yttr · G705SoU4 · 1983-12-31 00:00:00 — 1983/84:4 y omvissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen, m. m. 1983/84:190) har berettsocialutskottet fillfälle aft yttra sig över proposition 1983/84:190 om vissaersättningar till sjukvårdshuvudmännen, m. m. jämte motionerna 1983/84:2904 avJan-Erik m. fl. (fp), 1983/84:2905 av m. fl. (m),1983/84:2906 av m.fl. (vpk), 1983/84:2907 av (), 1983/84:2908 av m.fl. (m), 1983/84:2909 av ()och (), 1983/84:2910 av m. fl. (c) och 1983/84:2911av (). Def allmännas skyldighet aft tillhandahålla hälso-och sjukvård regleras i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) (HSL), som den 1januari 1983 ersatte den tidigare gällande sjukvårdslagen (1962:242). Medhälso- och sjukvård avses enligt 1 § HSL åtgärder för aft medicinskt förebygga,utreda och behandla sjukdomar och skador. Enligt 2§ HSL är målet för hälso- ochsjukvården en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen.Ansvaret för hälso- och sjukvården åvilar vederbörande landstingskommun eller iförekommande fall kommun som inte ingår i en landsfingskommun(sjukvårdshuvudmännen). HSLär en ramlag, vilket innebär att lagen i huvudsak endast anger grundlägganderegler och målsättningar, medan detaljerade föreskrifter försjukvårdshuvudmännen så långt möjligt undvikits. Dessa har sålunda enligt HSLett självständigt ansvar för organisation och utformning av vården inom ramenför de allmänna regler som bestämts av statsmakterna. HSL anger emellertid (3§)aft en god hälso- och sjukvård särskilt skall 1. vara av god kvalitet ochtillgodose patientens behov av trygghet i vården och behandlingen, 2. varalätt tillgänglig, 3. bygga på respekt för patientens självbestämmande ochintegritet och 4. främja goda kontakter mellan patienten ochsjukvårdspersonalen. HSLger även landstingskommunen ansvaret för planeringen av hälso- och sjukvården.Planeringen skall enligt 7§ ske med utgångspunkt i befolkningens behov avhälso- och sjukvård. Planeringen skall avse åven den hälso- och sjukvård somerbjuds av annan än landstingskommun. 1Riksdagen 1983/84.12 saml. SoU1983/84:4 y SoU1983/84:4 y 2 Den av sjukvårdshuvudmännenbedrivna öppna vården finansieras till väsentlig del genom ersättningar tillhuvudmännen från den allmänna försäkringen. Ersättningsbeloppens storlekregleras genom återkommande överenskommelser mellan regeringen ochLandstingsförbundet. Nuvarande överenskommelse avser ersättningar (prop. 1982/83:174, SfU 26, rskr 367). Den som erhåller läkarvård eller annan sjukvård inom denoffentiiga sjukvården erlägger själv en mindre del av kostnaden i form avpatientavgift. Sjukförsäkringen ersätter sjukvårdshuvudmännen med ettbelopp som bestämts i överenskommelsen mellan regeringen och Landsfingsförbundet.Den som får privat läkarvård erlägger också en patientavgift medansjukförsäkringen ersätter läkaren för återstoden av arvodet. En förutsättningför att ersättning från sjukförsäkringen skaU kunna utgå vid privat vård ärdock atf läkaren är uppförd på förteckning hos försäkringskassa. Han är därmedskyldig att följa bestämmelserna i läkarvårdstaxan, som bl. a. reglerar dethögsta arvode som utgår från försäkringen och den högsta avgift som får tas utav patienten. Kostnaderna för vård på sjukhus bestrids till övervägandedel av sjukvårdshuvudmännen. Försäkringsersättning kan utgå med . För patienten görs i dessa fall ett avdrag på sjukpenningen. Somsjukhus räknas förutom offentiiga sjukvårdsinrättningar också sådana privatasjukvårdsinrättningar som är upptagna på en av riksförsäkringsverketfastsfälld förteckning. Ersättning från den allmänna försäkringen kan även utgåför sjukvårdande behandling m.m., varmed avses vård eller behandling som pågrund av sjukdom och efter ordination av läkare lämnas av annan vårdpersonal änläkare, t. ex. sjukgymnast, psykolog eller distriktsköterska. Även i dessa fallfår patienten betala en viss avgift medan försäkringen ersätter sjukvårdshuvudmannenför återstoden. För vård eller behandling som lämnas av privatpraktiserandevårdgivare som har avtal med sjukvårdshuvudmannen utgår ersättning på sammasätt. Enligt de s. k.mentalsjukvårdsavtalen av - varigenom sjukvårdshuvudmännen den 1januari 1967 övertog huvudmannaskapet för den av staten drivna mentalsjukvårdenm. - skulle vidare sjukvårdshuvudmännen för övertagandet avmentalsjukvården erhålla ekonornisk kompensation dels i form av driftbidrag,dels i form av byggnadsbidrag m.m. för upprustning och nybyggnad avanläggningar för vården. träffades en överenskommelse mellan statensförhandlingsnämnd och företrädare för om bidrag till denpsykiatriska vården , m.m. (prop. 1980/81:187, SoU 43, rskr403), enligt vilken staten skall lämna bidrag tillsjukvårdshuvudmännen för den psykiatriska vården i form av ett allmänt bidragoch eft särskilt bidrag. Dessa bidrag skaU ersätta samtliga bidrag enligttidigare avtal utom ersättning för de SoU 1983/84:4 y 3 pensionsåtagandenstaten har gjort. Det särskilda bidraget skall utgå t. o. m. ochinnebär att staten på fio år skall avlösa de fidigare byggnads- ochutrustningsbidragen. n. gällande överenskommelse om bidragsbeloppen m. m. 1982/83:174, SoU40, rskr 368) skall det allmänna bidraget utgöra 4 300 milj. kr. och detsärskilda bidraget 142 milj. kr. Därutöver utgår frånsjukförsäkringen en särskild ersättning med . per invånare för attunderlätta en utveckling mot öppnare vårdformer inom psykiatrin. En arbetsgrupp under hälso- ochsjukvårdsberedningen har i enlighet med överenskommelsen utrettförutsättningarna för att införa nya regler för de ekonomiska ersättningarnatill sjukvårdshuvudmännen. Syftet har varit att tillskapa regler somunderlättar statsmakternas och sjukvårdshuvudmännens gemensamma strävan attsäkerställa en vård och omsorg som svarar mot befolkningens behov och som ävenfrämjar ett effektivt utnyttjande av vårdresurserna. Medutgångspunkt i detta arbete har en överenskommelse träffats mellanrepresentanter för staten och sjukvårdshuvudmännen om ändrade regler för vissastatsbidrag och ersättningar från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännenfr. o. m. och om ersättningsbelopp m. m. för åren 1985 och 1986.Överenskommelsen innebär att det nuvarande allmänna statsbidraget fill denpsykiatriska vården och de olika försäkringsersättningar som utgår föråtgärder inom den öppna sjukvården omvandlas till en schablonberäknad allmänsjukvårdsersättning. Denna ersättning, som främst är avsedd för primärvård ochövrig öppen vård, grundas på en fördelning per invånare inom sjukvårdsområdet.Från detta ersättningsbelopp avräknas sjukförsäkringens utgifter för läkarvårdoch annan sjukvårdande behandling hos privatpraktiserande läkare ochsjukgymnaster. För att underlätta utvecklingen av hemsjukvården, öppnarevårdformer inom psykiatrin samt förebyggande åtgärder inom hälso- ochsjukvårdsområdet utgår särskilda ersättningsbelopp för dessa ändamål. Nyaregler föreslås för anslutning av privatprakfiserande läkare och sjukgymnastertill sjukförsäkringens ersättningssystem. I överenskommelsen framhålls aftäven den sjukvård som lämnas av privatprakfiserande läkare och sjukgymnasterfill största delen finansieras gemensamt av medborgarna genom ersättningarnafrån sjukförsäkringen och att det därför är naturiigt att den verksamhet sombedrivs av privatpraktiserande vårdgivare som är anslutna till den allmännasjukförsäkringens ersättningsregler samordnas planerings- ochverksamhetsmässigt med sjukvårdshuvudmännens egen verksamhet. Det påpekas attdet nya regelsystemet inte innebär någon ändring i privatpraktiserande vårdgivaresrätt att utöva yrket men att särskilda regler skall gälla för anslutning tillden aUmänna försäkringens ersättningssystem. För att enförsäkringskassa skall ansluta en ny praktiker till försäkringen SoU 1983/84:4 y 4 o. m. krävas att sjukvårdshuvudmannen tillstyrker detta. Deftaförutsätts normalt ske genom att eft samverkansavtal träffas mellan denenskilde vårdgivaren och sjukvårdshuvudmannen. Möjlighetenatf ansluta sig till försäkringssystemet skall inte gälla läkare ochsjukgymnast som vid sidan av anställning hos sjukvårdshuvudman bedriverfritidspraktik. Ersättningen till fritidsprakfiker bör enligt överenskommelsenvara en angelägenhet mellan fritidspraktikern och sjukvårdshuvudmannen/arbetsgivaren. Enligten med ovannämnd överenskommelse träffad överenskommelse mellanstatens förhandlingsnämnd och företrädare för om ändring i1966 års avtal om den psykiatriska vården skall avtal jämte i avtalengjorda ändringar och tillägg i de delar som rör den ekonomiska ersättningen(det allmänna bidraget) från staten fill sjukvårdshuvudmännen inte tillämpasefter utgången av . Det särskilda bidraget till den psykiatriska vårdenskall för resp. vara 148 milj. kr. I propositionen föreslår regeringen bl. a. attriksdagen skall godkänna vad som förordas i propositionen i fråga om anslutningav privatprakfiserande vårdgivare fill den allmänna försäkringensersättningssystem och atf skall bemyndiga regeringen att godkännaden mellan statens förhandlingsnämnd och företrädare för Landstingsförbundetträffade överenskommelsen om ändring av tal om den psykiatriskavården m.m. bereds vidare tillfälle att ta del av vad som anförts ipropositionen om ersättningarna från sjukförsäkringen fillsjukvårdshuvudmännen. Överenskommelsen om ändrade regler för vissa statsbidragoch ersättningar från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen förutsätterdock vissa ändringar i lagen (1962:381) om allmän försäkring m. m. Riksdagenföreslås anta de lagförslag som i enlighet härmed upprättats inomsocialdepartementet. När det gäller de allmänna skälen för en övergångtill ett nytt ersättningssystem för ersättningarna fill sjukvårdshuvudmännenanförs i proposifionen att de förslag som läggs fram innebär ett fullföljandeav HSL:s mål genom aft statens ersättningar till sjukvården anpassas till detuppställda målet. Förslagen i propositionen fullföljer också de politiskasträvandena atf öka vårdens tillgänglighet. gällande ersättningssysteminnebär atf ersättningen fill sjukvårdshuvudmännen är prestationsrelaterad,dvs. utgår per läk'ir-besök resp. per vårddag. Enligt propositionen kommerfördelningen av resurser med ett sådant system huvudsakligen att styras av detexisterande vårdutbudet. Erfarenhetsmässigt är vårdutnyttjande i högre gradrelaterat fill tillgängliga resurser än vårdbehov. Det nuvarandeprestationsrelaterade ersättningssystemet innebär därför enligt propositionen -utifrån ett behovs-perspektiv - snarare en förstärkning än en minskning av enregional obalans. Iproposifionen anförs vidare att lika-villkorsprincipen förutsätter atf dennuvarande bristen på läkare, främst i glesbygder, hävs. Det är angeläget att SoU1983/84:4 y 5 skapa bättre förutsättningar för en rättvis geografiskfördelning av läkarresurserna. I propositionen framhålls i det sammanhangetbl. a. att privatläkarna till större delen etablerat sig i de största städernaoch att de s. k. fritidspraktikemas verksamhet ökat kraftigt i omfattning ochvida överstiger vad som förutsattes när reglerna för deras anslutning fill denallmänna försäkringen fastställdes . Enligt propositionen behövs åtgärder för aft effektiviserasjukvården och underlätta en samordning av offentiiga och privata insatser.Genom förslaget får landstingen möjlighet att samordna planeringen i enlighethärmed, varigenom en ytterligare överetablering av läkare i vissa områden kanförhindras och möjligheterna ökar till en rättvisare fördelning av läkararbetskraften. I propositionen anges att avsikten är att hälso- ochsjukvårdsberedningen skall följa och bedöma det nya ersättningssystemefsutveckling och funktion i förhållande till de målsättningar som anges i HSL. I två motioner (fp och m) yrkasavslag på proposifionen i vad avser övergång till ett nytt ersättningssystemsamt reglerna för anslutning av privatpraktiserande vårdgivare tillsjukförsäkringen. I motton 1983/84:2904 av Jan-ErikWikström m.fl. (fp) anförs bl. a. att det saknas underlag för den föreslagnasystemförändringen, liksom en beskrivning och analys av konsekvenserna för demänniskor som behöver sjukvårdsinsatser. Enligt motionärerna blirkonsekvenserna bl. a. att patienternas valfrihet minskar och att landstingen ipraktiken får monopol på sjukvård. Den regionala fördelningen av läkare blirinte bättre. Sjukvården i storstadsområdena kommer att minska utan att det medsäkerhet blir någon ökning i glesbygden. kommer antalet privatläkareatt sjunka kraftigt, anser motionärerna. Enligt motionen börsjukförsäkringsersättningen liksom baseras på en prestationsrelateradersättning. Beträffande mentalsjukvårdsbidraget förordas en mer generellfördelningsprincip. Regeringen bör enligt motionärerna återkomma med eft nyttförslag i den frågan, grundat på ett ordentligt utredningsmaterial. I motion 1983/84:2908 av UlfAdelsohn m.fl. (m) anförs bl. a. att ersättningen från den allmänna försäkringenbör vara knuten till patienten och inte till eller annan vårdgivareoch att patientens valmöjUghet skjuts åt sidan till förmån för ett vårdmonopolför landstingen. Enligt motionärerna gynnar förslaget inte heller glesbygden.Risken anses uppenbar att inte bara fritidspraktikemas utan ävenhehidspraktikernas antal minskar över hela landet och att de så småningomförsvinner helt. Motionärerna anser att förslaget strider mot grundläggandeprinciper för varje försäkringssystem och, med avseende på privata vårdgivare,mot HSL. I båda motionerna åberopas vidare socialutskottetsuttalande i samband med behandlingen av HSL (SoU 1981/82:51 s. 13) att denomständigheten att SoU 1983/84:4 y 6 landstingskommunenåläggs ett långtgående vårdansvar inte innebär atf bestämmelserna i 3 § HSL fårtas till intäkt för atf begränsa möjligheterna för annan att bedriva hälso- ochsjukvård. Enligt motionärerna står det nu framlagda förslaget i strid härmed. Som anförs i proposifionen medför det nu gällandeersättningssystemet atf fördelningen av vårdresurser mera kommer att styras avdet existerande vårdutbudet än av befolkningens behov av sjukvård. Ett merabehovsorienterat ersättningssystem är enligt utskottets mening önskvärt ochligger väl i linje med målsättningen för HSL. Att olika detaljeradeprestationsersättningar slås samman till en schablonersättning bör dessutomkunna leda till förenklingar och minskad byråkrati som det främjarsamplanering och ett effektivt utnyttjande av tillgängliga resurser. Utskottetanser det vidare angeläget aft pröva olika möjligheter för aft skapa en merarättvis geografisk fördelning av läkarresurserna. Detta ligger bl. a. i HSL:skrav på en vård på lika villkor för hela befolkningen och på atf vården skallvara lätt tiUgänglig. har tidigare kraffigt understrukitvikten av att försöka finna vägar att komma tiU rätta med snedfördelningen avläkare och ge en bättre läkarförsörjning i glesbygden (se bl. a. SoU 1983/84:15s. 26 och SoU 1983/84:19 s. 17). Detta gäller både offentliganställda ochandra läkare. Utskottetansluter sig således fill vad som anförs i proposifionen om skälen för enövergång till ett mera schabloniserat ersättningssystem och nya regler föranslutning av privata vårdgivare fill försäkringen. Vad som anförs i motionernaföranleder inte annan bedömning. Utskottetkan inte heller dela motionärernas farhågor när det gäller situationen för deprivatpraktiserande läkarna m. fl. Vad gäller landstingens påstådda vårdmonopolkan konstateras att förslaget inte innebär någon ändring av privatpraktiserandevårdgivares rätt att utöva yrket (jfr prop. s. 12). Vad frågan gäller är ivilken utsträckning ersättning skall utgå från sjukförsäkringen för vård somlämnas utan samordning med den för vårdplaneringen inom området ansvarigalandstingskommunen. Utskottet anser det inte orimligt att det allmänna ställervissa villkor för utgivande av sådan ersättning fill privata vårdgivare.Utskottets uttalande vid fiUkomsfen av HSL kan inte tas fill intäkt för attprivata vårdgivare alltid skulle kunna göra anspråk på ersättning frånförsäkringen för vård som lämnas oberoende av överenskommelse eller godkännandefrån det allmännas sida. Som anförs i propositionen (s. 19) får det såledesanses rimligt att den enskilde privafpraktikern sluter effsamverkansavfal med vederbörande landsting om det är så att sjukförsäkringenskall ersätta kostnaden för vården. Utskottet vill samfidigt understryka vad som anförsi proposifionen om atf privatläkarna utgör ett viktigt alternativ ochkomplement till den offentliga vården. Med anledning av föredragandestatsrådets uttalande (s. 19) om att SoU 1983/84:4 y 7 detäven i fortsättningen bör finnas en privatläkarkår av samma omfattning som vill utskottet dock tillägga att det inte bör föreligga något hinder motatf detta antal överskrids. Då sjukvårdshuvudmännen enligt HSL harplaneringsansvaret för hälso- och sjukvården ankommer def på dem att avgöra ivilken utsträckning etablering av privatläkare i fortsättningen skall ske. Defprimära i uppgörelsen är att hälso- och sjukvårdsresurserna fördelas i enUghetmed intenfionerna i HSL, innebärande att också de nuvarande bristområdena fårsitt behov av läkarvård tillgodosett. En närliggande fråga gäller möjligheterna tillersättningsetablering, dvs. av möjligheterna att överlåta en befintlig prakfik.Detta tas upp i motion 1983/84:2910 av m.fl. (c). Utskottetanser liksom mofionärerna att det är rimligt att accepteraersättningsetablering i de fall en praktik drivits enligt samverkansavtal medvederbörande sjukvårdshuvudman eller startats som nyetablering i stödområdenaA, B och C i enlighet med vad som anförs i proposifionen. Denna möjlighet börinte försvinna efter 1986. Utskottet förutsätter att denna fråga tas upp inomramen för den utvärdering av försöket som avses ske före utgången av (prop. s. 33). Utskottetvill även framhålla vikten av en generös tillämpning vid övergången fill de nyareglerna. De privatläkare som investerat i en praktik bör ges möjlighet attfullfölja konkreta planer (jfr prop. s. 33). Utskottetvill också påpeka vad som anförs i samma motion (c) om att det på många mindreorter inte finns tillräckligt underlag för verksamhet för heltidspraktiserandeprivatiäkare. Frifidsprakfikerverksamhet kan i sådana fall vara ett posifivtalternativ, vilket sjukvårdshuvudmännen bör beakta i sin planering. I motion 1983/84:2909 av () ochLars-Erik () föreslås att regeringen får i uppdrag att i samråd medrepresentanter för sjukvårdshuvudmännen belysa sådana olikheter ihälsotillstånd och sjukvårdsbehov i olika delar av landet som kan varalämpliga att beakta vid fördelningen av ersättningarna från sjukförsäkringentill sjukvårdshuvudmännen. Motionärerna ifrågasätter bl. a. om antaletinvånare är def bästa måttet på sjukvårdsbehovet inom ett visst område. Olikasocioekonomiska faktorer kan enligt motionen bidra till att skapa merkostnaderför sjukvård inom ett sjukvårdsområde jämfört med riket. Detta måsfefinansieras genom högre skatt eftersom ersättningen från försäkringen ärdensamma. kan andra sjukvårdshuvudmän få ett tillskott som intemotsvaras av antalet försäkringsfall. Utskottetdelar motionärernas uppfattning att det är viktigt att särskilt undersökafördelningsfrågor av här angivet slag jämte olika konsekvenser av detersättningssystem som bestämts i det nu aktuella avtalet. Regeringen bör tillseatt tiUräckligt bedömningsunderlag i denna fråga föreligger inför nästaförhandlingsomgång. Det kan härvid erinras om att föredragande statsrådetförutskickar att utredning om hälso- och sjukvårdsfrå- SoU 1983/84:4 y 8 gorinför 90-talet (HS 90) behandlar frågor om fördelning av tillgängliga resursermed beaktande av de skillnader i vårdbehov som är relaterade till befolkningensålderssammansättning och struktur (prop. s. 15). Utskottet förutsätter attmotionärernas synpunkter övervägs i det sammanhanget. I flera motioner förordas utökadeersäftningsmöjlighefer för frifidsprakti-serande psykoanalytiskt verksammaläkare. I motion 1983/84:2911 av () föreslås att riksdagenuttalar sig för atf regeringen skall följa utvecklingen för psykoanalytisk ochpsykoterapeutisk verksamhet m.m. som drivs i huvudsakligen privat regi för atfvid tillämpningen av avtalet och utformningen av författningsbestämmelserbeakta de särskilda villkor som gäller på ifrågavarande områden. I motion1983/84:2906 av m.fl. (vpk) föreslås en dispensmöjlighet föranslutning till försäkringen beträffande psykoanalytiskt verksammaoffentliganställda läkare med fritidspraktik samt en översyn av den offentiigavårdens möjlighet atf erbjuda psykoanalytisk behandling m. m. Motionärernaanför bl. a. atf sjukvårdshuvudmännen f. n. har begränsade möjligheter atffillgodose behovet av psykoanalytisk behandling och terapi. Frågan berörs äveni den ovannämnda motionen 1983/84:2904 (fp). Utskottetdelar uppfattningen atf överenskommelsen inte bör få leda till minskad tillgångpå psykoanalytisk behandling och utbildning. Detta måste beaktas avsjukvårdshuvudmännen i deras fortsatta planering. Som anförs i propositionen(s.34) bör dock ersättningsfrågan vara en angelägenhet mellan fritidspraktikernoch resp. sjukvårdshuvudman/arbetsgivare. Utskottet förutsätter emellertid attdenna fråga tas upp särskilt i de aviserade överläggningarna mellanLandstingsförbundet och angående fritidspraktikernasverksamhet m.m. I mofion 1983/84:2906 (vpk) yrkas också att enhögre särskild ersättning skall utgå för öppna vårdformer inom psykiatrin, 48kr. per invånare mot def i överenskommelsen angivna beloppet . Utskottetdelar uppfattningen att det är angeläget med fortsatt stöd för att förändrapsykiatrin i riktning mot mera öppna vårdformer. Utskottet ser därför medtillfredsställelse att man liksom för i överenskommelsen avsatt ettsärskilt bidrag för detta ändamål och därmed markerat vikten av fortsattautvecklingsinsatser. Bidraget ingår emellertid som ett led i en störreöverenskommelse. Utskottet kan inte tillstyrka att skall gå in på enviss punkt i avtalet och därigenom mbba förutsättningarna för detta, särskiltsom avtalet i denna del redan ligger väl i linje med utskottets principiellasyn i denna fråga. Utskottet vill dessutom erinra om att den psykiatriskavårdens utveckling mot öppnare vårdformer är ett av de områden som avses bliföremål för särskild uppföljning och analys (prop. s. 17). Förslagets effekter för preventivmedelsrådgivningoch abortförebyggande verksamhet tas upp i flera mofioner. SoU1983/84:4 y 9 I motion 1983/84:2905 av AnitaBråkenhielm m. fl. (m) yrkas avslag på den föreslagna ändringen i lagen(1974:525) om ersättning för viss födelsekontrollerande verksamhet m. m.,innebärande att särskild ersättning för dessa ändamål inte längre skall utgå, utanräknas in i den schabloniserade ersättningen från sjukförsäkringen.Motionärerna understryker vikfen av aft det abortförebyggande arbetet - därpreventivmedelsrådgivning intar en central plats - inte eftersatts.Motionärerna vill därför även fortsättningsvis ha eff prestationsrelateratbidrag för detta ändamål. Motionärerna påpekar vidare att gynekologisk vård ochinte minst abortrådgivning och familjeplanering är områden där bl. a.valfrihet och diskretion har synnerlig betydelse. Det är därför ett område därprivat vård har relativt stor omfattning. Den som besöker en praktiker som inteär uppförd på förteckning, vilken kommer att styras avlandstinget, får i fortsättningen betala hela kostnaden. Det innebär enligtmofionärerna ökade svårigheter framför allt för ungdomar och andra medbegränsade ekonomiska resurser. Även i motion 1983/84:2907 av Chrbter EirefeU(fp) yrkas avslag på förslaget om ändrade ersättningsregler förpreventivmedelsrådgivningen. I motion 1983/84:2906 av m.fl. (vpk) yrkasinte avslag på lagförslaget. Dessa motionärer begär i stället införande av ensärskild riktad ersättning för rådgivning om födelsekontroll. a. att de delar abortkommittés farhågor för att en övergångtill schabloniserade bidrag medför minskade möjligheter till stimulans,styrning och uppföljning av prevenfivmedelsrådgivningen. Ambitionsnivånvarierar mellan sjukvårdshuvudmännen och det är bara några få landsting somhar upplysning om sexualitet och samlevnad i den reguljära verksamheten.