringarnaav verksamheten i riksåklagarens kansli beräknas medel för bl. a. två tjänstersom avdelningsdirektör vid fillsyns-byrån. Utskottetfillstyrker regeringens förslag. 1. beträffanderådgivande nämnd attriksdagen med avslag på mofion 1984/85:2395 i denna del (yrkande 3) godkännerde av chefen för justifiedepartementet i proposifion 1984/85:100 bil. 4förordade riktlinjerna för verksamheten i riksåklagarens kansli i denna del, attriksdagen dels med anledning av motion 1984/85:1244 i denna del (yrkande 3)godkänner vad utskottet uttalat i detta hänseende, dels godkänner de i moment 1angivna riktlinjerna i denna del, 3. beträffandeverksamheten i riksåklagarens kansli i övrigt attriksdagen godkänner de i moment 1 angivna riktlinjerna i den mån de inteomfattas av vad utskottet hemställt ovan, attriksdagen med bifall till regeringens förslag till Riksåklagaren för budgetåret1985/86 anvisar ett förslagsanslag av . Regeringen har under punkt C 2(s. 72-78) dels berett fillfälle att ta del av vad chefen förjusfifiedepartementet har anfört om verksamheten på de regionalaåklagarmyndigheterna, dels föreslagit att fill Åklagarmyndigheternaför /86 anvisa ett förslagsanslag av . JuU1984/85:30 6 I motion 1984/85:1652 av GunillaAndré m. fl. (c) hemställs, såvitt nu är i fråga, att med anledningav förväntade rationaliseringsvinster på grund av åklagarväsendets regionalaorganisation beslutar om ett i förhållande till regeringen med 2 milj. kr.reducerat belopp för anslaget C 2. Åklagarmyndigheterna (yrkande 6). I motion 1984/85:1534 av BengtWesterberg m. fl. (fp) hemställs, såvitt nu är i fråga och med hänvisning tillvad som anförts i motion 1532, - att riksdagenbegär att regeringen återkommer med förslag till en ordning med jourdomstolarför beslut i häktningsfrågor enligt vad i motionen har anförts (yrkande 1), - att riksdagenhos regeringen begär sådana ändringar i som innebär att beslutom husrannsakan skall fattas av åklagare enligt vad i motionen har anförts(yrkande 2). I budgetpropositionen redogördepartementschefen för verksamheten på de nya regionala åklagarmyndigheternasom tar sin början (prop. 1982/83:158, JuU 1983/84:6, rskr.35). I enlighet med de riktlinjer för omorganisationen som godkäntförskjuts tyngdpunkten på de regionala åklagarmyndigheterna mot den egentligaåklagarverksamhelen. Vad departementschefen anfört föranleder inget uttalandefrån utskottets sida. Förevarande anslag betecknas C 2. Åklagarmyndigheterna.Det motsvarar det hittillsvarande anslaget C 2. Läns- ochdistriktsåklagarmyndigheterna och omfattar de regionala och lokalaåklagarmyndigheterna samt den nya statsåklagarmyndigheten för speciella mål. Vid regeringens medelsberäkning har i fråga om dettaanslag gjorts undantag från tillämpningen av huvudförslaget om besparingar.Regeringens förslag innebär en ökning med 14,7 milj. kr. i förhållande fillanslaget för innevarande budgetår; totalt föreslås en medelsanvisning om drygt263,3 milj. kr. Medel beräknas för sex tjänster för distriktsåklagare, avseddafrämst för bekämpning av den ekonomiska brottsligheten. Vidare beräknas medelför en tjänst som revisor och fyra tjänster för administrativ personal. Motbakgmnd av satsningarna på bekämpande av ekonomisk brottslighet beräknas . för kvalificerad ekonomisk utbildning för åklagare. I motion 1652 förespråkas att anslaget reduceras med 2milj. Till stöd härför åberopar motionärerna beräknaderationaliseringsvinster med den nya regionala organisationen som de uppskattarfill 2 milj. kr. Vidmedelsberäkningen vill utskottet först nämna att de av motionärerna JuU1984/85:30 7 åberopade rationaliseringsvinsterna berördes i proposifion1982/83:158 om åklagarväsendets regionala organisation m. m. (s. 42 f).Utskottel får påpeka att, såsom där angavs, den beräknaderationaliseringsvinsten inte uppkommer förrän reformen är helt genomförd, ochför /86 får man räkna med betydande kostnader förövergångsanordningar, särskilt på personalsidan. F. ö. har ett visst mått avrationaliseringsvinsterna kunnat tas ut redan i årets budgetförslag (se prop.s. I övrigt finner utskottet i likhet med departementschefen att anslagetbör undantas från tillämpningen av huvudförslaget samt beräknas i enlighet medregeringens förslag. Utskottet tillstyrker sålunda regeringens förslag tillmedelsberäkning och avstyrker bifall till mofion 1652 i denna del. Jourdomstolar för beslut i häktningsfrågor I motion 1534 begärs på försök enordning med jourdomstolar för beslut i häktningsfrågor. Syftet är att förkortatiden mellan anhållandebeslut och beslut i häktningsfrågan. De grundläggande reglerna omanhållande och häktning finns i 24 kap. (RB). En allmänförutsättning för häktning är att det förehgger misstanke om brott. Om fängelsei eller mera ingår i straffskalan för brottet kan häktning ske - kortbeskrivet - om del föreligger fara för att den misstänkte flyr, undanröjerbevis eller återfaller i brott. Frågan om det finns skäl att häkta den misstänkteskall bedömas med hänsyn fill brottets beskaffenhet, den misstänktesförhållanden och andra omständigheter (1 § första stycket). Om den misstänkte saknar stadigt hemvist i riket fårhäktning ske även vid mindre allvarliga brott. Förutsättningen är att fängelseingår i straffskalan för brottet och att det föreligger fara för att denmisstänkte flyr (1 § andra stycket). Vid misstanke om brott för vilket det lägsta straffet ärfängelse skall häktning ske om det inte är uppenbart att anledningsaknas till häktning (1 § tredje stycket). Som en allmän begränsning gäller att häktning inte får skeom det kan antas att påföljden kommer att stanna vid böter (1 § fjärdestycket). I vissa fall får dock häktning ske även vid bötesbrott (2 §). Vissa inskränkningar i fråga om häktning föreskrivs bl. a.för ungdomar (3§). Det ärdomstol som beslutar om häktning (4 §). Anhållande är ett provisoriskt tvångsmedel i avvaktan påhäktning. JuU1984/85:30 8 Åtgärden förutsätter i princip att det finnshäktningsskäl. Anhållande får dock ske även när häktningsskäl inte föreligger,nämligen om del är av synnerlig vikt att den misstänkte tas i förvar i avvaktanpå ytterligare utredning (5 §). Det äråklagaren som beslutar om anhållande (5 §). Beträffande tidsfrister gäller i huvudsak följande. Omåklagaren beslutar att anhålla någon skall han senast dagen därpå göraframställning till domstolen om häktning av den misstänkte. Behövs delytterligare utredning för prövning av häktningsfrågan får åklagaren vänta medframställningen. Den skall dock göras senast på femte dagen efter den då beslutom anhållande fattades (12 §). Häktningsförhandling skall, om synneriigl hinderej möter, hållas senast fjärde dagen efter det att häktningsframstållningenkommit in fill domstolen (13 §). I artikel 5:1 i den europeiskakonventionen angående skydd för de mänskliga rättigheternaoch de grundläggande friheterna föreskrivs att ingen får berövas sin frihetutom i vissa särskilt angivna fall. Ett av dessa är då någon skall ställasinför vederbörlig rättslig myndighei såsom skäligen misstänkt för att haförövat brott. Den som på den grunden har berövats sin frihet skall enligtartikel 5:3 ofördröjligen ställas inför domare eller annan ämbetsman som enligtlag har beklälts med domsmakt. Den europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheternaprövade 1983 ett svenskt fall där hade förflutit mellangripandet och fingsrättens häktningsförhandling. Kommissionen konstatei;ade attden åklagare som hade prövat anhållandet inte kunde anses vara en sådanämbetsman med domsmakt som avses i artikel 5:3. Kommissionen ansåg vidare atttidrymden inte var förenlig med rekvisitet "ofördröjligen".Även i ett annat fall har kommissionen ansett alt kränkt artikel 5:3.' tillsattes en utredning föratt se över reglerna om häktning och anhållande m. m. (1983 årshäktningsutredning. Ju 1983:04, dir. 1983:24). Utredningen skall enligt sinadirekfiv bl. a. pröva om det går all begränsa användningen av institutengripande och anhållande och att förkorta anhållande- och häklningstiderna. Inomjustitiedepartementet har bedömts att direktiven ligger i linje med kommissionensbeslut, och några tilläggsdirektiv till utredningen har därför inte ansettsbehövliga med anledning av kommissionens beslut. Utredningen, som bedriver sillarbete med sikte på en ' Se vidare informerar 1984/5 medhänvisningar, SvJT 1984 s. 394 ff samt , Hans: Mänskliga rättigheter,1984, s, 95 f. JuU 1984/85:30 9 regleringsom uppfyller aktuella konventionskrav, avser all redovisa sitt uppdrag senarei år. År1977 begärde att rättegångsutredningen skulle överväga tanken påjourdomslolar (JuU 1976/77:25, rskr, 284), fick sedantilläggsdirektiv i enlighet med beslut. Frågan har behandlats ibetänkandet (SOU 1982:26) Översyn av 1 (s. 267 ff).Utredningens slutsats är att ett syslem med jourdomstolar skulle föra med sigstora kostnader och andra nackdelar. Betänkandet har remissbehandlats. Vissaförslag i det har föranlett lagstiftning. I övrigt, bl. a. beträffande jourdomstolar,övervägs del inom . Utskottet delar den i motionen framfördauppfattningen att det är mycket angeläget att finna vägar alt förkorta tidenmellan frihelsberövandet och häktningsförhandlingen. Som framgår avredovisningen i det föregående pågår överväganden i sådant syfte. Utskottetanser därför att någon åtgärd med anledning av motionsyrkandet intepåkallas. I motion 1534 hävdas att åklagarna i större utsträckningän bör ta över ansvaret för förundersökningar i mål därhusrannsakan kan bli aktuell. Enbart då det av praktiska skäl är omöjligt altåklagaren leder en undersökning bör detta enligt mofionärerna överlåtas påpolisen. Husrannsakan kan beskrivas som en myndighetsundersökning av hus, rum eller slutet förvaringsstålle oavsett syftet medundersökningen (prop. 1973:90 s. 246). Föreskriftersom medger att husrannsakan sker finns i ett stort antal lagar (se SOU 1975:75s. 369 ff). De grundläggande reglerna om husrannsakan i brottsspanande ochbrotlsutredande verksamhei finns i (RB). Enligt dessa kanhusrannsakan ske i olika syften. Ett är att söka efter föremål som ärunderkastade beslag. Anledningen fill att föremål är underkastade beslag ärenligt 27 kap. 1 § RB främst att de kan ha betydelse för brottsutredning ellerkan vara avhända någon på grund av brott eller vara förverkade på grund avbrott. Husrannsakan kan också ske för att annars utröna omständigheter som kanvara av betydelse för utredning av brott. Förutsättning för att husrannsakanskall ske i något av dessa syften är att det förekommer anledning att det harbegåtts ett brott som har fängelse i straffskalan. Särskilda krav uppställs föratt husrannsakan skall få ske hos JuU 1984/85:30 10 annanär den som skäligen kan misstänkas för brottet (28 kap. 1 § RB). Husrannsakankan också ske för all söka efter någon som skall gripas, anhållas eller häktaseller hämtas till förhör eller till inställelse vid domstol eller underkastaskroppsvisitation eller kroppsbesiktning. Husrannsakan för något av dessaändamål får ske hos den som är eftersökt. Det får också ske hos annan omsynnerlig anledning förekommer att den eftersökte uppehåller sig där (28 kap. 2§ RB). Förhusrannsakan i bl. a. lägenheter som är tillgängliga för allmänheten gällermindre stränga krav (28 kap. 3 § RB). Beslutom husrannsakan meddelas av undersökningsledare, åklagare eller domstol. Ensärskild regel gäller för de fall när det kan antas att husrannsakan kan bliav stor omfattning eller medföra synnerlig olägenhet för den hos vilkenåtgärden företas. I sådana fall bör husrannsakan nämligen inte företas utanbeslut av domstol om det inte är fara i dröjsmål (28 kap. 4 § RB). Utanbeslut av undersökningsledare, domstol eller åklagare får polismännen självabesluta om husrannsakan i vissa fall, nämligen om åtgärden har fill syfte atteftersöka den som skall gripas, anhållas eller häktas eller hämtas lill förhöreller till inställelse vid domstol eller att verkställa beslag av föremål somhar följts eller spårals å färsk gärning eller om det annars föreligger fara idröjsmål. Processlagberedningen,vars förslag låg till grund för RB, ansåg att det kunde ifrågasättas om intebeslut av domstol alltid borde fordras i andra fall än då det är fråga om attsöka efter personer som skall gripas m.m. eller om husrannsakan i lokalertillgängliga för allmänheten m. m. eller då saken är brådskande. I denna frågauttalade processlagberedningen vidare följande: Emellertid ligger i tvångsmedlets natur, att ettskyndsamt ingripande är av nöden för att det därmed avsedda syftet skallvinnas. Det skulle därför medföra alltför stor omgång att kräva rättensmedgivande lill åtgärden, och en sådan anordning torde i regel ej heller kunnaanses påkallad för skyddande av den enskildes intressen. Därest husrannsakankan väntas bliva av stor omfattning, t. ex då den skall äga rum i störreaffärslokaler, kontor eller hotell, eller eljest kan antagas medföra väsentligtintrång för den som beröres därav, torde dock i regel rättens fillstånd börainhämtas (SOU 1938:44 s. 329). Här kan också nämnas att det i polislagen(1984:387) finns föreskrifter om särskilda befogenheter vid husrannsakan ochliknande åtgärder.