bet · G801AU4 · 1984-12-31 00:00:00 — Vid lagregelns konstruktion har manavvägt å ena sidan behovet av enkelhet i tillämpningen och å andra sidanbehovet att dra upp en bestämd gräns för vad som skall anses som ett legitimtutnyttjande av anställningsformen. Vad sedan gäller feriearbete, som särskilt AU1984/85:4 11 nämns i motionen, bör påpekas att detta är en annan ianställningsskyddslagen medgiven form för tidsbegränsad anställning. Någratidsramar anges inte för feriearbete, och det i motionen angivna problemet förstuderande torde därför inte vara aktuellt. Med det anförda avstyrker utskottetmotionen i den nu behandlade delen. Övriga förslag till omedelbar ändring avanställningsskyddslagen Regeringen föreslår att 2 §anställningsskyddslagen tillförs en ny bestämmelse. Denna skall göra detmöjligt för icke kollektivavtalsbundna arbetsgivare att följa de villkor somgäller i branschen beträffande de speciella situationer då det inte ansesrimligt att en arbetsgivare skall vara skyldig att betala full lön underpermitteringsfiden. Bakgrunden till denna fill sin rättsliga innebörd nyabestämmelse har närmare utvecklats i proposifionen på s. 13-15. Vidare föreslår regeringen att det i 12 § stryks en numeraobehövlig regel om jämställande av uppsägningsfid med arbetad tid. Utskottetfillstyrker de nu redovisade ändringarna i 2 och 12 §§. Till följd av att 24 § förutsätts utgå ur lagen bör dennaparagraf, såsom regeringen föreslår, strykas i den uppräkning av dispositivaparagrafer som görs i 2 § första stycket. Slutligen förordar utskottet attriksdagen biträder lagförslaget i vad avser rubrik, ingress och bestämmelse omikraftträdande. Motionerna 1983/84:2029, 1984/85:189 och 1984/85:192 bör avslåsi motsvarande delar. Som tidigare nämnts förutsätteröverenskommelsen mellan att arbetsgivarna skall kunna få bidrag tillutbetalade permitteringslöner och att kostnaderna för dessa bidrag, benämndapermitteringslöneersättningar, skall täckas av en arbetsgivaravgift enhgtkollektivavtal och av statsbidrag. Regeringen föreslår att det förutsatta statsbidraget skalltillkomma och att huvudregeln skall vara att bidrag betalas med . förvarje hel permitteringsdag. Vid permittering av deludsanställda skall bidragetalltså reduceras. Det har i den föregående framställningen påpekats att ettundantag från huvudregeln kommer att göras för s. k. väderpermitteringar dåstatsbidraget kommer att utgå med lägre belopp men i gengäld för något flerpermitteringsdagar än enligt huvudregeln. Det föreslagna statsbidraget och dess konstrukfion godtasi de föreliggande mofionerna. I dessa anförs dock betänkligheter mot att - somdet uttrycks i motion 1984/85:192 av m.fl. (m) -"arbetsmarknadens parter på det sätt som här sker träffar avtal underförutsättning av statsmakternas medverkan och tillskott av allmännamedel". Motionärerna utgår från att detta är en engångsföreteelse. 1 * * 1984/85.18 saml. AU 1984/85:4 12 motionerna1984/85:190 av () och 1984/85:191 av Eriing ().Invändningarna i dessa tre motioner mynnar sammanfattningsvis ut i en begäranom att skall göra ett uttalande vari framhålls som önskvärt attförhållandena mellan parterna på arbetsmarknaden kan regleras genom avtal ulanmedverkan av statsmakterna och att regeringen i fortsättningen bör avstå frånatt lägga fram förslag som normalt sett borde kunna av genom avtalmellan parterna. I motion 1984/85:192 tilläggs att i den mån statens bidragtill arbetslöshetsförsäkringen successivt minskas genom en större andelegenfinansiering eller genom en mellan parterna avtalad ordning bör ocksåstatens bidrag till permitteringslöneersättningarna reduceras på liknandesätt. Ävenvpk anser i motion 1984/85:189 alt det är anmärkningsvärt att avtalet mellanSAF och LO förutsätter att staten medverkar med finansiering. Vpk föreslår pågrund härav en annan finansieringsform än regeringen. Utskottet återkommer tilldetta i nästföljande avsnitt. Medanledning av de invändningar som görs i motionerna bör understrykas attarbetsmarknadsparternas överenskommelser enligt förhandlingsprotokollenuttryckligen är preliminära i avvaktan på att statsmakterna fattar beslut omstatsbidrag till de permitteringslöneanordningar det här gäller. Det bör vidarepåpekas att det statsbidrag parterna utgått från har beräknats i samråd medexperter från , och det är avsett att den kommandebidragsverksamheten skall ske under statlig kontroll och insyn, bl. a. genomatt staten är representerad i de bidragsutbetalande bolagens styrelser. Detsynes vara en gemensam uppfattning i motionerna 1984/85:190, 191 och 192 attparterna själva bör ta på sig kostnaderna för de uppgörelser de träffar.Utskottet kan principiellt ansluta sig till denna uppfattning. I detföreliggande fallet måste man emellertid ha i minnet att staten med nuvarandesyslem via arbeslöshetsförsäkringen och annat kontantslöd vid arbetslöshet ipraktiken redan har ett ekonomiskt engagemang i företagens permitteringar. Vaddet här har gällt är alltså att för den nya situafionen konstruera ettstatsbidrag som till sin omfattning inte kommer att vidga statens nuvarandemedverkan. Huruvida denna målsättning uppnås får visa sig i den prakfiskafillämpningen. Parterna har för sin del varit ense om att göra enutvärdering av statsbidragsgivningen "mot bakgrund av förekomst ochfinansiering av permitteringar ". Som framhålls iproposifionen finns det också för statsmakternas del anledning att noga följatillämpningen av de nya permitteringslönereglerna, och utskottet tänker då inteminst på utfallet av statens ekonomiska engagemang. Medhänsyn till vad ovan uttalats anser utskottet att det inte är påkallat förriksdagen att göra uttalanden av det slag som begärs i motionerna 1984/ 85:190,191 och 192. Med avstyrkande av dessa motioner, i förekommande fall i denaktuella delen, föreslår utskottet att godkänner de i AU1984/85:4 13 propositionen förordade grunderna för statsbidrag tillpermitteringslöneersättning. Regeringen föreslår att det nyastatsbidraget finansieras i samma ordning som statsbidragen tillarbetslöshetskassorna, eller till genom den s. k. arbetsmarknadsavgiftenoch till återstående del av budgetmedel från anslaget Bidrag fillarbetslöshetsersättning och utbildningsbidrag. För innevarande budgetår, dvs.fiden den 1 januari-den 30 juni 1985, beräknas medelsbehovet för bidragen tillpermitteringslöneersättningarna uppgå 52,5 milj. kr. Av det beloppet antas18,4 milj. kr. komma att belasta det nyssnämna anslaget. Som nämnts i det föregående förordar vpk i mofion1984/85:189 en annan finansieringsform. I linje med uppfattningen att helapermitteringslönekostnaden bör betalas av arbetsgivarna föreslås i mofionenatt statsbidraget till permitteringslöneersättningarna finansieras i sin helhetav arbetsmarknadsavgiften . Med hänsyn fill att det nya statsbidraget kommer attavlösa statens kostnader för permitteringarna via arbetslöshetsförsäkringen ärdet rimligt att finansiera bidraget till permitteringslöneersättningarna påsamma sätt som bidragen till arbetslöshetskassorna. Utskottet tillstyrkeralltså regeringens finansieringsförslag. Häri ingår att anslaget Bidrag Ullarbetslöshetsersättning och utbildningsbidrag skall få användas för dettaändamål. avstyrks motion 1984/85:189 i motsvarande del. Återstående lagförslag frän regeringen Med anledning av förslaget omdelfinansiering av statsbidraget till permitteringslöneersättningarna genomarbetsmarknadsavgiften bör, som föreslås i propositionen, göras en ändring i 4kap. 7 § lagen (1981:691) om socialavgifter. Vidare föreslår regeringen att det skall tillkomma ensärskild lag om beslutanderätt för de bolag eller motsvarande enskildainrättningar som skall betala ut permitteringslöneersättningarna tillföretagen. På de skäl som angetts i propositionen anser utskottet att riksdagenbör anta en sådan lag och med den lydelse regeringen föreslagit. Dock bör ilagförslagets 3 § om överklagande av beslut göras ändringar av teknisk natur. Dessaändringar redovisas genom textförslaget i utskottets hemställan. Utskottet övergår härefter till attbehandla förslag om anställningstryggheten som har framställts i motioner viddet föregående . AU1984/85:4 14 Anställningsskyddslagen gäller iprincip alla arbetstagare. Del fåtal kategorier som undantas anges i lagens 1§. Dit hör arbetstagare som tillhör arbetsgivarens familj eller är anställdaför arbete i arbetsgivarens hushåll. Vidare undantas arbetstagare som haranvisats beredskapsarbete eller skyddat arbete. Slutligen görs det undantag somaktualiseras i det följande, nämligen för arbetstagare "som med hänsyntill arbetsuppgifter och anställningsvillkor får anses ha företagsledandeeller därmed jämförlig ställning". m.fl. (m) hänvisar i motion 1983/84:1943till att undantaget beträffande arbetstagare i företagsledande eller därmedjämförlig ställning har tolkats så, att det i små företag omfattar endastföretagsledaren och i medelstora företag verkställande direktören, dennesställföreträdare och möjligen ytterligare någon tjänsteman med specielltsjälvständigt ansvar. Mofionärerna anser att denna snäva gränsdragning avseendefrämst mindre företag inte är riktigt tillfredsställande. Gränsdragningenmellan mindre och medelstora företag sägs också vara "mer än oklar".Motionärerna föreslår att hos regeringen anhåller om en översyn av 1§ i lagen i syfte att undersöka behovet av en utvidgning av den s. k.frikretsen i mindre företag. Det är rikfigt som motionärerna påpekar att undantaget förarbetstagare i företagsledande eller därmed jämförlig ställning skall ges ensnäv innebörd. De preciseringar beträffande mindre och medelstora företag somde åberopar gjordes av dåvarande inrikesutskottet vid riksdagsbehandlingen av1974 års anställningsskyddslag (se InU 1973:36 s. 28). Dessa uttalanden avutskottet torde fortfarande vara vägledande för rättsfillämpningen. Vidantagandet av anställningsskyddslag gjordes nämligen ingen annanförändring än att restriktiviteten underströks ytterligare genom tillägget attdet även av arbetsuppgifter och anställningsvillkor skall framgå att arbetstagarenhar en företagsledande ställning. DeUa innebär att befattningshavaren skall haföretagsledande uppgifter liksom löneförmåner m.m. som är normala för enföretagsledare. I annat fall omfattas befattningshavaren av lagen. Det börunderstrykas att om nya grupper av arbetstagare undantas från lagensfillämpningsområde innebär det för dem en omedelbar och drastisk försämring avanställningsskyddet. Utskottet är för sin del inte berett att medverka fill ensådan utveckling som skulle stå i direkt strid med de intentioner som gällt fördenna lagstiftning och avstyrker därför att det görs en framställning tillregeringen om en översyn av undantagsreglerna i 1 § med den i motionenförordade inriktningen. Det skall tilläggas att de frågor som aktualiserats genommotionen även har anknytning till tolkningen av begreppet saklig grund föruppsägning. När det uppstår fråga om uppsägning av en arbetstagare på grund avdennes personliga förhållanden är arbetstagarens ställning på arbetsplatsen ochtjänstens beskaffenhet faktorer som vägs in vid bedömningen av om saklig grundföreligger. Utskottet återkommer i det följande till frågan om saklig AU1984/85:4 15 grund med anledning av en annan motion, 1983/84:2029 avAlf Wennerfors m.fl. (m). Anställningsskyddslagen medger i 6§ provanställningar med en prövofid av högst . Om arbetsgivaren intevill att anställningen skall fortsätta skall arbetstagaren få besked häromsenast vid prövofidens utgång. Annars övergår provanställningen i enanställning Ulls vidare ("fast anställning"). Bestämmelserna omprovanställning är dispositiva. m.fl. (m) anför i mofion 1983/84:2029 att syftetmed lagens bestämmelser om provanställning är att underlätta för arbetssökandeatt få anställning. Särskilt viktigt är detta för grupper med svag ställning påarbetsmarknaden, såsom ungdomar, kvinnor, invandrare och handikappade. Mofionärerna anför vidare att möjligheten fillprovanställning fidigare fanns reglerad i kollektivavtal. Dessa avsågemellertid på en större del av arbetsmarknaden än sex månader.Det har visat sig att avtalen i många fall inte har anpassats till lagens bestämmelser.På en stor del av arbetsmarknaden har därför intentioner inteföljts. De positiva effekter som sexmånadersregeln väntades få påarbetsmarknaden har därigenom i stor utsträckning uteblivit. Mot den bakgrundenyrkar motionärerna att skall av regeringen begära förslag tilllagändring som ger möjlighet till provanställning oavsettom stadgas i kollekfivavtal. Ett motsvarande yrkande om provanställning framställs imotion 1983/ 84:2495 av m. fl. (m). Utöver den mofivering somges i motion 1983/84:2029 anförs att den uteblivna anpassningen avkollektivavtalen fill beslut i stor utsträckning har stängt dörrenför många missbrukare i deras försök att få ett produktivt arbete. När den nya anställningsskyddslagen trädde i kraft den 1april 1982 fanns i olika kollekfivavtal bestämmelser om provanställning. Sommotionärerna gör gällande var dessa kollektivavtal i många fall mer restriktivaän den nya lagen beträffande prövotidens längd. har avtalen löpt utoch parterna har vid ingående av nya avtal möjlighet att göra de anpassningartill lagen som de finner påkallade, eftersom lagens bestämmelser ärdispositiva. Utskottet anser det inte vara motiverat att inskränka parternashandlingsutrymme genom att sätta en form av nedre gräns för disposiviteten.För personer med missbruksproblem, som nämns i motion 2495, finns alternativastödmöjligheter vid utslussning på arbetsmarknaden, bl. a. enskilda beredskapsarbeten,introduktionsstöd och särskilt lönebidrag. Motionerna avstyrks således i dennadel. AU 1984/85:4 16 I såväl den fidigare som den nya lagens 7 § ges denbetydelsefulla regeln att en uppsägning från arbetsgivarens sida skall varasakligt grundad. Paragrafen anger dock inte vad som skall anses som sakliggrund bortsett från en regel som säger att saklig grund inte föreligger om detär skäligt att kräva att arbetsgivaren försöker omplacera arbetstagaren. Istället har i lagstiftningens förarbeten ganska utförligt exemplifierats vadsom skall förstås med saklig grund (se särskilt prop. 1973:129 s. 122 ff ochprop. 1981/82:71 s. 64 ff.) Därutöver har angetts att den närmare innebörden avbegreppet får utmejslas i rättspraxis. I arbetsdomstolen har avgjorts ett stortantal mål, där tvisten huvudsakligen gällt om det har funnits saklig grund fören uppsägning. Imofionerna 1983/84:2029 och 1983/84:2873, båda av m.fl. (m),föreslås atl hos regeringen begär en skyndsam översyn av de reglersom gäller om förutsättningarna för uppsägningar. Dessa regler sägs ha fått enoklar tillämpning. Till grund för uppsägning bör ligga en mer nyanseradavvägning av arbetsgivar- och arbelslagarinlressena än som har skett.Vid bedömningen bör i högre grad än nu beaktas såväl arbetsgivarens somarbetskamraternas berättigade intressen av att en enskild arbetstagare inteuppträder på ett sådant sätt att arbetsresultatet eller atmosfären på arbetsplatsenförsämras. Den enskildes rätt att behålla sitt arbete förutsätter attarbetsinsatsen motsvarar rimliga krav. Hänsyn bör slutligen även kunna tas tillde krav som följer med innehav av vissa anställningar på grund av antingentjänsteställningen eller verksamhetens art. Ipropositionen med förslag till anställningsskyddslag redovisadeskritik som i andra sammanhang förts fram mot rättstillämpningen beträffandeuppsägningar på grund av arbetstagares personliga förhållanden. Något förslagtill ändring i den grundläggande regeln om saklig grund lades inte fram ipropositionen, men uttalanden gjordes om den syn som bör präglarättstillämpningen i vissa fall av uppsägningar och avskedanden, nämligen vidonykterhet i tjänsten, brottsliga förfaranden och samarbetssvårigheter. I detsammanhanget prövades även ett motionsyrkande om en översyn av begreppet sakliggrund med i huvudsak samma inriktning som aktualiserats. Detta yrkandeavslogs av , och ett påföljande år framställt yrkande om översyn vanninte heller bifall (AU 1983/84:3 s. 12 med reservafion av m).Utskottet kan inte finna att mofionärerna nu har anfört skäl som ger riksdagenanledning att frångå de tidigare ställningstagandena och avstyrker sålunda debåda motionerna i de behandlade delarna. Som berörts i det föregående avsnittet omturordning vid permittering skall vid uppsägningar på grund av arbetsbristenligt 22 § anställningsskyddslagen fastställas en turordning arbetstagarnaemellan. Huvudregeln är att arbetstagarnas plats i turordningen bestäms avderas sammanlagda anställ- AU1984/85:4 17 ningstid hos arbetsgivaren. gerhögre ålder företräde. De arbetstagare som är eller äldre får dessutomtillgodoräkna sig extra anställningsfid. Normalt bestäms turordningen för varje driftenhet ochkollektivavtalsområde för sig. Har arbetsgivaren flera driftenheter på sammaort kan den lokala fackliga organisationen begära att det skall upprättas engemensam turordning för samtliga enheter beträffande de arbetstagare somorganisationen företräder. Utskottet har tidigare i betänkandet tagit ställning fillregeringens förslag att slopa reglerna om turordning vid permittering.Därutöver aktualiseras förändringar i turordningssystemet genom motionerna 2029och 2873, båda av m.fl. (m) samt 1330 av () ochBertil (). Motionsförslagen innebär sammanfattningsvis att lagensregler byggs ut med en rätt för arbetsgivarna att i vissa fall fastställa ensärskild turordning. Enligt motion 2029 har utvecklingen visat attanställningsskyddslagen har lett till såväl minskad rörlighet påarbetsmarknaden som svårigheter vid driftinskränkningar. När driften vid ettföretag måste inskränkas är det av avgörande betydelse att verksamhetendärefter kan bedrivas effektivt. För att detta skall vara möjligt är det bl. a.nödvändigt att arbetsstyrkan har en lämplig struktur. En förändrad produktioninnebär ofta nya krav på personalens sammansättning och kompetens. Dettainnebär, fortsätter mofionärerna, att en strikt tillämpning avturordningsreglerna enligt LAS i många fall kan medföra att fortsatt driftomöjliggörs eftersom företaget inte kan behålla eller nyanställa den personalsom fordras för att bedriva en konkurrenskraftig verksamhet. Dessa problem ärsärskilt stora i mindre och medelstora företag. Det föreslås i mofion 2029 liksom i motion 2873 attregeringen skall få i uppdrag att lägga fram förslag till ändring avturordningsreglerna som gör det möjligt för arbetsgivarna att vid omläggning avverksamheten dels behålla arbetstagare med särskilt yrkeskunnande eller annankompetens, dels upprätta särskild turordning för arbetstagare med i huvudsakjämförbara arbetsuppgifter. Motionärerna framhåller vidare att den flexibilitet deanser vara nödvändig för att underlätta anpassningen till en ny teknik ochfill nya produktionsformer behöver kompletteras med åtgärder som ger äldrearbetslösa varaktig ekonomisk trygghet. Denna grundtrygghet sägs i första handböra tillgodoses inom ramen för en reformerad arbetslöshetsförsäkring. Slutligen pekar mofionärerna på att det växande problemetmed de s. k. 58,3-årspensioneringarna visar att lagen inte har kunnat ge äldrearbetskraft den anställningstrygghet som har utfästs. En verklig trygghet ianställningen, fillägger motionärerna, kan endast erbjudas i företag som ärlönsamma och får utrymme att upprätthålla sin konkurrensförmåga. För attsäkerställa detta krävs inte minst att personalens sammansättning är lämpligför den verksamhet som bedrivs. AU1984/85:4 18 I mofion 1330 sägs attturordningsproblemen är särskilt kännbara i de mindre företagen. I dessa kandet vara svårt för den fackliga organisationen att gå med på avsteg från lagensturordning genom avtal, eftersom det skulle medföra att man avtalar bortarbetstagarnas intjänade rätfigheter. Motionärerna lägger därför fram förslagtill ett tillägg till 22 § anställningsskyddslagen. Detta avses gearbetsgivaren möjlighet att lämna företräde åt en anställd med särskiltyrkeskunnande eller särskild lämplighet. Liknande ändringsyrkanden framställdes när den nyaanställningsskyddslagen antogs samt i motioner från allmännamotionstiden påföljande år (se AU 1981/82:11 s. 17-18 och AU 1983/84:3 s.12-13). Utskottet vill liksom i dessa tidigare sammanhang framhålla att det ärviktigt atl man håller fast vid anställningsskyddslagens syfte att värna om i förstahand de äldre arbetstagarna och arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga. Det börvidare understrykas att den princip lagen utgår från - att de med längreanställningstid har företräde till fortsatt arbete framför dem med kortare tid- inte är avsedd att vara undantagslös. Avsteg från principen kan göras genomatt utnyttja den möjlighet som står öppen att träffa avtal om avvikelser frånlagens regler. Detta innebär att arbetsgivarna och de fackliga organisafionernai samråd skall försöka komma fram till lösningar som är anpassade till vadsituationen kräver i de särskilda fallen. Enligt utskottets mening är denna vägatt föredra med hänsyn till lagens syfte att skydda äldre och handikappadearbetstagare. När undantag görs bör dessa sålunda grunda sig på samförståndslösningaroch inte, som motionärerna förespråkar, på beslut som ensidigt fattas avarbetsgivaren. De i motion 2029 nämnda s. k. 58,3-årspensioneringarna ochdärmed sammanhängande problem har behandlats ay utskottet i AU 1983/84:22. Med åberopande av det ovan anförda avstyrks de förevarandeyrkandena i mofionerna 1330, 2029 och 2873. I 23 § anställningsskyddslagen gesbestämmelser om företrädesrätt för handikappade till fortsatt arbete. Dennaföreträdesrätt är oberoende av turordningen och gäller arbetstagare som pågrund av nedsatt arbetsförmåga har beretts särskild sysselsättning. Därmedavses att arbetsmarknadsåtgärder har satts in till stöd för de arbetstagaredet är fråga om, exempelvis att bidrag har lämnats fill arbetstekniskahjälpmedel eller att lönebidrag utgår. I motsats till turordningsreglerna ärföreträdesrätten indispositiv, dvs. den kan inte förändras genomkollektivavtal. Ä andra sidan är den inte undantagslös, utan det har ansettsatt hänsyn måste kunna tas bl. a. till de möjligheter en arbetsgivare har attefter en driftinskränkning tillhandahålla sysselsättning i särskilt anpassadform. Detta uttrycks i lagtexten så, att den handikappade har företräde tillfortsatt arbete "om det kan ske utan allvarliga olägenheter". AU1984/85:4 19 () anför i motion1939 att tillämpningen av den aktuella paragrafen inte är helt oproblematiskför de fackliga organisationerna och att det i vissa fall kan vara svårt förden berörde arbetstagaren att hävda sin rätt. Motionären påpekar att paragrafenförutsätter att någon samhällelig åtgärd har vidtagits för de arbetstagare detgäller. Därför borde det vara rimligt att länsarbetsnämnderna tilldelas en aktivroll i de fall företrädesrätten kan hävdas. Motionären föreslår att regeringenfår i uppdrag att utreda hur detta ansvar för länsarbetsnämnderna bör utformas. Anställningsskyddslagen har, som redan framhållits, tillsyfte att värna om de äldre och handikappades sysselsättning. Det skulleuppenbarligen strida mot detta syfte om en handikappad arbetstagare som fåttanställning med arbetsmarknadspolitiskt stöd blir den förste som får gå pågrund av kort anställningstid. Därför har de handikappade arbetstagarna enligtlagen företräde till fortsatt anställning, dvs. de skall i enarbetsbristsituation inte behöva delta i den konkurrens om fortsatt anställningsom för de övriga arbetstagarnas del regleras genom turordningsreglerna. I motionen föreslås att länsarbetsnämnderna får ettsärskilt ansvar att ingripa i de fall de arbetshandikappades företrädesrättblir ifrågasatt. Utskottet vill med anledning härav hänvisa till de uttalandensom görs i den avlämnade propositionen 1984/85:89 om företagshälsovårdoch arbetsanpassning. I propositionen, som hänvisats till socialutskottet,föreslås bl. a. en samordning av skyddskommittéernas och anpassningsgruppernasverksamhet.