bet · G801KU35 · 1984-12-31 00:00:00 — I samtliga tre ärenden utsågs sålunda män.Under 1984 utsågs dock två kvinnliga departementsråd på justitiedepartementet.I båda fallen hade vederbörande redan innehaft långtidsvikariat på tjänsterna,i det ena ärendet förelåg dessutom vissa speciella omständigheter. förekommer dels i form av tillsättningar som skall görasdirekt av regeringen, dels i form av besvärsärenden. 1 detta sammanhangbortses från de ärenden som berör tjänster inom departementen ochregeringskansliet i övrigt. För en redovisning av förfarandet vid tillsättningav statligt reglerade tjänster och handläggningen i kanhänvisas till KU:s granskningsbetänkande 1983/84:30 (s. 351-353). Några lagbestämmelser i anslutning till Jämställdheten 111 kap. 9 § RF stadgas att vidtillsättning av statlig tjänst skall avseende fästas endast vid sakliga grundersåsom förtjänst och skicklighet. Med förtjänst avses i första hand denerfarenhet och vana vid tjänster som har förvärvats genom tidigaretjänstgöring. I praktiken handlar det ofta om antalet tjänsteår. Medskicklighet avses de allmänna och speciella insikter som har betydelse förbefattningen, såsom studiebakgrund och praktisk utbildning samt lämplighetenför befattningen så som den har visat sig genom 23 1984/85. KU1984/85:35 354 Skickligheten betyder i allmänhet merför högre tjänster än för lägre. Av formuleringen av RF:s bestämmelse framgåratt även andra sakliga grunder än förtjänst och skicklighet kan beaktas vidstatliga tjänstetillsättningar. Av RF och dess motiv framgår sålunda att bl. a.arbetsmarknadspolitiska och lokaliseringspolitiska hänsyn kan göra detnödvändigt att vid vissa tjänstetillsättningar väga in även andra faktorer änsådana som brukar hänföras till förtjänst och skicklighet (prop. Några närmare exempel på sådana "andra sakliga grunder" gesinte i RF eller dess motiv. Som exempel godtagna i senare lagstiftning ochpraxis kan nämnas företrädesrätt till återanställning enligt lagen (1982:80) omanställningsskydd och intresset att bereda arbetshandikappade sysselsättning(jfr förordningen (1979:518) om arbetshandikappade i statligt regleradanställning). Efter en allmän beredning enade sig dendåvarande regeringen om uppfattningen att jämställdhetsintresset utgjorde ensaklig grund enligt RF vid tillsättning av statliga tjänster. Principen harockså kommit till uttryck i senare regeringars tillsättningspraxis. ställningstagande innebar att man ifortsättningen kunde låta jämställdhetsintresset väga över den gradskillnad ifråga om förtjänst eller skicklighet eller bäggedera som föreligger mellansökande av olika kön, när deras kvalifikationer är i stort sett om också intehelt lika. Principen kan också uttryckas så att jämställdheten numera skallbetraktas som en av flera sakliga grunder som kan fälla avgörandet, närsökandena bedöms vara Jämbördiga eller i det närmaste Jämbördiga i fråga omförtjänst och skicklighet. Denna princip har också kommit till uttryck i riksdagsdebatter(se bl. a. prop. 1980/81:100 bilaga 3 s. 12, AU 18, prop. 1980/81:100 bilaga 3s. 12, AU 18). Vid tillsättningen av statligatjänster är förutom också lagen (1979:1118) om jämställdhet mellankvinnor och män i arbetslivet (jämställdhetslagen) av betydelse. Lagen består av två huvuddelar, en med regler om förbudför arbetsgivare att diskriminera på grund av könstillhörighet, en med reglersom pålägger arbetsgivare att vidta aktiva åtgärder för jämställdhet. Avbetydelse i detta sammanhang är främst förbudet mot könsdiskriminering.Huvudregeln är att en arbetsgivare inte får missgynna en arbetstagare eller enarbetssökande på grund av hans eller henneskön (2 §). Könsdiskriminering antasföreligga när en arbetsgivare vid anställning, befordran eller vid utbildningför befordran utser någon framför en annan av motsatt kön, fastän den somförbigås har bättre sakliga förutsättningar för arbetet eller utbildningen (3 §första stycket jämställdhetslagen). Könsdiskriminering föreligger dock inte omarbetsgivaren t. ex. kan visa att beslutet var ett led i strävanden att främjajämställdhet. KU1984/85:35 355 s. k. positiv särbehandling (3 § andra stycket). Av jämställdhetslagens förarbeten framgår att med"sakliga förutsättningar" åsyftas den enskilde sökandenskvalifikationer. Där sägs bl. a.: "Det kan vara vanskligt att konstateraatt en sökande som förbigås har bättre kvalifikationer än den av motsatt könsom får anställningen" (prop. 1978/79:175 s. 47 f.). Det anges iförarbetena vidare att problem kan uppstå i de fall man inte säkert vet hurolika kvalifikationer skall värderas eller vilken betydelse som skall tillmätasåberopade meriter för det arbete det är fråga om. Jämställdhetslagen gällerbåde privata och statliga arbetsgivare. Inom den statliga sektorn bliremellertid - enligt förarbetena - i allmänhet svårigheterna mindre, eftersomdet där finns en föreskrift i grundlag om att avseende får fästas enbart vidsakliga grunder vid tjänstetillsättning. I själva verket finns här redan ettförbud mot könsdiskriminering inbyggt i det allmänna kravet på sakliga grunder(prop. s. 49). När det gäller statliga tjänster vet man också genom praxis vadsom får betraktas som sakliga grunder och hur olika meriter skall värderasinbördes. I detta sammanhang bör inskjutas att "sakligaförutsättningar" enligt jämställdhetslagen inte är detsamma som"sakliga grunder" enligt RF. Med sakliga förutsättningar åsyftas somhar framgått den enskilde sökandens kvalifikationer medan "sakligagrunder" är ett vidare begrepp som också kan innefatta t. ex.arbetsmarknadspolitiska och lokaliseringspolifiska hänsyn. Om det inom ramenför 11 kap. 9 § RF tas hänsyn till jämställdhetsintresset i etttillsättningsärende utgör diskrimineringsförbudet i 3 § jämställdhetslagen intenågot hinder mot detta. I detta sammanhang är det av särskilt intresse attkonstatera att lagrådet -som granskar bl. a. hur lagförslag förhåller sig tillgrundlagarna och rättsordningen i övrigt - lämnade förslaget tilljämställdhetslag utan erinran (prop. 1975/76:175 s. 158). Men det kan ocksåvara av intresse att här citera vad en av lagrådets ledamöter (regeringsrådetPetrén) uttalade om tillämpningen av 3 § andra stycket på statens område(prop. s. 168). I andra stycket anges att positivkönsdiskriminering helt allmänt är en tillätlig form för missgynnande på grundav kön. Fråga är om den också är tillåtlig enligt 11 kap. 9 § andra stycket RF,dvs. om behovet att ändra könsrelationerna på en statlig arbetsplats är ensådan saklig grund vid tjänstetillsättning som avses i nämndagrundlagsstadgande. Enligt motiven till detta (prop. 1973:90 s. 406) ärarbetsmarknadspolitiska hänsyn angivna som dylik saklig grund, vilken medgerett frångående av huvudgrunderna förtjänst och skicklighet. Regeln i 1 kap. 2 §RF utsäger, att män och kvinnor skall fillförsäkras lika rättigheter, ochkönskvotering kan icke godtas som en grundlagsenlig form för att båda könentillerkänns lika rättigheter. Å andra sidan förutsätter 2 kap. 16 § RF att detskall kunna finnas lagregler som tillåter missgynnande av personer tillhörandeettdera könet, om det sker i syfte att åstadkomma jämställdhet mellan män ochkvinnor. Vad som skall förstås med jämställdhet definieras icke i grundlagen.Enligt uttalanden i lagrådsremissen anses jämställdhet på en arbetsplats ickevara uppnådd förrän det finns av vartdera könet inom varje typ avarbete och KU1984/85:35 356 inom varje kategori arbetstagare. Grundlagen kan på dennapunkt icke anses ge något riktigt klart besked. Det finns enligt min meningicke tillräcklig grund för att påstå att positiv könsdiskriminering på denstatliga arbetsmarknaden skulle generellt sett vara grundlagsstridig. Enbedömning från fall till fall blir nödvändig. Jämställdhetslagen ålägger ocksåarbetsgivarna skyldighet att vidta aktiva åtgärder för att främjajämställdheten. Bestämmelser om sådana aktiva åtgärder finns i 6 § jämställdhetslagenmen kom enligt 7 § att ersättas av kollektivavtal. Något om JämO:s funktion och om rättegången idiskrimineringstvister , JämO,skall enligt sin instruktion genom rådgivning, överläggning och andra lämpligaåtgärder verka för att jämställdhetslagen efterlevs. JämO skall vidare biträdaarbetstagare som inte företräds av arbetstagarorganisation idiskrimineringstvister. I första hand skall dock arbetstagarna i sådana tvisterföreträdas av sina arbetstagarorganisationer. Om JämO efter utredning anser att en anmälare harmissgynnats på grund av sitt kön, skall JämO i första hand söka uppnå enfrivillig överenskommelse med arbetsgivaren. JämO skall alltså i första handförsöka uppnå en förlikning. Om en sådan inte går att åstadkomma och frågan ärav principiell betydelse, skall JämO väcka talan i arbetsdomstolen (AD). Denenskilde kan själv i sista hand väcka talan vid tingsrätt. Tingsrättens dom kanöverklagas till AD. Mål enligt jämställdhetslagen handläggs som andra tvister. AD:savgöranden kan inte överklagas. Domstolsprocessen i en diskrimineringstvist går inte ut påatt ändra det tillsättningsbeslut som meddelats utan en person somdiskriminerats på grund av sitt kön kan enligt jämställdhetslagen endasttilldömas ett s.k. allmänt skadestånd. Den förbigångne kan däremot alltså intemed stöd av jämställdhetslagen göra anspråk på den anställning eller befordransom saken gäller. Inom den statliga sektorn och i kommuner och landsting medbesvärsnämnder kan den diskriminerade liksom i andra tjänstetillsättningsfallbesvära sig och den vägen få tjänsten. Besvären grundas då inte påjämställdhetslagens förbud mot könsdiskriminering. I diskrimineringstvisten gäller frågan om den enskildeskall ha rätt till skadestånd på grund av att beslutet inneburit missgynnandepå grund av kön. För att ha framgång i processen måste den förbigångne kunnavisa att han eller hon haft bättre sakliga förutsättningar än den som ficktjänsten. Enligt förarbetena till jämställdhetslagen krävs därvid en klartutskiljbar skillnad i fråga om sakliga förutsättningar (prop. 1978/79:175 s.55). Det räcker sålunda inte med att han eller hon är jämbördig med den andre. En arbetssökande behöver inte överklagatillsättningsbeslutet för att få skadestånd i en diskrimineringstvist. Omväntutesluts inte skadeståndsmöjligheten av att den arbetssökande efter att haanfört besvär hos högre instans KU1984/85:35 357 har fått tjänsten. Domstolen är nämligen vid sin prövningav könsdiskrimineringsfrågan oförhindrad att döma ut skadestånd för dendiskriminering som beslutsinstansen kan ha gjort sig skyldig till, även om dessbeslut senare ändrats till klagandens förmån (prop. 1978/79:175 s. 140). Om åandra sidan tillsättningsbeslutet efter överklagande fastställs av regeringenkan klaganden svårligen inför domstol göra gällande att han eller hon haftbättre sakliga förutsättningar för tjänsten än den som fick den (prop. Ett tillsättningsärende kan varaföremål för både ett besvärsförfarande och en process i AD. AD har för sådanasituationer beslutat att - om inte parterna är ense om något annat - fortsättahandläggningen utan att vänta på det slutliga avgörandet av besvärsärendet. Förbifall enligt jämställdhetslagen krävs - som framgått ovan - att käranden kanvisa klart bättre sakUga förutsättningar medan vederbörande för bifall ibesvärsärendet - med utgångspunkt från 11 kap. 9 § RF - endast behöver visa atthon eller han var jämbördig eller i del närmaste jämbördig i fråga om förtjänstoch skicklighet. Inom utskottets kansli har en granskning gjorts av ettantal besvärsärenden som både varit föremål för JämO:s handläggning och sombesvärsärende i regeringen. Uppgifter om relevanta ärenden har lämnats av JämO.Det bör anmärkas att JämO normalt går vidare till domstol endast i de fall därman anser sig kunna visa att anmälaren har ett klart försteg i fråga ommeriter. Om så inte är fallet skrivs ärendet av. JämO brukar då - i de fall dåsärskilt och motiverat avskrivningsbeslut inte sätts upp - till anmälaren i ettsärskilt brev redovisa hur JämO bedömt meriterna. finner JämO också anledning att medarbetsgivaren ta upp förhandlingar om aktiva åtgärder för jämställdhet enligt 6§ jämställdhetslagen. Handläggningen av vissa tillsättningsärenden Ärendet avsåg en tjänst som ekonomichef vid postensregionkontor i . Enligt arbetsgivaren hade man vid tillsättning av tjänstenutgått från begreppet "reell kompetens" som inrymmer både densökandes teoretiska utbildning och en bedömning av vederbörandes lämplighet förden sökta tjänsten. Skicklighetsfaktorn vägde enligt arbetsgivaren tyngst. Somutgångspunkt för värderingen av de sökandes kvalifikationer förelåg enarbetsbeskrivning som också funnits med vid utannonseringen av tjänsten. Arbetsgivarentillsatte tjänsten med en manlig sökande. En kvinnlig sökande anmälde tillsättningen till JämO, somutredde ärendet men inte gick vidare till AD. Av JämO:s avskrivningsbeslutframgick bl. a. följande. Kvinnan hade längre anställningstid inom posten änmannen och alltså ett försteg i förtjänsthänseende. Kvinnan hadeekonomutbildning, innefattande bl. 60 poäng i företagsekonomi, medan mannenhade viss KU1984/85:35 358 ekonomisk och administrativ internutbildning, vilken ocksåkvinnan genomgått i vissa delar. JämO fann att kvinnan hade ett klart förstegframför mannen när det gällde utbildningsfaktorn. När det gälldeyrkeserfarenhet ansåg JämO att det fanns fog att, såsom arbetsgivaren gjort,påstå att mannen hade ett visst försteg vad gällde yrkeserfarenhet. Dettaförsteg uppvägde dock inte - enligt JämO - kvinnans klara försteg såvitt avsågutbildningsfaktorn. När det gällde den personliga lämpligheten hadearbetsgivaren, som haft god kännedom om både mannen och kvinnan, bedömt attmannen hade ett försteg framför kvinnan. JämO ansåg det inte osannolikt attarbetsgivaren i en domstolsprocess skulle kunnat visa att mannen hade ettförsteg framför kvinnan när det gällde personlig lämplighet. Sammantaget ansågJämO att kvinnan fick anses vara i stort sett jämbördig med mannen. JämObedömde det emellertid som mycket osäkert om man i en domstolsprocess skullekunna visa att kvinnan hade det klara försteg som krävs för bifall till entalan i en diskrimineringstvist. Ärendet avskrevs därefter. Kvinnan besvärade sig också till regeringen, som avslogbesvären genom beslut . Ärendet avsåg en tjänst somförste byråinspektör vid en länsstyrelse. fillsatte tjänsten med en manlig sökande. sökandeanmälde tillsättningen till JämO. Efter utredning bedömde JämO-även medbeaktande av att regeringen fastställt tillsättningsbeslutet - det som mycketosäkert att man i en domstolsprocess skulle kunna visa att kvinnan hade detklara försteg som krävs enligt 3 § jämställdhetslagen. JämO ansåg dét alltsåinte möjligt att föra en process i AD. Däremot anförde JämO i sittavskrivningsbeslut att det fanns vissa omständigheter i kvinnans ärende somtydde på brister i arbetsgivarens akfiva jämställdhetsarbete och överlämnadedärmed ärendet till kvinnans arbetstagarorganisation för eventuella åtgärder idet hänseendet. Kvinnan anförde också besvär över tjänstetillsättningenhos regeringen. Som framgått ovan avslog regeringen - före JämO:s slutligaställningstagande - kvinnans besvär (beslut ). Ärendet gällde tillsättningen av en tjänst sombyråassistent vid . förordnade en kvinna på tjänsten. Iärendet förekom också fråga om tillämpningen av reglerna ianställningsskyddslagen om företrädesrätt fill ny anställning. Tingsrätten fanndet inför tillsättningen av tjänsten oklart hur bestämmelserna i 11 kap. 9 § RFskulle tillämpas i förhållande fill reglerna om företrädesrätt när tjänsten somi förevarande fall inte utlysts. Tingsrätten fillämpade i första handföreträdesregeln och förordnade därför kvinnan. ändrade på tillsättningsbeslutet ochförordnade i stället en man. Mannen hade anmält tillsättningentill JämO. JämO ansågefter utredning inte att den omständigheten att det vid en KU1984/85:35 359 myndighet finns en eller flera företrädesberättigade kaninnebära att grundlagens bestämmelser om saklig grund vid tjänstetillsättningkan frångås. JämO ansåg med avseende fäst på de i grundlagen bestämda sakligagrunderna att mannen i jämförelse med kvinnan, särskilt med beaktande avskicklighetskriteriet, måste anses ha haft ett klart försteg i fråga om meriterför tjänsten i fråga. Enligt JämO hade arbetsgivaren gjort sig skyldig tillmissgynnande på grund av kön. JämO skall enligt 11 § jämställdhetslagen endast föratalan för en enskild person i en diskrimineringstvist, om domen i tvisten är avbetydelse för rättstillämpningen, dvs. där det föreligger ett särskilt behov avklarläggande genom en dom eller där man kan förutse att domen får betydelse fören större grupp arbetstagare. Enligt JämO:s bedömning hade inte mannens ärendedenna särskilda betydelse, varför JämO i stället avskrev ärendet. (På grund avde korta preskriptionstider som föreligger för diskrimineringstvister hade JämOredan dessförinnan ingett en stämningsansökan mot arbetsgivaren, men JämOåterkallade denna talan i AD.) Som framgått ovan biföll mannens besvär,dvs. gav honom tjänsten. Kvinnan överklagade beslut menåterkallade senare sin talan. Regeringen avskrev kvinnans besvär genom beslutden . Ärendet avsåg ett långtidsvikariat som föreståndare förflygtransport- verksamheten vid transportcentral i . Kriminalvårdsstyrelsentillsatte tjänsten med en manlig sökande. En kvinnlig sökande anmälde ärendet fill JämO. Efterutredning konstaterade att kvinnan och mannen i merithänseende i stortsett kunde anses likvärdiga utom i två viktiga hänseenden. Kvinnan hade enlängre tid på högre tjänster än mannen, medan mannen hade tjänstgjort enrelativt på transportcentralen. JämO uttalade vidare att även om manmot bakgrund av tidigare praxis vid tjänstetillsättningar av ifrågavarande slagskulle kunna hävda att kvinnan hade ett försteg i skicklighetshänseende, såbedömde JämO det som osäkert om man i en domstolsprocess skulle kunna visa attkvinnan hade det klara försteg som krävs för bifall till en talan enligt 3 §jämställdhetslagen. Sammantaget ansåg dock JämO att kvinnan fick anses varaåtminstone lika väl meriterad för tjänsten i fråga som mannen. -JämO avskrevärendet. Kvinnan anförde också besvär över tillsättningsbeslutethos regeringen, som genom beslut avslog hennes besvär. Ärendena (två stycken) avsåg tjänster som sektionschefvid kontor i . Arbetsgivarenfillsatte båda tjänsterna med manliga sökande. En kvinnlig sökande anmälde båda tjänstetillsättningarnatill JämO, som utredde ärendena. JämO konstaterade att kvinnan var välmeriterad för de sökta tjänsterna men bedömde det som svårt att i rättegångvisa att kvinnan KU1984/85:35 360 hade bättre sakliga förutsättningar för tjänsterna än deförordnade männen. Kvinnan hade hos JämO också påpekat att befattningen somsektionschef inom är mansdominerad och att det t. ex. i vidtiden för tillsättningarna endast fanns en kvinnlig sekfionschef av tjugo. Medanledning därav gjorde JämO följande sammanfattande beskrivning av läget vidtillsättning av tjänster inom mansdominerade befattningsskikt, t. ex. sektionschefstjänsteri . Om det finns både kvinnliga ochmanliga sökande skall arbetsgivaren i princip utse en kvinna så snart det finnsnågon som jämförd med den bäste manlige sökande meritmässigt befinner sig i ettintervall från "klart försteg" för mannen till "något sämremeriterad" än denne. Arbetsgivaren kan också gå längre och med tillämpningav principen om positiv särbehandling utse en kvinnlig sökande framför enmanlig med klart bättre sakliga förutsättningar. Det senare förfarandetförutsätter att tillsättningen utgör ett led i ett planmässigt bedrivetjämställdhetsarbete. Kvinnan anförde också besvär övertillsättningarna hos regeringen, som avslog besvären genom beslut den 11oktober 1984. Ärendet avsåg en tjänst som förste byråsekreterare vidregisteravdelning en hos trafiksäkerhetsverket i . Arbetsgivarentillsatte tjänsten med en manlig sökande. En kvinnlig sökande anmälde ärendet till JämO, som efterutredning konstaterade att kvinnan var väl meriterad för den sökta tjänsten.JämO bedömde det dock som svårt att i en rättegång visa att kvinnan hade ettklart försteg i fråga om meriter och avskrev därför ärendet. Kvinnan anförde också besvär över tillsättningarna hosregeringen, som avslog besvären genom beslut . Ärendet avsåg en tjänst som bilinspektörsaspirant. Av de 72 personer som sökte aspiranttjänst i Stockholmansåg trafiksäkerhetsverket (TSV) inte någon uppfylla kvalifikationerna förantagning fill utbildning som bilinspektör. TSV ansåg att - förutom teoretiskutbildning -praktisk erfarenhet från reparationsarbeten med tyngre fordon varav stor vikt. En kvinna anmälde ärendet till JämO, som efter utredningkonstaterade att kvinnan mycket väl kan komma i fråga för aspirantutbildning,sedan hon skaffat sig större trafikvana och prakfisk erfarenhet avfordonstekniskt arbete med tunga fordon. I stället för att anställa personer för aspirantutbildningtill bilinspektörer anställde TSV ett antal personer för utbildning tilltrafikassistent. För att bli antagen till den utbildningen anger TSV följandekvalifikationer önskvärda: praktisk pedagogisk erfarenhet, körkort och godtrafikvana. Samtliga personer som antogs till trafikassistentutbildningen hadelång pedagogisk erfarenhet som trafiklärare. De flesta hade ocksåtrafikpedagogisk utbildning. KU1984/85:35 361 JämO fann efter sin utredning avärendet att kvinnan inte hade det försteg i merithänseende som krävs för bifalltill talan i en tvist enligt jämställdhetslagen och avskrev därför ärendet. Kvinnan anförde också besvär hos regeringen, som avslogbesvären genom beslut . Ärendet avsåg ett långtidsvikariat som sektionschef förekonomisektio nen vid i . Tjänstentillsattes med en manlig sökande. En kvinna anmälde ärendet till JämO. Efter utredningkonstaterade att kvinnan var lika meriterad som mannen för vikariatet påsektionschefstjänsten. Enligt JämO kunde det dock inte göras gällande att honhade klart bättre sakliga förutsättningar än han för tjänsten på det sätt somkrävs för bifall fill en skadeståndstalan enligt 3 § jämställdhetslagen.Diskriminerings-tvisten avskrevs därför. JämO hade också överläggningar medförsäkringskassan om kassans aktiva jämställdhetsarbete. Kvinnan anförde också besvär över tillsättningen hosregeringen, som genom beslut avslog besvären. Ärendet gällde tillsättningen av en tjänst somprofessor i medicinsk hälso- och sjukvårdsforskning vid i . Arbetsgivarenförordnade en manlig sökande att inneha professuren. En kvinna anmälde ärendet till JämO. Efter utredning ansågJämO att kvinnan fick anses lika meriterad för tjänsten som mannen. JämOuttalade vidare att hon i och för sig saknade anledning att ifrågasätta denmeritvärderingsnorm som tillämpats i tillsättningsärendet. JämO bedömde detsom osäkert om m.an i en domstolsprocess skulle kunna visa att kvinnan hade detklara försteg i fråga om meriter som krävs för bifall till talan i tvisten ochavskrev därför ärendet. JämO redovisade därefter sin uppfattning av hurbestämmelserna i regeringsformen och jämsfälldhetslagen skall tillämpas vidtillsättning av tjänster inom mansdominerade yrkeskategorier, t. ex.professorer. (Uttalandet redovisas också ovan under ärende nr 5.) Kvinnan anförde också besvär hos regeringen, som genombeslut avslog hennes besvär. Ärendet gällde en tjänst som rennäringskonsulent vidlantbruksnämn derna med placering tills vidare hos lantbruksnämnden i . Enligt annonsen var tjänstens ansvarsområde rådgivningsfrågor och frågor rörande ekonomiskt stöd samt vissa samebyfrågor. Tjänsten söktes av bl. a. en man och en kvinna. Arbetsgivarenförordnade mannen fill innehavare av tjänsten. Kvinnan anmälde ärendet till JämO som väckte talanangående könsdiskriminering vid AD och yrkade skadestånd med 20 000 kr.Arbetsgivaren (staten genom lantbruksstyrelsen) bestred yrkandet. Domstolenmeddelade dom i målet (dom nr 100/84, mål nr A 211/83). KU1984/85:35 362 domen framgår bl. a. följande. JämO ansåg att mannen i fråga om förtjänst, dvs. tid istatlig tjänst, hade visst försteg framför kvinnan. När det gällde teoretiskutbildning ansåg JämO att kvinnan var klart överlägsen mannen.