bet · G801KU2 · 1984-12-31 00:00:00 — Femveckorsfristen fördetta speciella fall slopades dock till förmån för en enhetlig reglering. riksdagsbehandling av frågan om förlängdbesvärstid En motion med samma yrkande som iden nu förevarande motionen behandlades av vid 1982/83års . Utskottet (KU 1982/83:17) uttalade då att de skäl som tidigareanförts mot en längre besvärstid fortfarande var giltiga. Utskottet hänvisadevidare till det pågående arbetet med en översyn avförvaltningslagen som bedrivs inom den s. k. förvaltningsrättsutredningen ochavstyrkte motionen med förklaring att utskottet inte f. n. var berett attförorda ändrade regler. anslöt sig fill denna ståndpunkt. I ettsärskilt yttrande (m) till utskottets betänkande uttalades att frågan om enförlängning av besvärstiden borde aktualiseras i ett lämpligt sammanhang. Medhänsyn till att problemet kunde tas upp i samband med den pågående översynen avFL framställdes inte något yrkande i frågan. En fråga rörande myndigheternasspråk har väckts i motion 1983/84:1118 av i (fp). Enligt motionen bör myndigheterna uppmanas att se över detspråk som används i meddelanden till medborgarna. Till motionen har fogats kopior av ett parmyndighetsbeslut som enligt motionären visar på olämplig språkanvändning. I förordningen (1977:951) om destatliga myndigheternas skrivelser och remisser finns vissa språkregler m. m.Enligt dessa bör en myndighet skriva klart och enkelt. Invecklade satsbyggnaderoch onödiga upprepningar skall undvikas. Under namnteckning på skrivelse börnamnet skrivas med tryckbokstäver eller maskinskrift. Remissyttrandet skallvara så kortfattat som möjligt. Innehållet i de remitterade handlingarnaåterges endast när det behövs för sammanhanget. Dessa regler har kompletterats med mera konkretarekommendationer och upplysningar. Statsrådsberedningen gav 1967 ut promemorianSpråket i KU1984/85:2 12 lagar och andra författningar. Denna har senare kompletteratsmed promemorian Några riktlinjer för författningsspråket (1979). I inledningentill den förra promemorian sägs bl. "Om språket i lagar och andra författningar - liksomhela det officiella språket - så långt möjligt närmas till den nutida svenskasakprosan, blir texterna mera begripliga för allmänheten, utan att de därförbehöver förlora något i klarhet och uttrycksfullhet. Närmandet till sakprosankan ske genom att man även i lagstilen i stort sett använder sakprosansordformer, dess ordförråd, dess sats- och meningsbyggnad." Det påpekas också att ett komplicerat innehåll inte fårvara någon ursäkt för ett krångligt skrivsätt. Ett arbete med att ersätta dessa bägge promemorior med enny regelsam-Hng för författningsspråket pågår inom statsrådsberedningen. Vidarehar fått i uppdrag av att utarbeta en handbokför den offentliga svenskan. I sitt slutbetänkande sägerförvaltningsrättsutredningen att det är en av de mest avgörande faktorerna fören god kontakt mellan myndigheterna och de enskilda att myndigheterna uttryckersig på ett sätt som de enskilda förstår. I kommitténs direktiv har ocksåsärskilt uttalats, att det är viktigt att föreskrifter och beslut bådespråkligt och i andra avseenden utformas så att de blir begripliga och att detinte uppstår missförstånd. Mot denna bakgrund har kommittén i sitt lagförslag (4§andra stycket) tagit in en föreskrift om att myndigheternas skrivelser skallutformas klart och begripligt. Ordet "enkelt" har undvikits ilagtexten, eftersom det ofta gäller komplicerade förhållanden och kravennärmast får avse klarhet och begriplighet. Regeln bör rimligen kunna gälla ävenför den oreglerade kommunalförvaltningen, säger kommittén. Den s. k. språkvårdsutredningen (C1983:05) skall enligt sina direktiv (Dir. 1983:49) bl. a. ange målet ochinriktningen för språkvården hos de statliga myndigheterna och lägga framförslag om hur språkvårdsarbetet skall vara organiserat . En "humanparagraf' i lagstiftningen I en partimotion frånvänsterpartiet kommunisterna, 1983/84:336, föreslås att det skall införas ensärskild "humanparagraf" i svensk lagstiftning. KU1984/85:2 13 Paragrafen skall motverka beslut och procedurer medmänskligt stötaijde följder. Den skall främja ett gentemot medborgarna humantbetraktelsesätt från myndigheters sida. Paragrafen skall gälla all offentligförvaltning med särskilt sikte på administrativa procedurer och administrativrättsskipning. Vpk framhåller i motionen bl, a. att trots den humanisering somskett i myndighetsutövningen på flera områden under ärlikväl risken för inhumana eller eljest orimliga följder för medborgarna ettavsevärt problem i det nutida samhällets administration. Orsaken härtill kanenligt motionen sannolikt sökas i samhällets och de offentliga institutionernasallmänt mer komplicerade karaktär. Resultatet av dessa mer kompliceradeprocesser och strukturer visar sig i en rad företeelser. I motionen anförsolika exempel som enligt motionärerna pekar i denna riktning, v Den särskildabestämmelse som motionärerna efterlyser skall enligt motionen i första handsyfta till följande: 1. hävda materiellrättvisa gentemot formell, när formalismen hotar få oproportionerliga följder, 2. medge hänsyntill det personliga fallets särart och till medborgarens verkliga sociala ochmänskliga behov, 3. främja enpraxis som ansluter tiil lagstiftningens djupare syften mer än till denenskilda bestämmelsens utformning, 4. utgöra ett stödför offentliga befattningshavares strävan att handla humant och medmedborgarens bästa för ögonen. Tillkännagivande av tjänstetillsättning Motionen I motion 1982/83:521 av GunnarBjörk i och (båda c) behandlas förfarandet att tillkännagebeslut om tjänstetillsättning i Post och utan att de som sökten tjänst får personlig underrättelse om vem som fått tjänsten. För den enskilda arbetssökande med rätt att överklagamyndighets beslut är detta enligt motionärerna ett mycket osäkert system.Förfaringssättet innebär också att de som inte fått en tjänst inte tillställsnågon underrättelse öm vad de har att iaktta vid talan mot beslutet eller omskiljaktig mening förekommit. Detta förfaringssätt är enligt motionärernaoförenligt med 18 § förvaltningslagen, som säger att sökande, klagande ellerannan part skall underrättas om innehållet i beslut varigenom myndighet avgörärende om det ej är uppenbart obehövligt. Enligt samrria bestämmelse skall densom beslutet gått emot även underrättas om hur beslutet kan överklagas och omskiljaktig mening. Enligt motionen medför gällande system medtillkännagivande av tjänstetillsättning att det i vissa fall är omöjligt för enarbetssökande att bevaka sin rätt till överklagande. Myndigheterna borde enligtmotionärernas mening 1 ** 1984/85. KU1984/85:2 14 åläggas att ge varje arbetssökande information om ärendetsgång samt besvärshänvisning. Gällande ordning, m.m. Reglerna i förvaltningslagen(1971:290), FL, gäller endast om det inte i lag eller annan författningmeddelats bestämmelser som avviker från lagen (1 § andra stycket). I den mån andra författningar innehåller särskilda reglerom tillkännagivande av beslut om tjänstetillsättning tar dessa regler sålundaöver den bestämmelse i 18 § FL som gäller underrättelseskyldighet beträffandemyndighets beslut. Sådana särskilda regler finns i anställningsförordningen(1965:601). Anställningsförordningen gäller arbetstagare som omfattasav lagen (1976:600) om offentlig anställning och som innehar eller uppehållerstatligt reglerad tjänst. Enligt dessa regler (12 och 13§§) skertillkännagivande av myndighets beslut i första instans om tillsättning avtjänst genom anslag på myndighetens anslagstavla. Samma förfaringssätt skallanvändas i fråga om myndighets förslag beträffande tjänst som tillsätts avregeringen (10§). Av en bestämmelse (13a§) soin infördes i samband med FL:stillkomst följer vidare att anslag med tillkännagivande om förslag eller annatbeslut om tillsättning av tjänst skall innehålla underrättelse om vad den somvill föra talan mot beslutet har att iaktta och uppgift om skiljaktig meningsom antecknats i protokoll eller annan handling. Besvärstiden, som är treveckor, räknas enligt 18 § allmänna verksstadgan (1965:600) från den dag dåanslaget skedde hos myndigheten. Det finns alltså i anställningsförordningen inte någotkrav på att varje sökande till en tjänst får personlig underrättelse ommyndighetens beslut i första instans. Lämpligheten av att ändå underrätta densom har sökt men inte fått en tjänst har prövats avjustitieombudsmannen (JO). I sin ämbetsberättelse uttalade JO medanledning av ett klagomål att i sådana fall då endast ett fåtal sökt en tjänstoch det inte skulle innebära något större besvär för myndigheten att särskiltunderrätta var och en av dem om beslutet, talade goda skäl för att myndighetenvisar sökandena det tillmötesgåendet att den ger dem sådan underrättelse. Vissa förordningar innehåller regler ochunderrättelseskyldighet. I 17 kap. 48 § skolförordningen (1983:721) föreskrivssålunda att meddelande om beslut om tillsättning av icke-ordinarie lärartjänsteller beslut att inte tillsätta sådan tjänst skall sändas till varje sökandesamma dag som beslutet anslås. Motsvarande regler gäller t. ex. enligtförordningen (1971:424) om och statlig vuxenutbildning (1983:511) ochenligt specialskolförordningen (1965:478). Inom det kommunala området har från FL:stillämpningsområde undanta-gits ärenden, t. ex. tjänstetillsättningar, hoskommunal myndighet om KU1984/85:2 15 ärendet avgörs genom beslut som överklagas genomkommunalbesvär eller besvär hos besvärsnämnd (2 §2 FL). Besvär skall idessa fall anföras från dendag då justering av det över beslutet förda protokollet har tillkännagetts påkommunens eller landstingskommunens anslagstavla. Vid handläggning i besvärsnämnd blir en stor delav tillämpliga på grund av en hänvisning till FL i 7 kap. 3§kommunallagen (1977:179). Denna hänvisning avser dock inte 18§ FL. Frågan om en reform av institutet besvärsnämndhar diskuterats inom kommunalbesvärskommittén i betänkandet Överklagande avkommunala beslut (SOU 1982:41). Kommittén har förordat att regler om nya, tillgällande arbetsmarknadslagsliftning anpassade, fakultativa nämnder(meritprövningsnämnder) införs i stället för de nuvarande reglerna orn kommunalbesvärsnämnd. Kommittén har i det sammanhanget också berört den processuellafråga som hänger samman med att 18 § FL inte är tillämplig hos besvärsnämnden. I motionen tas också upp fråga om information tillarbetssökande om ett tjänstetillsättningsärendes gång. Enligt FL:s huvudregel om kommunikation får ett ärendeinte avgöras utan att sökande, klagande eller annan part underrättas om det somtillförts ärendet genom annan än honom själv och tillfälle betetts honom attyttra sig över det (15§). Denna regel är dock inte tillämplig om ärendet rörbl. a. tillsättning av tjänst i första instans (15 § första stycket 2). Dettaundantag har gjorts av hänsyn till den stora ärendefrekvensen. I proposition 1971:30uttalade dåvarande departementschefen bl. a. följande: Undantaget, som saknar motsvarigheti arbetsgruppens lagförslag, har föranletts av önskemål härom i ett stort antalremissyttranden. De synpunkter som i yttrandena anförts till stöd förundantaget kan jag i allt väsentligt ansluta mig till. Jag vill särskilt betonaatt ett obligatoriskt krav på kommunikation i nu berörda typer av ärendenskulle medföra stora praktiska olägenheter för myndigheterna och risk föravsevärd fördröjning av ärendenas avgörande. Eftersom dessa skäl för slopandeav kommuniceringskravet i ärenden om tjänstetillsättning m.m. väsentligen haraktualitet vid ärendes behandling i första instans, har undantagsregelnbegränsats att gälla handläggningen i annan instans än besvärsinstans. Har t.ex. beslut i tjänstetillsättningsärende överklagats hos högre myndighet skallalltså i besvärsärendet ses till att klaganden får del av utredningsmaterialet,i den mån han inte tidigare fått kännedom om detta på annat sätt. Samma kommuniceringsregler gällerpå grund av en hänvisning i 7 kap. 3 § kommunallagen till 15 § FL även besväröver tjänstetillsättning som handläggs av besvärsnämnd. KU1984/85:2 16 Kommuns skyldighet att meddela underrättelse om vissabeslut Motionen I motion 1983/84:578 av GunnarBiörck i (m) kritiseras förhållandet att kommunala organ i vissa fallkan behandla och fatta beslut i ärenden utan att berörda personer fårpersonliga underrättelser om att behandling pågår eller att beslut har fattats.Förvaltningslagens regler om kommunikation och delgivning av beslut, m. m. ärinte tillämpliga i dessa fall. Enligt motionen bör kommunallagen tillförasbestämmelser som tillförsäkrar envar som kan förmodas lida skada av ettföreslaget resp. fattat kommunalt beslut att få underrättelse så att hankan hävda sin rätt och inte går förlustig sin möjlighet att klaga överbeslutet. I motionen anförs i sammanhanget också invändningar mot enbestämmelse i 21 § andra stycket 3 i det av förvaltningsrättsutredningenframlagda förslaget till en ny förvaltningslag. Den föreslagna bestämmelseninnebär att underrättelse om vad som tillförts ett ärende inte behöver skeinnan ärendet avgörs om förhållandena är sådana att det kan befaras attgenomförande av beslutet därigenom skulle försvåras avsevärt. I motionenuttrycks farhågor om att undantagsregeln skulle kunna tillämpas så att énmyndighet anser sig ha möjlighet att slippa underrätta varje person som kanbefaras överklaga ett beslut. Gällande ordning, m. m. Det förhållande i fråga omhandläggningen hos kommunala myndigheter, som motionåren tar upp, har sin grundi att olika rättsmedel står till buds vid överklagande av kommunala beslutberoende på vilka frågor som beslutet avser. Om det kommunala beslutet kanangripas endast genom kommunalbesvär är förvaltningslagens handläggningsreglerinte automatiskt tillämpliga vid det kommunala organets handläggning avärendet. Förvaltningslagens regler om t, ex, kommunicering av handlingar samtskyldigheter att ge enskild beslutsunderrättelse och besvärshänvisning behöveri dessa fall således inte iakttas av det kommunala organet, I stället gällerreglerna i kommunallagen om kungörelser rörande kommande ärendebehandling och meddelandeom själva beslutet genom anslag på kommunens anslagstavla. Anslagsdatum årsedan utgångspunkt för beräkningen av besvärstid (7 kap, 1 § kommunallagen). Hänsynstagande till den kommunala självstyrelsen liggerbakom denna ordning, I många fall har man dock gått långt när det gäller attjämställa den kommunala förvaltningen med statlig förvaltning genom att göraförvaltningslagen tillämplig i ärendena. Detta gäller framför allt den merakvalificerade myndighetsutövning som är närmare reglerad i särskild lagstiftningoch överlämnad till specialreglerade kommunala nämnder, I sambandmed lagstiftningsarbetet på det kommunalrättsliga området har KU1984/85:2 17 sättet att tillkännage kommunala beslut i ärenden medenskilda,parter diskuterats. När den förutvarande kommunallagbeslutades yttrade (KU 1953:22, s. 60) bl, a, att detinte torde föranleda mera avsevärda betänkligheter att alltid räknabesvärstiden för tillkännagivande av beslut på kommuns anslagstavla.Utskottet förutsatte nämligen att den som särskilt berörs av ett anhängigtärende under hand gör sig underrättad om ärendets gång och däri meddeladebeslut. Frågan har på nytt övervägts av kommunalbesvärskommittén ibetänkandet Överklagande av kommunala beslut (SOU 1982:41). Kommitténhar därvid uttalat bl, a. följande (s. 110). Beträffande kommunala ärenden medenskilda parter finns vissa önskemål som är svåra att till fullo tillgodose. Avprincipiella skäl ställer kommunalbesvärskommittén sig avvisande till tankenatt söka särlösningar inom kommu-nalbesvärsinstitutets ram. I fall där uttaladerättssäkerhetsintressen gör sig gällande bör i första hand övervägasmöjligheten att införa förvaltningsbesvär som rättsmedel. I likhet medtidigare utredningar har kommunalbesvärskommittén också funnit att depraktiska svårigheter och nackdelar som är förknippade med att i återståendegrupper av partsbetonade ärenden tillämpa ett system med individuellabeslutsunderrättélser är betydande. Inte heller torde ett mera omfattandepubliceringsförfarande - exempelvis utökat med tidningsannonsering - iförevarande sammanhang medföra fördelar som står i rimlig proportion tillkostnader och arbete. vill därför inte föreslå någrasärregler för kommunala ärenden med enskilda parter i vilka besluten kanöverklagas endast genom kommunalbesvär. Även förvaltningsrättsutredningenhar ägnat uppmärksamhet åt frågorna om förvaltningslagen och kommunerna.Utredningen har förordat en teknisk översyn av kommunallagen och att därvid tasupp bl. a. frågor om förhållandet mellan kommunallagen och förvaltningslagen. Genom tilläggsdirektiv (Dir. 1984:1) hardemokratiberedningen fått i uppdrag att överväga de frågor som förvaltningsrättsutredningenhar framfört. Beträffande den av förvaltningsrättsutredningen föreslagna21 § andra stycket 3 förvaltningslagen finns en bestämmelse med samma sakligainnehåll i den gällande förvaltningslagen (15 § första stycket 3). Av förarbetenaframgår att bestämmelsen är avsedd för situafioner när en part vägrar ta emotdelgivning av utredning eller det är fråga t. ex. om olika tvångsåtgärder somför sitt genomförande måste beslutas utan att den berörde får kännedom om dem iförväg. En tillämpning av bestämmelsen på det sätt motionären befarar skulledäremot vara klart rättsstridig. Det skall också påpekas att bestämmelsenendast medger möjlighet att fatta ett beslut utan föregående kommunikation.När det gäller underrättelse om själva beslutet måste sådana myndigheter somär bundna av förvaltningslagen alltid iaktta reglerna i 18 § FL omunderrättelse av beslut. KU1984/85:2 18 Samernas rättsliga ställning m. m. I partimofion1983/84:2104 hemställs att skall ge regeringen till känna vad somanförs om samernas ställning i motion 1983/84:2103. Den sistnämnda motionen har i vad den avser handläggningenav ärenden som rör samerna och rennäringen hänvisats till jordbruksutskottet. Mofionärerna framhåller att samerna utgör en etniskminoritet, som i egenskap av ursprunglig befolkning intar en särskildställning, både gentemot majoritetsbefolkningen och andra minoritetsgrupper.Den samiska kulturen har enligt motionärerna emellertid , pågrund av samhällets tryck, utsatts för stora påfrestningar såväl i ekonomisktsom i kulturellt hänseende. Det är enligt motionen självklart att det måste föras enpolitik som garanterar rätten för samerna att bevara sin kulturella särart. Ettrikt och demokratiskt land måste ha råd med och skall kunna inrymma flerakulturer. En huvudpunkt i motionen är att samernas ställning börstärkas. De lagstiftningsfrågor som berör samer bör enligt motionen sammanförasi en särskild samelagstiftning. Vid sidan av de frågor rörande rennäringen, m.m. somhänvisats till jordbruksutskottets beredning tas i motionen upp frågor omsamernas situation när det gäller språk, utbildning och kultur. I motionen görsgällande att det råder brist på lärare för undervisning i samiska och deproblem som förorsakas av detta. För att avhjälpa problemen bör denhögskoleutbildning i samiska som finns vid förstärkas, menarmotionärerna. En självständig samisk institution bör vidare inrättas viduniversitet, där man också bör bedriva forskning i samiska språk och kultur. Enförstärkning bör också enligt motionen ske bl. a. när det gäller undervisning isamiska i vissa gymnasieskolor och i sameskolorna. En rätt för hemspråksundervisningbör slås fast i-lag. Stödet till samisk konst, teater, litteratur och film börenligt motionen utökas inom samefondens resurser, som bör förstärkas. Utredning om samernas ställning En tillsatt kommitté harfått i uppgift att utreda vissa frågor rörande samerna. Kommitténs direktivbeslutades (Dir. 1982:71). Tilläggsdirektiv (Dir. 1983:10)beslutades . Kommittén skall utreda frågor som rör samernas situationoch överväga åtgärder för att stärka deras ställning i olika avseenden. Utredningen av samernas situation tar i första hand siktepå sådana frågor som har samband med samernas särställning i det svenskasamhället. En primär uppgift för kommittén är att klarlägga vilka särskildabehov som kan KU1984/85:2 19 härledas till samernas ställning som urbefolkning. Detresultat som kommittén kommer fram till vid denna grundläggande genomgång börenligt direktiven utgöra utgångspunkten för kommitténs övriga undersökningaroch överväganden. Kommitténs övriga uppgifter bör enligt direktiven inriktaspå tre grupper av frågor, nämligen behov av att stärka skyddet för rennäringen,frågan om ett nytt samiskt organ och insatser för att stärka det samiskaspråkets ställning. I fråga om insatser för det samiska språket förutsättskommittén samråda med språk- och kulturarvsutredningen (U 1981:04). , riksdagsbehandling rörande samisk utbildning m.m. anslöt sig tillriktlinjerna för samisk utbildning i proposition 1976/77:80 om insatser församerna (KrU 1976/77:43, UbU 1976/77:1 y, rskr 1976/77:289). Därefterbildadesen arbetsgrupp (U 1977:10) inom för att läggafram förslag om den administrativa och pedagogiska ledningen av en samiskutbildningsväg. I gruppen fanns bl. a. företrädare för samernas organisationer.Arbetsgruppen avlämnade betänkandet (Ds U 1978:5) Administration ochledning av en samisk utbildningsväg. Frågor rörande den samiska utbildningen har därefterbehandlats av bl. a. med anledning av proposition 1979/80:82 om bl.a. ledning och administration av sameskolorna (UbU 1979/80:25, rskr1979/80:285). Senast behandlades dessa frågor av vid 1982/83 årsriksmöte i samband med behandlingen av budgetproposifion (UbU 1982/83:21, rskr 1982/83:311). I en motion hade då yrkats att hos regeringenskulle begära initiativ och förslag i syfte att stärka det samiska språketsställning i skolundervisningen. a till deprinciputtalanden rörande samiska utbildningsfrågor som hade gjorts iproposition 1976/77:80 om insatser för samerna och som ställde sigbakom (KrU 1976/77:43, rskr 1976/77:289). Vidare pekade utbildningsutskottet påatt en sameskolstyrelse för samtliga sju sameskolor inrättats under budgetåret1980/81 med i huvudsak motsvarande uppgifter som åligger skolstyrelse för denkommunala . erinrade även om att riksdagensbeslut om hemspråksundervisning vid /76 innebär att kommunernahar skyldighet att aktivt främja och stimulera tvåspråkighet inte bara hosinvandrarbarn utan också hos barn inom ursprungliga minoriteter i Sverige.Beträffande lärarutbildning med inslag av undervisning i det samiska språketlämnade utskottet uppgifter om den utbildning som meddelas vid högskolan iLuleå. hänvisade också till den verksamhet som bedrivs KU1984/85:2 20 inom ramen för det nordiska samarbetet, bl. a. vidNordiska sameinstitutet i Kautokeino. Vidare ville utbildningsutskottet fästa uppmärksamhet påden kommitté som skulle tillkallas för att utreda vissa frågor om samernasställning i . ansåg sammanfattningsvis att det intevar erforderligt . att med anledning av motionen skulle ta någraytterligare initiativ i syfte att stärka det samiska språkets ställning.Motionen avstyrktes därför. godtog vad utbildningsutskottet anfört. Slopande av övre åldersgränser för offentliga uppdrag - I motion 1982/83:1144 av JörgenUllenhag m.fl. (fp) hemställs att hos regeringen begär atttillämpliga lagar och förordningar ändras så att ingen övre åldersgräns fastställsför offentliga uppdrag. Motionärerna anför bl. a. att de åldersgränser uppåt förolika slag av offentliga uppdrag som fortfarande finns kvar bör avskaffas. Detär ett slöseri att man i samhällsarbetet inte tillräckligt drarnytta av äldre personer. Skäl finns för att förklara äldre personerobehöriga att upprätthålla förtroendeuppdrag. bör enligt motionärernakunna ta ställning i denna fråga utan att vänta på ytterligareutredningsarbete. Förslag om att övre åldersgränserför offentliga uppdrag skall avskaffas har tidigare behandlats av vid1978/79, 1980/81, 1981/82 och 1982/riksmöten.