bet · G801LU11 · 1984-12-31 00:00:00 — omensamrätt till bärgning m. m. 1984/85:7) I proposition 1984/85:7 läggs framförslag till en ny lag om ensamrätt till bärgning. Lagen, som ersätter enkungörelse , innebär huvudsakligen att de nu gällande reglernamoderniseras. Vissa nyheter föreslås dock. a. föreslås att ensamrätt attbärga sjunket, övergivet gods inte längre skall ges till den som först anmälerhos att han vill bärga egendomen utan till den sökande som ärlämplig med hänsyn till allmänna och enskilda intressen. Vidare föresläs attlänsstyrelsens beslut får överklagas hos genom besvär.Sjöfartsverkets beslut får inte överklagas. Lagförslaget har föranlett två motioner (m och fp) variyrkas att ensamrätt alltjämt skall tillkomma den som först ansöker därom. 1m-motionen yrkas vidare att beslut skall liksom f n. överklagashos regeringen samt att skall uttala att länsstyrelse inte fårmeddela föreskrifter om omfattningen av bärgningen. Propositionen innehåller också förslag till vissaändringar sjöfyndslag och i flottningslagen . a. att ansvaret för sjöfyndsärenden överflyttas frän tullen tillpolisen samt att kretsen av personer som har rätt att bärga sjunktimmer iavlyst flottled vidgas. Utskottet tillstyrker propositionen och avstyrkerföljaktligen bifall till motionerna. Utskottet föreslår vidare en följdändringi tullförordningen. Utskottets m-ledamöter reserverar sig för bifall tillmotionsyrkandena om ensamrätten till bärgning och om länsstyrelsesföreskrifter. 1 en gemensam reservation yrkar m- och c-ledamöterna bifall tillyrkandet om bibehållen besvärsordning. I propositionen föreslär regeringen() efter hörande av lagrådet att antar 1. lag omensamrätt till bärgning, 2. lag om ändringi lagen (1918:163) med vissa bestämmelser om sjöfynd, 3. lag om ändring i lagen (1919:426) om flottning iallmän farled. Lagförslagen har tagits in i en till betänkandet fogad bilaga 1. I 1984/85. Rättelse: S. 20, under 8 § Tillkommer: Tullfrihet medgesför Rättelsepå rättelse: S. 20, under 8 § skall texten "Tullfrihet medges för"flyttas upp somegen första rad. LU 1984/85:11 Med anledning av propositionen har väckts följandemotioner. Motion 1984/85:40 av liergdahl (fp) vari yrkas att riksdagenbeslutar att i förslaget till lag om ensamrätt till bärgning göra sädanaändringar att ensamrätt till bärgning även i fortsättningen skall ges den somföre annan inger ansökan därom. Motion 1984/85:41 av m, fl, (m) variyrkas 1, att beslutar att 3 och5 §§ i förslag till lag om ensamrätt till bärgning skall ha följande lydelse: Ansökan om------- godset finns. Ensamrätt skall ges till den somföre annan inger ansökan om sådan rätt till , 5§ beslut fåröverklagas hos regeringen genom besvär, 2. att som sin mening gerregeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande föreskrifter av seende omfattning av bärgning. Med anledning av en motionbehandlade utskottet frågan om en översyn av bestämmelserna om bärgningtill sjöss av herrelöst gods. Utskottet konstaterade därvid (LU 1974:30) attgällande bestämmelser var otidsenliga och svårtillämpade. Utskottet hemställdedärför att skulle begära att sjöfyndslag och 1841 årskungörelse om ensamrätt till bärgning blev föremål för översyn. Vid översynenborde bl. a. prövas frågan om ansvarig myndighet i sjöfyndsärenden. Riksdagenbiföll utskottets hemställan (rskr 1974:306). Den av begärda översynen påbörjades dåen särskild sakkunnig tillkallades att se över sjöfyndslagen ochbärgningskungörelsen. 1 uppdraget ingick även en översyn av lagstiftningen omhittegods. Utredningen antog namnet fyndlagstiftningsutredningen. uttalade vid 1979/(JoU1979/80:20) att förekomsten av spillvirke kunde välla olägenheter längs vissakuststräckor och att åtgärder borde vidtas för att komma till rätta med dessaproblem. Därvid borde enligt jordbruksutskottet hänsyn också tas till denråvarutillgång som t. ex. sjunktimmer representerar. I enlighet med riksdagensbeslut överlämnades skrivelse och jordbruksutskottets betänkandetill fyndlagstiftningsutredningen för överväganden. avlämnade i december 1980betänkandet (Ds Ju 1980:11) Hittegods m. m. 1 betänkandet föreslogs attreglerna om LU1984/85:11 3 fynd i huvudsak skulle samlas i en enda lag, en nyhittegodslag, med i stort sett likartade regler för alla fynd. 1 den nya lagenskulle även regleras frågan om ensamrätt till bärgning. Frågan om ändring av reglerna rörande hittegods togs uppsärskilt i prop. 1982/83:59. Föredragande statsrådet ansåg sig inte kunnatillstyrka utredningens förslag om att de nuvarande reglerna om fynd av olikaslag skulle föras samman i en gemensam lag. Inte heller i övrigt fann han anledningatt göra någon ändring i hittegodslagen utom i det avseendet att skyldighetenför polismyndigheterna att kungöra hittegods borde avskaffas. antogdet förslag som hade lagts fram i propositionen (LU 1982/83:12). I den nu föreliggande propositionen läggs fram förslagtill modernisering av lagstiftningen om sjöfynd och bärgning. Inte heller nuföresläs någon gemensam lag utan kungörelse om ensamrätt till bärgningföreslås ersatt av en ny lag om ensamrätt till bärgning medan i övrigt vissaändringar görs i sjöfyndslagen och flottningslagen. Utskottet behandlar i det följande de olika lagförslagenoch i samband därmed de med anledning av propositionen väckta motionsyrkandena. Enligt kungörelse angåenderättigheter och skyldigheter för dem, hwilka upptaga sjunket gods, som af ägareblifwit öfwergifwet får myndighet (eller regeringen) ge den ellerde som först anmäler sig hos myndigheten en ensamrätt att pånärmare angivna ställen ta upp sjunket gods som har övergetts av ägaren. I propositionen försläs, såsom ovan anförts, att 1841 årskungörelse ersätts av en ny lag om ensamrätt till bärgning. Enligt den nyalagen skall också i fortsättningen ha möjlighet att upplåta entidsbegränsad ensamrätt till bärgning av sjunket gods. Lagen ger däremot intenågon automatisk företrädesrätt för den som först ansöker om ensamrätt tillbärgning. 1 stället föreskrivs att ensamrätt får ges endast efter en prövningav om den sökande är lämplig med hänsyn till allmänna och enskilda intressen.Den som är uppenbart olämplig bör enligt departementschefen vägras ensamrätt.Har flera ansökningar gjorts rörande samma område skall prövavilken av sökandena som frän allmän synpunkt bör ha företräde. När det gäller vilka omständigheter som bör beaktas vidlämplighetsprövningen anför departementschefen i specialmotiveringen (s. 24)att om någon av sökandena är yrkesmässig bärgare bör den bärgaren fä företrädei normalfallet. 1 sin prövning bör enligt departementschefen ävenkunna väga in frågan om förste bärgarens rätt. Departementschefen tillägger attdet också finns skäl att ta hänsyn till andra omständigheter än en sökandeslämplighet framför en annans. Som exempel nämns det fallet 1 * 1984/85. LU1984/85:11 4 att en dykarklubb har lokaliserat ett vrak, börjat bärgadet och ansöker om ensamrätt före andra. Att ge ensamrätten till en senare sökandeyrkesmässig bärgare skulle kunna framstå som stötande. Över huvud taget börlänsstyrelsen enligt departementschefen eftersträva en så allsidig prövning sommöjligt. Reglerna om ensamrätt till bärgning gäller inte i fråga omskeppsvrak som kan antas vara mer än eller i frågan om föremål sompåträffas i eller i närheten av ett sådant vrak. Sådan egendom omfattas istället av bestämmelserna i fornminneslagen. 1 motionerna 1984/85:40 (fp) och 1984/85:41 (m) kritiserasförslaget om införandet av en lämplighetsprövning. Enligt motionerna innebärförslaget att den förutsägbarhet som finns ersätts av skönsmässiga bedömandenutifrån opreciserade kriterier. 1 fp-motionen framhålls att förslaget medsäkerhet torde leda till en ökad byråkrati inom statsförvaltningen.Motionärerna i m-motionen anser att förslaget kommer att negativt påverkabärgningsverksamheten i landet. Intresset för att påbörja undersökningar ombärgning är möjlig kommer enligt motionärerna självfallet att kraftigt minskaom det föreligger risk för att någon som inte tagit del i förarbetet skall fåensamrätt till bärgningen. I båda motionerna understryks vidare att det intefinns något behov av en lämplighetsprövning. Motionärerna yrkar att dennuvarande företrädesrätten för den som först ansöker om ensamrätt till bärgningbehålls. Utskottet vill till en början stryka under att det ärviktigt att lagstiftningen är så utformad att bärgning uppmuntras. Det börvidare vid utformandet av en lagstiftning beaktas att en bärgning kan medförarisk för skada eller olägenhet för allmänna eller enskilda intressen, t. ex.genom oljeutsläpp eller andra vattenföroreningar eller genom hinder försjöfarten. Lagen måste därför ge myndigheterna möjlighet att vägra en olämpligbärgare ensamrätt till bärgning. De nuvarande reglerna ger inte den som lokaliserar ettvrak och påbörjar bärgning någon ovillkorlig ensamrätt till bärgning. Skulleen annan bärgare hinna före med en ansökan om ensamrätt får denna ensamrättentill bärgningen. En bärgare som lagt ned betydande arbetsinsatser och kostnaderpå att lokalisera ett vrak och att undersöka lämpligheten av en bärgning avvraket kan således helt berövas möjligheten att dra fördel av det nedlagdaarbetet enbart genom den omständigheten att en helt utomstående bärgare hinneratt först ge in en ansökan till . Den i propositionen nuföreslagna lösningen ger däremot en möjlighet att i sådana fallbeakta även den "första" bärgarens intressen. Utskottet anser för sin del att enskilda och allmännaintressen bäst kan tillgodoses genom att en skälighets- och lämplighetsprövninginförs. Det är viktigt att denna prövning blir så allsidig som möjligt.Utskottet vill också peka på att propositionens förslag om lämplighetsprövningöverensstämmer med utredningens förslag och att remissinstanserna inte haft LU1984/85:11 5 några erinringar mot förslaget. Att lämplighetsprövningskulle, såsom påstås i m-motionen, kunna leda till ett minskat intresse förbärgning av sjunket gods kan utskottet inte hålla för troligt. Pä anförda skältillstyrker utskottet propositionen och avstyrker bifall till motion 40 samtmotion 41 i denna del. I propositionen föreslås att i lagen införs uttryckligabestämmelser om att i beslutet om ensamrätt skall meddela sädanaföreskrifter som krävs för att bärgningen inte skall medföra skada ocholägenhet för allmänna och enskilda intressen (4 §), ges vidarerätt att upphäva beslutet om ensamrätt om en meddelad föreskrift åsidosätts, 1specialmotiveringen anförs att en föreskrift kan t. ex, avse ett förbud mot attspränga sönder ett fartygsskrov. Enligt departementschefen kan det med hänsyntill speciella lokala förhållanden inom ett visst område bli erforderligt medsärskilda föreskrifter. Också miljöskyddshänsyn kan göra särskilda föreskrifternödvändiga. Departementschefen uttalar vidare (s, 27) att, eftersom ett beslutom ensamrätt utestänger andra bärgare, bör ensamrätt inte utan vidare medges densom avser att endast ta upp enstaka föremål från t, ex, ett skeppsvrak. Medhänsyn till den risk som finns att dyrbara detaljer plockas upp medan vraket iövrigt blir kvar, kanske till hinder för sjöfarten, bör enligtdepartementschefen föreskrifter kunna ges även med avseende på omfattningen avbärgningen. Departementschefens uttalanden kritiseras i motion 41,Motionärerna anser att det bör stå varje bärgare fritt att själv avgöra vad somförtjänar att bärgas, 1 den mån ett vrak utgör hinder för sjöfarten bör dennafråga regleras genom annan lagstiftning. Motionärerna yrkar (yrkande 2) attriksdagen skall ge till känna som sin mening vad motionärerna uttalat om attlänsstyrelsens föreskrifter inte bör innehålla något om omfattningen avbärgningen. Utskottet delar departementschefens uppfattning attlänsstyrelsen bör kunna ge föreskrifter även i fråga om omfattningen avbärgningen. Utskottet avstyrker därför bifall till motion 41 yrkande 2. Enligt gällande rätt kan beslut omensamrätt till bärgning överklagas hos regeringen. Utredningen föreslog att skulle blibeslutande myndighet och att verkets beslut fick överklagas hos regeringenenligt allmänna regler. I propositionen föreslås i stället den ordningen attlänsstyrelsen förblir beslutande myndighet i första instans och attlänsstyrelsens beslut får överklagas hos . beslutfår sedan inte överklagas. Förslaget i propositionen innebär således attregeringens befattning med ärenden om ensamrätt till bärgning upphör. I motion 41 yrkas (yrkande 1) att den nuvarandebesvärsordningen bibehålls. Enligt motionärernas mening föreligger det intenågra beaktans-värda skäl till den föreslagna ändringen. Utskottetdelar departementschefens uppfattning att beslut om ensam- LU1984/85:11 6 rätt till bärgning också i fortsättningen bör meddelas avlänsstyrelsen i första instans. När det därefter gäller frågan ombesvärsinstans vill utskottet till en början hänvisa till strävandena attbegränsa antalet förvaltningsärenden hos regeringen. tog riksdagenställning till vilka riktlinjer som skall gälla för en systematisk översyn avreglerna om rätt att överklaga ärenden till regeringen och för utformningen avbesvärsregler i nya ärendegrupper (prop. 1983/84:120, KU 1983/84:23). betonade i sitt betänkande viktenav att översynsarbetena präglas av en allmän strävan att uppnå ett enhetligaresystem för besvärsprövning än det som f n. finns. ansågdet också viktigt att regeringen kvarstår som besvärsinstans när det behövs enpolitisk styrning av praxis. 1 begreppet politisk styrning lade konstitutionsutskottetinte bara en regerings rätt att låta sin politiska inriktning påverka praxis ivissa grupper av förvaltningsärenden utan också den betydelse från allmännademokratiska utgångspunkter och för rättssäkerheten som kan tillmätasregeringens befattning med sådana ärenden. Enligt konstitutionsutskottetgällde detta särskilt i ärenden där det skönsmässiga inslaget i bedömningen ärbetydande. Till sädana ärendetyper där regeringens medverkan framstår somsärskilt betydelsefull hänförde bl. a. invandrarärendensamt plan- och byggnadsärenden. Enligt bör man vidaregodta principen att ärenden som prövas av två eller flera instanser underregeringen normalt inte bör få överklagas till regeringen liksom attmöjligheterna undersöks att i de fall där regeringen är andra instans tillskapaen ny underinstans. Därvid bör man överväga att i vissa fall låta centralamyndigheter under regeringen överta regeringens uppgift som högsta instans. Närsä sker bör man i regel skära av rätten att överklaga de beslut somden centrala myndigheten fattar som besvärsinstans. Konstitutionsutskottetframhöll emellertid vikten av att man här särskilt beaktar dekompetenskonflikter som kan uppkomma, t. ex. genom att de centrala statligamyndigheterna konstitutionellt inte är att betrakta som överordnadelänsstyrelserna. a. borde en central myndighet aldrig göras tillbesvärsinstans i fråga om länsstyrelsebeslut i ärenden där det typiskt settkrävs en avvägning mellan olika intressen som företräds av enskilda centralamyndigheter. vill för sin del stryka under att deriktlinjer för regeringens befattning med besvärsärenden som sålundaantagit måste vara vägledande också i detta fall. Enligt utskottets mening ärden typ av ärenden det här är fråga om inte sådana att det behövs en politiskstyrning av praxis. Besvärsprövningens huvudsakliga funktion i bärgningsärendenatorde vara att tillgodose ett rättsskyddsbehov. Om en tillräckligt kvalificeradbesvärsprövning går att ordna på en lägre nivå bör regeringen i sådana fallbefrias från besvärsärendena. Propositionens förslag är att besvärsprövningen överförstill . Enligt utskottets mening är detta verk väl kvalificeratatt pröva be- LU1984/85:11 7 svärsärenden av nu aktuellt slag. Några principiellahinder mot att låta beslut om ensamrätt till bärgning överklagashos en central förvaltningsmyndighet kan utskottet inte finna. Visserligen böri de aktuella ärendena ske ett hänsynstagande även till intressen somföreträds av andra centrala myndigheter, t. ex. miljöskyddsintressen. Särskiltgäller detta när det är fråga om vilka föreskrifter som skall fogas till ettbeslut om ensamrätt till bärgning. Enligt utskottets uppfattning torde det dockinte föreligga någon risk för att sådana intressen i nu föreliggande slag avärenden behöver kollidera med de intressen som företräder ochatt därför kan komma att uppfattas som företrädare för ettpartsintresse. Utskottet anser på grund av det anförda att några vägandeinvändningar inte kan göras mot den i propositionen föreslagna ordningen.Utskottet tillstyrker förslaget att beslut skall överklagas hossjöfartsverket. Någon rätt att till regeringen överklaga sjöfartsverketsbeslut bör inte finnas. Utskottet avstyrker bifall till motion 41 såvitt nu äri fråga. Avslutningsvis vill utskottet i fråga om förslaget tilllag om ensamrätt till bärgning peka på att lagförslaget saknar bestämmelser omansvar eller skadeståndsskyldighet för den som gör intrång i någon annansensamrätt. Såsom lagrådet framhåller blir härigenom den närmare innebörden irättsligt hänseende av ensamrätten till bärgning oklar. När nu en ny modernlag om ensamrätt till bärgning tillskapas hade det enligt utskottets meningfrån principiella utgångspunkter varit naturligt att i lagen ta in regler omsanktioner vid intrång i ensamrätten. Något praktiskt behov av en sådanreglering har dock inte redovisats i lagstiftningsärendet. Utskottet kan därföransluta sig till departementschefens ståndpunkt att dessa frågor också ifortsättningen kan lämnas oreglerade. I sjöfyndslagen reglerasomhändertagandet av övergivna fartyg eller skeppsvrak samt redskap eller godssom hör till fartyg. Den som bärgar sådan egendom skall i viss ordning anmälafyndet, avlämna det bärgade eller företa någon annan angiven åtgärd. När efteranmälan besiktning skett av godset skall bärgningen kungöras. för sjöfyndsärenden är . Om det bärgade godsets ägare anmäler sig inom förelagd tidoch kan visa sin rätt, får han återta egendomen. Då måste han emellertid betalakostnaderna för bärgningens kungörande och fyndets värd samt bärgarlön. Omägaren inte anmäler sig efter kungörandet, gäller olika regler beroende på omegendomen har tagits upp från botten eller påträffats flytande på vattnet(bottenfynd och flytfynd) eller om den har hittats uppdriven på stranden(strandfynd). Bottenfynd och flytfynd tillfaller i detta fall bärgaren. Strandfyndtillfaller däremot staten efter avdrag av bärgarlön och kostnader. LU1984/85:11 8 1 propositionen föreslås attansvaret för sjöfyndsärende flyttas från till polismyndigheterna.Vidare föreslås att också strandfynd skall tillfalla bärgaren om ägaren inteblir känd. Dessutom förenklas kungörelseförfarandet. Slutligen föresläs vissaändringar i reglerna om lågvärdigt gods och införs en. möjlighet att under handsälja gods som inte kan förvaras utan fara för försämring. Utskottet erinrar om att frågan om vilken myndighet somskall ha ansvaret för sjöfyndsärendena togs upp redan vid riksdagsbehandlingav sjöfyndsreglerna. Det framkom därvid att flertalet anmälningar om sjöfyndgjordes till polismyndigheterna och att den gällande ansvarsordningen oftamedförde onödigt dubbelarbete och administrativa omgångar. Som framgår av vadutskottet inledningsvis anfört (s. 2) hemställde därför att vid denbegärda översynen av sjöfyndslagen särskilt skulle övervägas vilken myndighetsom skulle vara ansvarig för sjöfyndsärenden. Enligt utskottets mening innebär det en avsevärd fördelatt ansvaret för sjöfyndsärendena förs över till polisen som redan har ansvaretför hitte-godsärenden. a. elimineras onödigt dubbelarbete, och deadministrativa rutinerna blir enklare. Utskottet tillstyrker förslaget.Utskottet vill emellertid tillägga att det också i fortsättningen blirnödvändigt med ett samarbete mellan polisen och tullen. Avser sjöfyndetoförtullat gods måste nämligen fyndet anmälas för tullklarering. Som framhållsi propositionen kan det också i fortsättningen vara lämpligt att tullen i vissafall medverkar vid t. ex. värdering och besiktning av sjöfynd. Förslaget till ändring av ansvarig myndighet isjöfyndslagen bör föranleda en följdändring i tullförordningen. Utskottetföreslär att i 8 § första stycket 3. ordet tullmyndighet byts ut mot ordetpolismyndighet. Övriga föreslagna ändringar i sjöfyndslagen föranlederinga särskilda uttalanden frän utskottets sida. Flottningslagens bestämmelser om sjunkvirke 1 flottningslagen finnsbestämmelser om rätten att ta hand om sjunket virke som påträffas i en allmänflottled. Bestämmelserna är olika för sådan flottled som är avlyst och sådansom inte är det. Är flottleden avlyst, vilket i detta sammanhang är avintresse, får den som kan ha olägenhet av sjunkvirke ta upp virket efter visstid och fritt förfoga över det. Som exempel på bärgningsberättigade personeranges i lagen strandägare. 1 förarbetena nämns också fiskerättsinnehavare. I propositionen föreslås i enlighet med utredningensförslag att i fortsättningen var och en skall få ta upp virke som sjunkit i enavlyst fiottled och fritt förfoga över det under de förutsättningar som iövrigt gäller enligt fiottningslagen. Utskotteterinrar om att utskottet behandlade en motion om LU1984/85:11 9 sjunktimmer i sjöar och vattendrag. I sitt av riksdagengodkända betänkande över motionen uttalade utskottet (LU 1983/84:7), att denrättsliga regleringen beträffande tillvaratagande av sjunktimmer hade betydelsefrån bl. a. ekonomiska, sysselsättningspolitiska och naturvårdande utgångspunkter.Enligt utskottet kunde den nuvarande lagstiftningen inte anses regleratillvaratagande av sjunktimmer pä ett nöjaktigt sätt. Utskottet ansåg det varaangeläget att fä till stånd en tillfredsställande lösning. Eftersom enproposition i ämnet kunde förväntas fann utskottet dock att motioneninte borde föranleda någon åtgärd av . Enligt utskottets mening tillgodoser de nu föreslagnaändringarna i flottningslagen önskemålet att sjunkvirke skall kunna tas tillvara på ett tillfredsställande sätt. De föreslagna reglerna ger visserligenbärgare ingen ovillkorlig rätt att ta strandägarnas mark i anspråk förilandtagning och uppläggning av timmer, men detta bör i praktiken dock intemedföra några problem. 1 sådana fall där ett ianspråktagande av strandområdenkan bli aktuellt torde bärgaren i regel kunna nå en överenskommelse med strandägarenom utnyttjande av dennes mark. Utskottet delar departementschefens uppfattningatt det f n. inte finns något behov av en särskild tvångslagstiftning förutnyttjande av stränderna. På anförda skäl tillstyrker utskottet förslagettill ändringar i fiottningslagen. Avslutningsvis vill utskottet något beröra frågan omspillvirket i visa kustområden. Som utskottet inledningsvis anfört behandladeriksdagen vid 1979/80års en motion (1979/80:470) i detta ämne. Riksdagenkonstaterade därvid att förekomsten av spillvirke kunde vålla olägenheter längsvissa kuststräckor och att åtgärder borde vidtas för att komma till rätta meddessa problem. Frågan överlämnades till fyndlagstiftningsutredningen förövervägande. Såvitt utskottet har kunnat finna har frågan inte närmareberörts i utredningens betänkande och inte heller behandlats särskilt ipropositionen. Utskottet vill med anledning härav peka på att den nya lagen omensamrätt till bärgning torde bli tillämplig pä bärgning av sådant spillvirkesom sjunkit utefter kusterna. I den mån spillvirket härrör frän transport medfartyg torde även bestämmelserna i sjöfyndslagen kunna bli tillämpliga. De nunämnda lagarna utgör emellertid endast en civilrättslig reglering av rättentill bärgning. Frågan om en skyldighet att rensa farleder från spillvirke elleratt ta hand om virke som på annat sätt utgör en fara för sjöfarten eller etthinder sett från miljösynpunkt får regleras i annan ordning och hör inte tillutskottets beredningsområde. 1.beträffande ensamrätt till bärgning attriksdagen med avslag på motion 1984/85:40 och 1984/85:41 LU1984/85:11 10 yrkande 1 delvis antar 3 § i det i propositionen 1984/85:7framlagda förslaget till lag orn ensamrätt till bärgning, attriksdagen med avslag på motion 1984/85:41 yrkande I delvis antar 5 § iförslaget till lag om ensamrätt till bärgning,