bet · G801SoU31 · 1984-12-31 00:00:00 — Enligt statsrådet uppfattningmåste vidare stor vikt läggas vid det faktum att ungdomar med missbruksproblemeller andra allvarliga sociala handikapp ofta saknar förmåga att självständigtta ansvar och att se konsekvenserna av sitt handlande. Inte sällan är de dåligtmotiverade för att bearbeta sina problem i frivilliga former. Barn och ungdomarmåste naturligtvis som ett led i sin utveckling få utrymme för att handlasjälvständigt, men det är enligt statsrådet lika naturligt att de får hjälputifrån med att sätta gränser för sitt handlande och med kontrollen över detta.Om de resurser som naturligt finns runt den unge inte är tillräckliga för atttrygga hans utveckling har samhället en skyldighet att träda in för att biståföräldrarna och den unge. Det kan enligt statsrådets mening inte vara rimligtatt saknar möjlighet att ingripa med stöd och gränssättning motden unges vilja på något annat sätt än genom att skilja honom från hemmet. Statsrådet framhåller vidare att det inte gåratt bortse från att utmönstringen av mindre ingripande tvångsåtgärder ursocialtjänstlagstiftningen har betydelse för domstolarnas påföljdsval för ungalagöverträdare i situationer när förutsättningar för vård utanför hemmet enligtLVU inte föreligger. Domstolarna ställs ibland inför valet mellan att döma tillskyddstillsyn eller att överlämna till vård inom utan attbehövlig vård i praktiken kan genomföras, eftersom den unge inte samtyckt tillsådan. Enligt statsrådet kan det mot den bakgrunden vara förståeligt omdomstolarna i sådana fall tenderar att välja kriminalvårdspåföljd framföröverlämnande till vård inom . Ettflertal motioner tar från olika utgångspunkter upp här aktuella frågor. En grupp motionärer yrkar på principiella grunder avslagpå detta propositionens förslag eller att tar principiell ställningmot att införa ytterligare tvångsinslag inom ram. Det gällermotion 1984/85:1792 av m.fl. (s), vari yrkas att riksdagenger regeringen till känna vad som i motionen anförs om grundsatseroch utveckling och om det oförenliga i en ökad tvångslagstiftning och endemokratisk utveckling av socialtjänstlagstiftningen. I motion 1984/85:3121 avLars m.fl. (vpk) yrkas avslag på den föreslagna 8 a § LVU jämteföljdändringar (yrkande 1) samt att skall begära förslag om införandeav socialförsäkringstillägg (yrkande 2). Även i motion 1984/ 85:3122 avMargareta m.fl. (s) (yrkande 2) och motion 1984/ 85:3123 av LenaÖhrsvik (s) och () yrkas avslag på propositionen i häraktuell del. Motionärerna anför bl. a. att propositionsförslagetstrider mot socialtjänstreformens principer om frivillighet ochsjälvbestämmande för den enskilde och att tvång leder till motstånd från denberörde vilket i sin tur leder SoU 1984/85:31 - 11 till krav på ytterligare tvång. Motionärerna vill istället komma till rätta med problemen genom en utveckling av det socialaarbetet. I vpk-motionen anförs dessutom att regeringen i stället bort föreslåinförande av socialförsäkringstillägg (SOFT), för att därigenom frigörasocialtjänstens resurser för mer meningsfulla uppgifter. En annan grupp motionärer föreslår själva åtgärder somligger i linje med propositionens förslag i hår aktuell del. I motion1984/85:2726 av () och () yrkas att LVU utvidgastill att omfatta även övervakning och tillsyn (yrkande 1 b). Ett likalydandeyrkande framställs även i motion 1984/85:3124 av m.fl. (c)(yrkande b). I motion 1984/85:2815 av m.fl. (m) yrkas sådanändring av LVU att i lagen införs möjlighet att ge föreskrifter rörande denunges levnadsförhållanden samt övervakning (yrkande 14). Liknande synpunkteranförs även i motion 1984/85:3120 av NilsCarlshamre m.fl. (m), vari yrkas att i LVU skall stadgas krav på socialnämndenatt vidta förebyggande åtgärder, bl. a. föreskrifter och övervakning (yrkande2). Utskottet gör följande överväganden. När socialtjänstlagen och LVU antogs diskuterades bl. å.frågan om behovet av att kunna förordna kontaktperson för barn och ungdomaräven utan samtycke av den unge eller hans föräldrar (SoU 1979/80:44 s. 70 ff.).Utskottet avstyrkte då ett motionsförslag (m) härom med hänvisning till attavsteg från frivillighetsprincipen, vilken fick antas spela stor roll för denallmänna inställningen till och förtroendet för , inte bordekomma i fråga annat ån på grund av särskilda, tungt vägande skäl. Vad somanfördes i den då aktuella motionen utgjorde enligt utskottets mening intetillräckligt skål att göra något sådant undantag från principen omfrivillighet. Som konstateras i propositionen har det emellertid nuvisat sig att det inte varit möjligt för att med hjälp av enbartolika slag av frivilliga insatser ersätta bortfallet av de åtgärder för barnoch ungdom som tidigare kunde vidtas oberoende av samtycke. Detta synes hamedverkat till att fler unga lagöverträdare än tidigare nu tas om hand inomkriminalvården efter dom på skyddstillsyn i stället för att få vård inomsocialtjänsten. Detta är en utveckhng som med all kraft måste stävjas. mening bör utgångspunkten vara att unga lagöverträdare skall tas omhand inom , som förfogar över betydligt bättrebehandhngsmöjligheter än kriminalvården när det gäller underåriga med olikaslag av sociala problem. Om frånvaron av handlingsmöjligheter försocialtjänsten gör att skyddstillsyn ådöms ungdomar som egenthgen bättrebehöver insatser måste man enligt utskottets mening vara bereddatt se över reglerna för insatser. Utskottet vill vidareframhålla att det aldrig rått några egentligen delade meningar om attsocialnämnden genom tillämpning av LVU måste ha möjlighet att ingripa till enunderårigs skydd även om detta innebär avsteg från frivillighetsprincipen. Närdet gäller barn och ungdom har frågan gällt vilka åtgärder som skulle fåvidtas, inte - som när det gällt SoU1984/85:31 12 vuxna missbrukare - om tvångsåtgärder alls kundeaccepteras. Utskottet delar vidare statsrådet syn när detgäller ungdomars förmåga att själva ta ansvar och överblicka alla konsekvenserav sitt handlande. Utskottet ser här en avgörande skillnad mellan barn ochvuxna. Som framhålls i propositionen har samhället skyldighet att träda in ochbistå ett barn och dess föräldrar när familjens egna resurser inte räcker tillför att hejda en destruktiv utveckling hos barnet. Det får inte vara så attbarnets egen oförmåga att - till skillnad från en vuxen - se klart på sin situationoch på de mera långsiktiga konsekvenserna av sitt handlande leder till att ingastöd-eller hjälpåtgärder kan vidtas förrän situationen ytterligare förvärrats. Utskottet tillstyrker med hänvisning till det anförda attLVU kompletteras med möjlighet att förordna orri kontaktperson för den ungeeller om hans deltagande i behandling i öppna former inom för defall samtycke inte kan erhållas till behövliga insatser enligtsocaltjänstlagen. Erfarenheterna får utvisa om de angivna åtgärderna är välavvägda eller om de bör modifieras eller ändras i något hänseende. Dettainnebär att utskottet avstyrker motionerna 1984/85:1792 (s), 3121 (vpk) yrkande1, 3122 (s) yrkande 2 och 3123 (s). Utskottets ställningstagande tillgodosermotionerna 1984/85:2726 (c) yrkande 1 b, 2815 (m) yrkande 14, 3120 (m) yrkande2 och 3124 (c) yrkande Ib. Det bör framhållas att möjHghet att besluta om vissaåtgärder utan den enskildes samtycke i enlighet med propositionens förslagaldrig får utnyttjas rutinmässigt utan måste föregås av en ingående prövning avvilka andra möjligheter som finns att hjälpa den unge. Inte heller får dettaslag av åtgärder ses som ett nödvändigt led innan ett beslut kan fattas om vårdenligt lagen. Om vård utom hemmet framstår som den mest adekvata åtgärden förden unge bör nämnden ansöka om vård och inte förlora tid på andra åtgärder. Utskottet vill vidare.tillägga att införandet av dessa nyaåtgärdsmöjligheter inte får tas till intäkt för minskade ansträngningar, attutveckla och fördjupa det sociala arbetet. Behovet av metodutveckling inomsocialtjänsten är oförändrat stort. De mål som anges i 1 § socialtjänstlagenbör självfallet vara vägledande för den fortsatta metodutvecklingen. Vad gäller förslaget i motion 3121 (vpk) om införande av socialförsäkringstilläggkan utskottet inte dela rriotionärernas syn att detta skulle vara ettalternativ till förslagen i propositionen. Frågan om SOFT måste bedömas i ettvidare sammanhang. Utskottet, som vill erinra om socialberedningens inom kortslutförda uppföljning av socialtjänstreformen, är inte berett att förorda någotriksdagens initiativ,i den frågan. Utskottet avstyrker således även yrkande 2 imotion 3121 (vpk). Förslag till andra ändringar i LVU gäller beträffandeungdomar i åldern som genom sitt eget beteende utsätter sig förallvarlig fara att de kan beredas vård enligt SoU1984/85:31 13 LVU endast om sådan vård är uppenbart lämpligare än annanvård med hänsyn till den unges behov och personliga förhållanden (1 § tredjestycket LVU). I propositionen föreslås den ändringen i nämnda bestämmelse attkriteriet "uppenbart" utgår. Det skall alltså vara tillräckligt attvård enligt LVU är lämpligare än annan vård för den unge. Som skäl härföranförs i propositionen att det i praktiken kan vara svårt att konstatera attvård inom inte bara är lämpligare utan även uppenbart lämpligareän annan vård. Bestämmelsens utformning kan enligt propositionen vara enbidragande orsak till att domstolarna i allt mindre utsträckning överlämnarungdomar i åldern till vård inom . I motion 1984/85:3122 av m.fl. (s)yrkas avslag på propositionen i här aktuell del (yrkande 1). Motionärerna anförprincipiella invändningar mot ett utvidgat tvång inom . Utskottet vill för sin del erinra om att den ipropositionen föreslagna lagändringen tar sikte på fall då det gäller attavgöra vilken vård - vård inom eller annan vård - som är bästför en ung människa som till följd av missbruk, kriminalitet etc. utsätter sinhälsa eller utveckling för allvarlig fara. Om inte LVU kan tillämpas uppkommerfrågan om annan vård, ofta då kriminalvård. torde nämligen istor utsträckning aktualiseras på grund av att den unge begått brott och detgäller att bestämma påföljd. Som utskottet ovan anfört bör utgångspunkten varaatt och inte kriminalvården skall ta hand om ungalagöverträdare. Även när det gäller den något äldre åldersgruppen torde detofta vara så att har bättre möjligheter att behandla de ungalagöverträdarnas problem. Det är därför angeläget att undanröja onödigasvårigheter för att dessa ungdomar skall kunna beredas vård inom socialtjänstensram. Även socialberedningen - vars förslag i denna del ligger till grund förpropositionen - var av uppfattningen att kriteriet "uppenbartlämpligare" än annan vård borde ändras till "lämpligare". Utskottet tillstyrker med hänvisning lill det anfördapropositionens förslag till ändring av 1 § LVU och avstyrker motion 3122 (s)yrkande 1. Beträffande vårdens upphörandestadgas i 5 § fjärde stycket LVU att vård som beretts på grundav den unges eget beteende skall upphöra senast när den unge fyller 20 åreller, då inte förflutit sedan vården beslutats eller omprövats,från nämnda tidpunkt. I propositionen föreslås attnämnda bestämmelse ändras så att vården skall upphöra senast då den unge fyller21 år. I propositionen anförs att den tid vården kan pågå efter det att denunge fyllt enligt mångas mening är för kort. När det gäller ungalagöverträdare i kommer det inte alltid att vara möjligtatt genomföra behövlig vård LVU nu medger. Detta kan även påverkadomstolarnas bedömning så att man avstår från att överlämna den unge till vårdinom och i stället dömer till annan påföljd. a. för attundvika detta bör enligt propositionen åldersgränsen höjas så att det finns ettrimligt utrymme att 1 ** 1984/85. SoU1984/85:31 14 genomföra etl behandlingsprogram. För att reglerna skallbli mer lättförståeliga och tydliga föreslås att gränsen genomgående sätts vidden tidpunkt då den unge fyller . I /notion 1984/85:2726 av () och RuneGustavsson (c) yrkas att LVU ändras så att vården kan pågå i upp till två årför unga som påbörjat vården , dvs. i praktiken till (yrka/xde 1 c). Motionärerna argumenterar mot den nuvarandetidsbegränsningen och anför att sex månaders vårdtid är för kort för att uppnågoda behandlingsresultat. Det krävs väsentligt längre vårdtider. Motionärernavill därför öppna möjlighet att fortsätta vården . Ettmotsvarande förslag finns även i motion 1984/85:3124 av m.fl.(c) (yrkande c). Det förslag som läggs fram i propositionen tillgodoser istor utsträckning motionärernas önskemål. Att fortsätta vård enligt LVU efterdet att den unge fyllt torde sällan bli aktuellt. Då sådan vård i vartfall pågått torde det nämligen i de allra flesta fall varamöjligt att övergå till vård i frivilliga former enligt socialtjänstlagen.Utskottet vill understryka att det självfallet inte är meningen att vården avden unge skall upphöra när den unge fyller . Om ett vårdbehov ännukvarstår måste den unge självfallet erbjudas fortsatt vård. Man bör då ha haftgod tid att motivera honom för att själv medverka till vården ellerbehandlingen. Utskottet anser mot denna bakgrund att det förslag som läggs frami propositionen är tillräckligt för att tillgodose de syften som ligger bakommotionsförslagen. Utskottet anser också i likhet med propositionen att det ärönskvärt att i görligaste mån knyta an till en fast åldersgräns då man normaltanses som vuxen. 21-årsgränsen ansluter till den myndighetsålder som tidigaregällde och framstår därför som naturlig. Redan denna åldersgränsinnebär att utsträcks att gälla efter det attden unge blivit myndig. Utskottet anser vid angivna förhållanden att riksdageninte har skäl att gå längre än vad som föreslås i propositionen. Utskottet tillstyrker således propositonens förslag tilländring i 5 § LVU och avstyrker motionerna 2726 (c) och 3124 (c) i här aktuelladelar (yrkandena 1 c resp. c). När det gäller de allmännaförutsättningarna för ingripande med stöd av LVU anges i 1 § andra stycket 2.det villkoret att den unge genom missbruk, brottslig verksamhet etc. utsättersin hälsa eller utveckling för allvarlig fara. Här föreligger en skillnadgentemot den första punkten i samma stycke, vilken gäller otillfredsställandeyttre förhållanden som hotar ett barns hälsa eller utveckling. I detta fall ärdet nämligen tillräckligt för lagens tillämpning att barnets hälsa ellerutveckling utsätts för "fara". I motion 1984/85:2726 av () och RuneGustavsson (c) yrkas att möjligheterna att ingripa enligt LVU utvidgas på såsätt att "allvariig fara" i andra punkten ändras till"fara" (yrkande 1 a). Motionärerna anför att lagen nu inte tillåterett ingripande i tidiga skeden och alltså inte ger utrymme att SoU 1984/85:31 15 Etl motsvarande förslag finns i motion1984/85:3124 av m. fl. (c) (yrkande a). När det gäller skälen för att ha ett skärpt farorekvisit iandra punkten jämfört med första punkten anfördes i socialtjänstpropositionen(prop. 1979/80:1 s. 582) att detta skall ses mot bakgrund av dels attbestämmelserna är tillämpliga på framför allt äldre barn, tonåringar medanpassningssvårigheter, dels att inte varje missbruk liksom inte heller varjebrottslig gärning bör få medföra så långtgående åtgärder som vård enligt LVU.Det blir, enligt vad som anfördes i den angivna propositionen, fråga om enavvägning mellan den unges rätt till självbestämmande och den rätt till adekvatvård och behandling som bestämmelserna avser att tillförsäkra honom. Vidareframhölls att bestämmelsen kunde tillämpas redan innan skadeverkningar avsocial eller medicinsk natur har inträtt. Redan den allvarliga faran för sådanaskadeverkningar utgör tillräcklig grund för vård enligt LVU. Den nu aktuella propositionen tar inte upp frågan omkriteriet "allvarlig fara". Ett genomgående drag i propositionen äremellertid att förslagen syftar till att öka möjligheterna att bereda ungdomarmed anpassningssvårigheter vård inom ram. Det finns olika sättatt åstadkomma detta. Flera sådana föreslås i propositionen. Sålunda bör nämnasförslaget att det beträffande 18-20-åringar skall vara tillräckligt att vårdinom är "lämpligare" än annan vård i stället för somnu "uppenbart lämpligare". Vidare föreslås åldersgränsen för hurlänge vården kan pågå höjd från nuvarande till . Slutligenföreslås nya möjligheter att besluta om kontaktperson och/eller att den ungeskall delta i behandling i öppna former inom . För beslut omsådana åtgärder krävs inte att situationen är sådan att det redan föreligger"allvarlig fara" för den unges hälsa eller utveckling. Det räcker attdet kan antas att den unge kommer att till följd av sitt beteende behövaberedas vård enligt LVU om beteendet fortsätter. Syftet med detta förslag ärjust att möjliggöra ingripanden i ett tidigare skede än nu när frivilligainsatser ter sig otillräckliga. Utskottet har förståelse för motionärernas önskan att detskall vara möjligt att ingripa på ett tidigt stadium för att hindra attungdomar fastnar i missbruk eller annan asocial utveckling. Utskottetkonstaterar emellertid att propositionens förslag delvis tillgodoser syftetmed motionsförslagen, ehuru det formella tillvägagångssättet är ett annat.Enligt utskottets mening finns det nu anledning att avvakta erfarenheterna avde förändringar som föreslås i propositionen och som utskottet i det föregåendetillstyrkt. Vidare bör erinras om socialberedningens avslutadeöversyn av bl. a. LVU. Utskottet utgår från att beredningen där kommer attbehandla grunderna för ingripande enligt denna lag. Utskottet kan medhånvisning till det anförda inte tillstyrka ett genomförande av här aktuellaförslag i motionerna 2726 (c) och 3124 (c). Dessa avstyrks således (yrkandena 1a resp. a). Rättelse: S. 25, under 6. rad 3nedifrån Står: yrkande c Rättat till: yrkande a rad 4 nedifrån Står: yrkande 1c Rättat till: yrkande 1 a SoU1984/85:31 16 Vårdtiden enligt LVU tas upp i två motioner. Enligt 5 § första stycket skall socialnämnden noga följavården av den som beretts vård med stöd av lagen och när sådan vård inte längrebehövs besluta att den skall upphöra. Enligt andra stycket i samma paragrafskall socialnämnden när det gäller unga som beretts vård på grund av sitt egetbeteende från det att vårdbeslutet verkställdes och däreftervar sjätte månad pröva om vård med stöd av lagen skall upphöra. I motion 1984/85:2815 av /n.fl. (m) begärsförslag om sådan ändring av LVU att möjligheterna utvidgas att kvarhålla ungamissbrukare för vård (yrkande 15). a. till de framgångsrika resultat som kunnat uppvisas av vissabehandlingskollektiv. Dessa arbetar emellertid med tämligen långa behandlingstider.Behandlingstider och i vissa fall upp till är iblandnödvändiga. Motionärerna anser att vårdtiden enligt LVU skall omfatta den tidsom bedöms nödvändig för att vården skall kunna nå sitt syfte. De anser vidareatt vårdtiden skall fastställas när vården inleds och att LVU bör stadga enlängsta vårdtid , som kan förlängas beroende på uppnåttbehandlingsresultat. 1 motion 1984/85:3120 av /n.fl. (m) yrkasatt skall besluta att det i LVU skall stadgas en längsta vårdtid om12 månader med möjligheter till förlängning i enlighet med motionen (yrkandeI). Även i denna motion åsyftas att förlängning skall kunna ske beroende påuppnått behandlingsresultat och inte med hänsyn till den unges medicinska ochpsykiska status vid prövningstillfället. Motionärerna anför bl. a. att LVU ärskriven så att det för förlängning av vårdtiden i princip fordras motsvarandemissförhållanden som när vården inleddes, vilket svär mot beprövad erfarenhetom behovet av att stabilisera och befästa vad som uppnåtts. Enligt motionärernabör man om man vidtar en så ingripande åtgärd som vård enligt LVU sikta längreän till att bara häva de akuta missförhållandena. Som ovan framgått är innebörden av LVU:s nuvarandebestämmelse om vårdtiden att vård enligt lagen pågår tills den inte längrebehövs, dvs. Den särskilda omprövning var sjätte månad som ärföreskriven beträffande unga som vårdas på grund av sitt eget beteende ändrarinte detta faktum. Denna omprövning har föreskrivits som följd avsocialtjänstlagslifl-ningens allmänna strävan att så långt det är möjligtgenomföra olika vårdinsatser i samverkan med den enskilde. 1 motiven haruttalats att ett gynnsamt behandlingsresultat inte bör äventyras genom attnämnden förklarar vård enligt LVU upphörd. Att den unge deltar i ettbehandlingsprogram som varar än är en omständighet somskall beaktas av nämnden vid omprövning (prop. 1979/80:1 s. 582). Här kan även nämnas att det också i andra fall av vårdenligt LVU -"miljöfallen" - sker en uppföljning och prövning med visstidsintervall. Enligt 41 § socialtjånstförordningen (1981:750) skall nämligensocialnämnden regelbundet och minst en gång vid sammanträde övervägaom vård enligt LVU alltjämt är påkallad. SoU1984/85:31 17 Motionärernas förslag om en längstavårdtid med möjlighet till förlängning innebär inte någon ökningav den tid varunder vård enligt LVU kan fortsåtta. Snarare ger motionsförslagetintrycket att vården normalt skall upphöra , vilket inte kansägas om en. tillsvidare-regel som anknyter till det individuella vårdbehovet.Frågan gäller därför egentligen vilken betydelse som skall inläggas i LVU:sregel om omprövning var sjätte månad i des. Denna harvisserligen inte den innebörden att vårdtiden i normalfallet är längst sexmånader, såsom anges i motion 2815, men är självfallet ägnad att styra tillämpningeni riktning mot kortare vårdtider enligt LVU. Utskottet, som vill erinra om attett avslutande av vård enligt LVU normalt motiveras av att vården kan fortsättai frivilliga former, ser inte detta som en nackdel. Det är alltså inte fråga omatt avbryta ett pågående behandlingsprogram för den unge eller liknande. Med anledning av vad som anförs i motionerna om att iprincip samma missförhållanden som tidigare måste föreligga för att vårdenskall kunna fortsätta enligt LVU vill utskottet emellertid tillägga följande.Av motivuttalanden till LVU framgår att den omprövning var sjätte månad somhär har diskuterats skall avse frågan om de omständigheter som nödvändiggjortvården alltjämt består (prop. 1979/80:1 s. 582). Detta begränsar självfalletmöjligheterna att låta vården fortsåtta enligt LVU i syfte attsäkerställa ett uppnått positivt behandlingsresultat och inte ta risken att denunge avbryter vården . Utskottet anser det viktigt att denna fråga-frågan om vilka omständigheter som skall läggas till grund för prövningen avnär vård enligt LVU kan upphöra - belyses sårskilt i samband medsocialberedningens kommande förslag. Utskottet vill i övrigt hänvisa till socialberedningensinom kort slutförda arbete, vilket enligt utskottets mening måste avvaktasinnan tar ställning till en så central fråga för LVU som regleringenav vårdtidens längd. Utskottet avstyrker därför motionerna 2815 (m) och 3120(m) i här aktuella delar (yrkandena 15 resp. 1). Enligt 31 kap. 1 § kanden som är och som begått brott av domstol överlämnas till vårdinom under förutsättning att han kan bli föremål för vård enligtsocialtjänstlagen eller enhgt LVU. Om någon i enlighet härmed överlämnats tillsådan vård och det senare visar sig att den avsedda vården inte kan genomförasmed den dömdes samtycke eller att förutsättningar för vård enligt LVU inteföreligger, kan enligt 38 kap. 2 § domstolen på ansökan avåklagare undanröja förordnandet om överlämnande till vård och i stället dömatill annan påföljd för brottet. I lagen (1964:167) med särskilda bestämmelserom unga lagöverträdare (LUL) finns vidare bestämmelser om utökade möjligheteratt underlåta åtal när brott SoU1984/85:31 18 begåtts av någon som vid tiden för brottet ännu inte fyllt18 år. I propositionen föreslås en i huvudsak teknisk anpassningav dessa regler till de förändringar som föreslagits i LVU. Åldersgränsen föröverlämnande till vård inom enligt 31 kap. 1 § brottsbalkenföreslås sålunda höjd till i konsekvens med den höjda åldersgränsen förvård enhgt LVU. Vidare föreslås att de nya åtgärderna enligt 8 a § LVU ocksåtas upp i bestämmelse och i LUL. Syftet med dessa ändringar äratt öka möjligheterna att överlämna unga lagöverträdare till vård inomsocialtjänsten resp. att underlåta åtal när åtgärder vidtas frånsocialtjänstens sida.