bet · G801NU2 · 1984-12-31 00:00:00 — Det framgår av en informationsbroschyrsom det nybildade har givit ut att den exportzon somhåller på att anordnas är en vidareutveckUng av de tidigare frihamnarna och attden modell företaget avser att arbeta efter är en kombination av lagring,bearbetning och nyproduktion i . behandlade i december1981 en motion (fp) vari hemställdes att regeringen skulle låta utreda vilkaåtgärder som kan vidtas för att främja utländska företags etableringar iSverige, däribland inrättandet av särskilda "exportzoner". (NU 1981/82:11) fann det angeläget attSveriges internationella konkurrensförutsättningar inte försämras och ansågatt utveckUngen mot ett ökande antal frizoner i och förtjänade attuppmärksammas av statsmakterna. Utskottet förutsatte att regeringen pålämpligt sätt skulle bevaka utvecklingen. En utgångspunkt borde härvid vara attutlandsägda företag inte ges förmåner som konkurrerande svenskägda företaginte åtnjuter. Utskottet utgick vidare från att de frågor som hade tagits upp imotionen skulle komma att belysas i regeringens utredningsarbete och ansåg detinte nödvändigt med något särskilt uttalande från sida. På förslagav utskottet avslog motionen. I en reservation uttalade utskottets socialdemokratiskaledamöter bl. a. att frihamnslagstiftningen inte borde utvidgas och att Sverigeinternationellt borde verka för att förekomsten av industriella frizoner skulleminska i omfattning. Zontrågan återkom i en motion (m) väckt år 1983.1 motionenframfördes förslag om att statsmakterna skulle överväga att inrätta s. k.företagszoner i . Motionärerna erinrade om att det utmärkande för sådanazoner är NU1984/85:2 30 att företag som har etablerats inom zongränsen befriasfrån vissa skatter och avgifter. De anförde vidare att sådana zoner medframgång hade inrättats i några europeiska länder, främst som ettregionalpolitiskt medel. Det yrkande som framfördes i motionen och i varsmotivering förslaget framfördes gick ut på stimulans av utländska företagsetablering i genom ändring av reglerna för emission av utländskaaktier. (NU 1983/84:14) fann inte någon anledningför att inta någon annan ställning i frågan äntidigare. I grunden var olika frizonsarrangemang uttryck för en osund konkurrensmellan olika länder, främst om internationella företags investeringar, anfördeutskottet. En konkurrens på sådana villkor borde inte uppmuntras. Utskottetpekade på möjligheten att i frihamn bedriva viss industriell verksamhet underförutsättning av vederbörliga tillstånd. Utskottet hänvisade vidare till attregeringen prövade en ansökan från om inrättande av en"exportzon" i . Dessutom erinrade utskottet om att kommitténom de framtida regionalpolitiska stödinsatsernas inriktning och omfattningskulle överväga bl. a. om det var motiverat med en geografisk utvidgning av denuvarande områdena med sänkta arbetsgivaravgifter. Mot bakgrund av det anfördaansåg utskottet att det inte fanns behov av något särskilt uttalande frånriksdagens sida. I en gemensam borgerlig reservatton anfördes attinrättandet av företagszoner (exportzoner etc.) kunde visa sig vara enframkomlig väg när det gällde att locka till sig utländska investeringar.Reservanterna ansåg att genom sitt beslut att befria företagen iSvappavaara från lagstadgade socialavgifter i princip redan hadeaccepterat idén om en företagszon i den beskrivna bemärkelsen. Det varemellertid tvivelaktigt om den nuvarande frihandelslagstiftningen medgav attföretagszoner efter anglo-sachsisk förebild inrättades. Reservanterna fann detönskvärt att regerirrgen övervägde hur tillkomsten av företagszoner kundefrämjas genom lagstiftningsåtgärder eller på annat sätt. En utgångspunkt bordedärvid vara att utlandsägda företag inte skulle ges förmåner som konkurrerandesvenskägda företag inte åtnjöt. Riksdagenföljde utskottets rekommendation och avslog motionen. Förbud mot export av vissa farliga varor Motion 1983/84:1033 I motion 1983/84:1033 (c) gesexempel på hur läkemedels- och kemiföretag marknadsför verkningslösa, skadligaeller fariiga varor i . Motionärerna nämner besprutning av skogar iNova Scotia med kemikalier som är förbjudna i . FN antog, påpekarmotionärerna, en resolution som syftade till att konsumenternarunt om i världen skulle skyddas för skadliga och farliga ämnen. Syftet var bl.a. att förhindra dumpning av ämnen som förbjudits i tillverkningslandet. NU1984/85:2 31 skall bU meningsfullt måste det enligt motionärerna följasupp i medlemsländerna. De anser att det borde vara självklart att Sverigelägger ned stor möda på att stödja FN:s ansträngningar för medmänskligtansvarstagande också när det gäller handelsutbytet. Av de svenska företagenmåste krävas att de uppträder försvarligt också i andra länder. En översikt över gällande regleringi av handel med och användning av farliga varor och processer harlämnats i näringsutskottets betänkande NU 1982/83:6, till vilket hänvisas. Deviktigaste regelsamlingarna finns i lagen (1973:329) om hälso- ochmiljöfarliga varor, kungörelsen (1973:334) orii hälso- och miljöfarliga varor,läkemedelsförordningen (1962:701), Uvsmedelslagen (1971:511),marknadsföringslagen (1975:1418) och arbetsmiljölagen (1977:1160). De förbudoch inskränkningar som finns i dessa regelkomplex gäller marknadsföring elleranvändning av vissa produkter eller processer inom landet, inte försäljning påexport. I fråga om vissa varor finns dock i särskilda författningarbestämmelser som rör export, t. ex. narkotikaförordningen (1962:704), lagen(1982:513) om förbud mot utförsel av krigsmaterial m.m., lagen (1984:3) omkärnteknisk verksamhet och förordningen (1975:346) om miljöfarligt avfaU. Frågan om bestämmelser om återkallelse av farliga varorsom ett komplement till gällande lagsttftning om produktsäkerhet utreds f. n.av produktåterkallelsekommittén (H 1982:06). Enligt direktiven (Dir. 1982:60)skall kommittén kartlägga innebörden av gällande rätt på olika produktområdeni aktuellt hänseende. Vidare skall kommittén granska de praktiskaerfarenheterna från hittillsvarande arbete hos de myndigheter som övervakarproduktsäkerhet. Utifrån sina överväganden skall kommittén ta ställning till omnuvarande ordning behöver kompletteras med någon form av återkallelse av farUgavaror. Om lagstiftning befinns vara nödvändig skall förslag därom lämnas. Deterinras i direktiven om att har rekommenderatmedlemsländerna att bl. a. överväga lagstiftning på området. Kommittén skall isitt arbete ta del av utländska erfarenheter. Handelspolittska aspekter påfrågan om återkallelse skall noga beaktas. När det gäller generell lagstiftning av potentiellbetydelse för frågan om en lagsttftning om exportförbud kan nämnas lagen(1975:85) med bemyndigande att meddela föreskrifter om in- eller utförsel avvaror. Enligt denna lag bemyndigas regeringen att besluta om föreskrifterangående in- och utförsel av varor, om föreskrifterna behövs för att förebyggastörningar inom samhällsekonomin eller folkförsörjningen, för att tillgodosesärskilda handelspolitiska skäl, för att främja kvaliteten på produkter av visstslag, för att tillgodose hälsovården eller miljövården eller skydda växter ochdjur mot sjukdomar eller för kontrollen av material som kan få militäranvändning. Regeringen får överlåta åt förvaltningsmyndighet att meddelaföreskrifter av NU1984/85:2 32 har beslutat om nya regler ilagen som gör det möjligt att införa en sanktionsavgift vid överträdelser avföreskrifter om in-och utförsel av varor (prop. 1983/84:192, SkU 1983/84:46,rskr 1983/84:357). Internationella överenskommelser om farliga varor Inom en rad olika internationellaorganisationer pågår ett omfattande samarbete i frågor som rör marknadsföringav hälsovådliga varor och farliga farmaceutiska produkter m.m. I det tidigarenämnda.betänkandet NU 1982/83:6 lämnades en redovisning av pågående arbete inombl, a. olika FN-organ, och EG, till vilken hänvisas. I det följandesammanfattas det aktuella läget i vad avser dels exportförbud, dels notifieringssystem. Uttalanden om förbud mot export av farliga varor m. m. rekommenderade år 1979medlemsländerna att tillse att varor som förbjuds för försäljning i landetdärför att de är farliga för konsumenternas liv, hälsa eller säkerhet inteheller exporteras. Om befogenheter inte finns att förbjuda export av sådanafarliga varor, uppmanas medlemsländerna att överväga lämpligheten av att sådanabefogenheter tillskapas. En uppföljning av denna rekommendation pågår inomOECD:s konsumentkommitté. Enligt en preliminär bedömning av nuvarande situationi medlemsländerna, redovisad i skrivelse till regeringen omexport av farliga konsumentvaror (se s. 34), tillämpas OECD-rekommendationendels genom en noggrann tolkning av existerande produktsäkerhetsbestämmelser,dels genom att regler om exportförbud har infogats i speciella produktföreskrifter.Vidare har frågan om exportförbud i flera länder övervägts i samband medutarbetande av produktsäkerhetslagar eller vid överväganden om s. k. exportnotifieringssystem.Flera länder har sålunda möjlighet att förbjuda export av farliga varortillhörande vissa speciella varuområden, t. ex. livsmedel och läkemedel. IFrankrike, , och finns dessutom vissagenerella möjligheter att gripa in mot export av farliga varor. I det svenska svaret till den nämnda uppföljningen anförsatt f. n. inga möjligheter finns att i förbjuda export av farligavaror. Inte heller finns, sägs det, möjligheter att erhålla information omvaror som är förbjudna för försäljning i exporteras. Det påpekas attett speciellt problem när det gäller export av farliga varor är att olikaländer kan ha olika riskvärderingar. Det kan finnas situationer där det kanvara skäligt att exportera varor som har förbjudits för inhemsk försäljning.Exportrestriktioner skulle i viss utsträckning kunna skada internationellhandel. Det understryks att denna argumentering inte är relevant om varorna isig är så NU1984/85:2 33 farliga att de företer en allvarlig eller direkt fara förliv, hälsa eller säkerhet hos någon konsument. Slutligen framhålls i detsvenska svaret att med intresse skall ta del av det fortsattaOECD-arbetet i syfte att överväga frågan om exportförbud. antog FN en resolution som innebär att farligavaror som har förbjudits i ett land skall kunna exporteras endast närimportlandet särskilt begär detta eller när konsumtionen är officiellt tilläteni importlandet. Detta torde vara den "" som åberopas iyrkandet i motion 1983/84:1033 (c). Samtliga medlemsländer i FN utom Förentastaterna har godkänt resolutionen. Enligt resolutionen skulle vidare enförteckning tas fram över produkter som förbjudits eller återkallats ellervilkas användning starkt begränsats eller, beträffande läkemedel, inte godkäntsi länderna. Listan skulle innehålla uppgift om berörda varor (både kemiskbenämning och märkesnamn), uppgift om vem som har tillverkat varan samt en kortsammanfattning av anledningen till att varan har förbjudits, återtagits ellerbelagts med restriktioner. Uppgifter avseende har sammanställts avkommerskollegium. Det notifieringssystem avseendefarliga varor som har överenskommits inom ramen för FN-arbetet har beskrivitsovan. Inom beslöts vid ett ministermöte att GATTskall notifieras om varor som exporteras men som har förbjudits för inhemskförsäljning på grund av risker för människors hälsa och säkerhet. I harkommerskollegium fått i uppdrag att svara för denna notifiering. På basis averfarenheter som denna notifieringsprocedur ger skall vid sessionen med avtalsslutande parter övervägas problem och eventuella åtgärdernär det gäller exporten av farliga varor. konsumentpolitiska kommitté arbetar sedan tio årmed ett informellt notiferingssystem för produktsäkerhetsfrågor. Inom ramen fördetta informerar medlemsländerna varandra om produktsäkerhetsfrägor som rör lagar,förordningar, förbud, återkallelser av farliga varor samt forskning. I den månett land känner till att en förbjuden vara exporteras kan det redan i sambandmed notifieringen även informera om varan går på export. Inom denkonsumentpolitiska kommittén har också utretts hur ett formaliseratsystem med exportnotifiering av farliga varor skulle kunna byggas upp och vilkaför- och nackdelar ett sådant system skulle ha. Någon enighet om ett formelltnotifieringssystem har ännu inte uppnåtts. När det gäller kemikalier utfärdade vidsitt möte en rekommendation till medlemsländerna att notifiera ettimportland när export sker av kemikalier som är förbjudna eller starktbegränsade. Härigenom avses importlandet få möjlighet att självt fattaeventuella beslut om produktens tillåtlighet i landet. 3 1984/85. NU1984/85:2 34 () beslutadei om riktlinjer av provisorisk karaktär för notifiering av förbjudnaoch farliga kemikalier. Enligt överenskommelsen skall medlemsländerna notifieravarandra när de inför förbud eller särskilda begränsningar för viss kemikalie.Detsamma skall ske till berört importland om sådana kemikalier exporteras. Vid ett möte med EG:s ministrar förkonsumentfrågor antogs ett system för snabbinformation om farligakonsumentvaror. En kommitté avses bildas med uppgift att motta information frånmedlemsstaterna och informera de övriga om inkomna anmälningar.Några bestämmelser Om återkallande av varor inom gemenskapen eller om exportav farliga produkter till tredje land ingår inte i det antagna regelsystemet. Konsumentorganen i har ettinformellt notifieringssystem inom ramen för Nordiska ministerrådetsverksamhet. F. n. omfattar systemet notifieringar avseende lagstiftning,riktlinjer, överenskommelser, säkerhetsrisker för vissa varor som lett tillförbud och återkallelser, standarder som innehåller provningsmetoder och/ellerkrav relaterade till produktsäkerhet, nya provningsmetoder som är relevantafrån säkerhetssynpunkt, resultat av jämförande provningar samt ävenolycksfallsstatistik och generellt material av betydelse för produktsäkerhet. Förslag från rörande exportförbud försärskUt farliga varor har i skrivelsetill regeringen () föreslagit attmöjligheterna att i vissa fall förbjuda svensk export av varor som omfattas avförsäljningsförbud i skall prövas. Som bakgrund för sitt förslagredogör för den internationella utvecklingen på området (se s.32 f.). Verket hänvisar särskilt till rekommendation attmedlemsländerna skall överväga frågan om exportförbud för farliga varor ochvidta åtgärder härför. Vidare redovisas aktuella erfarenheter av svensk exportav konsumentvaror som är förbjudna i . Svensk konsumentpolitik börenligt visa solidaritet med andra länders medborgare. Olikaländer kan självfallet ha olika riskvärderingar, anför verket. Det kan därförfinnas situationer där det kan vara skäligt att exportera varor som förbjuditsför inhemsk försäljning. Exportrestriktioner kan också i viss utsträckningmedföra handelshinder, vilket från handelspolitisk synpunkt kan medföranackdelar. Varorna kan emellertid i sig vara så farliga, att de företer enallvarlig eller direkt fara för liv, hälsa eller säkerhet hos någon konsument.Konsumentverket påpekar att varor som av detta skäl anses farliga för svenskakonsumenter självfallet normalt är lika farliga för andra länders medborgare.Det synes verket angeläget att man nu överväger möjligheterna att tillskaparegler som gör det möjligt att förbjuda svensk export av produkter som är såfarliga att de på grund härav har förbjudits för försäljning inom . Undervåren 1984 skickades en enkät angående produktsäkerhetsfrågor NU1984/85:2 35 från till närmast berörda departement.Syftet var att, inför beredningen av framställning, enöverblick skulle erhållas av produktsäkerhetsarbetet inom olika departementsarbetsområden. Av svaren framgick att, med ett fåtal undantag (se s. 31), ingaspecifika regler för exportförbud avseende farliga varor existerar ellerplaneras. Inte heller finns regler om återkallelse av farliga produkter (enfråga som dock f. n. utreds, se s. 31). Beredningen av framställning fortsätter iregeringskansliet. Frågor om förbud mot export avfarliga produkter behandlades av med anledning av ett parmotionsyrkanden. Socialdemokraterna hade i en partimotion föreslagit enutredning om regler för export av farliga maskiner och processer. Det varenligt motionärerna särskilt angeläget att produkter som exporterades frånSverige uppfyllde de krav som hade uppställts i internationellaöverenskommelser om arbetarskyddet - såsom - vilka Sverigehade anslutit sig till. I en annan motion (c) begärdes ett uttalande avriksdagen om att i olika internationella sammanhang skulle verka förregler som motverkade handel med sådana vådliga kemikalier och farligafarmaceutiska produkter som var förbjudna i industriländerna. Motionärernaförordade också normer för marknadsföring av varor som är hälsovådliga. (NU 1982/83:6) erinrade om att det inomen rad organisationer pågick ett omfattande internationellt samarbete med syfteatt nå förbättringar av arbetsmiljön. Utskottet påpekade att regler för marknadsföringav läkemedel, giftiga ämnen, farliga produkter m.m. hade antagits av fleraorganisationer och övervägdes av andra. Utskottet underströk betydelsen av attsvensk export upprätthåller en god kvalitet från arbetarskyddssynpunkt ochförutsatte att regeringen uppmärksamt skulle följa de frågor som hadeaktualiserats genom motionen och vid behov föranstalta om erforderligtutredningsarbete. Däremot fann utskottet det inte motiverat med en begäran tillregeringen om en utredning . Med hänsyn till det omfattande arbete som bedrevs i olikainternationella sammanhang i fråga om marknadsföring av bl. a. hälsovådligavaror fann utskottet att inte heller borde uttala sig för att Sverigei FN och andra internationella sammanhang skulle verka för regler om förbud mothandel med sådana vådliga kemikalier och farliga farmaceutiska produkter somhade förbjudits i industriländerna. Utskottet förutsatte att regeringen ägnadede nämnda frågorna önskvärd uppmärksamhet och att liksom tidigareskulle ta aktiv del i det internationella samarbetet på detta område. Riksdagenföljde utskottet och avslog motionsyrkandena. NU1984/85:2 36 I en motion (c) våren 1983föreslogs en lagstiftning med syfte att generellt förhindra export av varor ochteknik som inte får saluföras i . Hit räknade motionärerna, förutomreaktorteknologi, sådana kemikalier och läkemedel som är förbjudna i landet. Isitt yttrande över motionen i den del som inte gällde kärnkraftsteknologi - ettämne som behandlades separat -hänvisade näringsutskottet (NU 1982/83:24) tillriksdagens ställningstagande i hithörande frågor . Utskottetunderströk också att det är angeläget att vid all export tillbörlig hänsyn tastill mottagarlandets förmåga att hantera de importerade varorna. Motionenavstyrktes i aktuell del. Svar på fråga i Jordbruksminister en fråga (1983/84:117) av (vpk)om vilka åtgärder regeringen, med hänsyn till trovärdighet imiljöfrågor, avsåg vidta med anledning av att svenska företag utomlandsanvänder gifter och kemikalier som är förbjudna i . Jordbruksministernanförde på denna punkt: Som redan antytts i frågan fårbekämpningsmedel av det aktuella slaget inte användas i . Regeringenanser självfallet att sådana bekämpningsmedel inte heller bör användas i andraländer. Det ankommer på varje land att självt avgöra frågor om användningen avkemikalier i det egna landet, när inte internationella förpliktelser föranlederannat. Genom internationellt arbete kan vi påverka andra länderatt stärka skyddet för människor och miljö mot skador från kemikalier. Vidriver sådant arbete främst i och miljöprogram . Arbetet ärinriktat på att åstadkomma bl. a. gemensamma regler i fråga om riskbedömning,tillståndsgivning och övrig kontroll beträffande bekämpningsmedel och andrahälso- och miljöfarliga kemikalier. Tillfällig utförsel av metallskrot Motion 1983/84:2359 Genom nutida koncentration ochstordrift inom vissa industrigrenar har i flera branscher ett eller tvåföretag skaffat sig nära nog monopolställning på specialområden, sägs det imotion 1983/84:2359 (m). Monopolställningen kan utnyttjas för att uppnåsärskilda fördelar, bl. a. vad gäller prissättningen. Om konkurrens frånutländska företag försvåras genom olika former av lagstiftning ochhandelshinder kan den inhemska prisnivån få uppenbara nackdelar för svenskaföretag som måste anlita monopolföretagen för olika tjänster. Med det nu sagdasom bakgrund anför motionären att det sätt varpå bestämmelserna om allmäntexportförbud tillämpas får absurda konsekvenser när det gäller handeln medmetallskrot. Industriföretag i metallbranschen kan sålunda i praktiken inteföra ut skrot som skall upparbetas utomlands för att därefter återanvändas itillverkningen i . I motionen nämns ett NU1984/85:2 37 exempel avseende upparbetning av mässingsskrot, varvid ettsvenskt företag med monopolställning måste användas. Detta innebär en15-procentig kostnadshöjning. Enligt motionären berörs enbart iarmaturbranschen uppskattningsvis 2 500 anställda av de negativa konsekvensernaav exportförbudsreglerna. Kungörelsen (1950:324) om allmänt exportförbud bördärför enligt motionären ändras så att företag i tillverkningsindustrin medgestillfällig utförsel för bearbetning av metallskrot avsett att återtas ochåteranvändas i den egna tillverkningen. Detta skulle ge en rimlig utökning avföretagens möjligheter att få sina behov tillgodosedda pä ekonomiskt bästa sättmen behöver inte betyda att all sådan upparbetning går svenska företag förbi.Det kan kanske, anför motionären avslutningsvis, innebära att de anpassarpriset på sina tjänster till den nivå som en sund konkurrens innebär. Ettlikalydande motionsyrkande av samma motionär avslogs av påförslag av näringsutskottet (NU 1983/84:18). Utskottet motiverade sinavstyrkan med att kommerskollegium hade fått regeringens uppdrag att se överlicensreglerna såvitt gäller metallskrot. Resultatet av kollegiets översynborde, ansåg utskottet, inte föregripas. Motionären återger detta riksdagensställningstagande i sin motion och konstaterar att ettmedelstort armaturföretag med 200 anställda på en liten ort där inga andraarbetstillfällen bjuds har gått i konkurs. En bidragande orsak kan enligtmotionären ha varit onödig fördyring av skrotupparbetning. På uppdrag av utrikesdepartementetshandelsavdelning har kommerskollegium yttrat sig över förutsättningarna föroch konsekvenserna av att utförsel av skrot skulle medges för omarbetning. Kollegiet anför att verket i sin handläggning avexportlicensärenden i princip inte har gjort någon skillnad om syftet medutförseln varit omarbetning åtföljd av återinförsel eller vanlig försäljning.Skrot som kunnat finna avsättning inom landet har inte fått exporteras. Dennastrikta ttllämpning har inte minst haft sin grund i att samma regler hartillämpats i våra geografiskt och handelsutbytesmässigt mest näraliggandeländer, anför kollegiet. För att skrotutförsel skall kunna medges för omarbetningbör enligt kollegiets uppfattning vissa förutsättningar föreligga. Denviktigaste är att inte andra länders exportbestämmelser hindrar svenskaskrotanvändare att utifrån kompensera uteblivna inhemska skrotleveranser. Dettasägs normalt inte kunna genomföras från vår närmaste omvärld. Om utförsel föromarbetning ändå anses böra särbehandlas bör, för att undvika missbruk, sådanmedges endast svenskt verkstadsföretag eller liknande som har ett avtal direktmed utländskt metallverk om utbyte av material. Ett annat krav som måsteställas är att det föreligger metallurgisk identitet mellan det utförda skrotetoch den införda metallen. Kollegietpåpekar vidare att prisfluktuattoner på skrot är vanligare NU1984/85:2 38 utomlands än i . Det är känt, säger verket, attmetallverk är benägna att betala mer för marginalkvantiteter råvara som kananskaffas utomlands än för material från sina traditionella inhemskaleverantörer. Dessa omständigheter kan, anför kollegiet, givetvis vara avvärde för den verkstad som har möjlighet att föra ut sitt skrot. För vissasvenska skrotbaserade metallverk torde emellertid en uppmjukning avlicenspraxis bli besvärande.