yttr · G705NU7 · 1983-12-31 00:00:00 — Till näringsutskoltet har hänvisatsfyra motioner från allmänna motionstiden om kontroll avdetaljhandelsetablering. har inkommit med en skrivelse. Regeringen har till lagrådet remitteratförslag lill ny plan-och bygglag m. m. I lagrådsremissen behandlas frågor somhar direkt anknytning till de här aktuella motionerna. Till bostadsutskottethar hänvisats ett antal motioner från allmänna motionstiden som gällerolika delar av plan- och bygglagstiftningen. För att möjliggöra en mera samladbehandling av frågorna överlämnar näringsutskoltet till bostadsutskottet -under förutsättning av bostadsutskottets medgivande - de fyra inledningsvisnämnda mofionerna. Därvid avger näringsutskoltet följande yttrande. Demotioner som behandlas här är följande: 1982/83:496 av . (s), vari hemställs atl begär att regeringen framläggerförslag lill sädan ändring i gällande bygglagstiflning atl nyetablering avstörre detaljhandelsanläggning inom redan stadsplanelagda områden skall krävakommunalt tillstånd, 1982/83:806 av (), vari hemställs all uttalar sig för alt begränsa etablering avvaruhus och stormarknader, 1982/83:1033 av m.fl. (s), vari hemställs atl begär alt regeringen förstärkerkommunernas möjligheter all kontrollera etableringen av detaljhandel med syfteatl gynna seriös handel, 1982/83:1488 av ()och (), vari hemställs alt hos regeringen begär enöversyn av möjligheterna för en kommun atl fullständigt samordna nyetableringmed varuförsörjningsplan. I motion 1982/83:496 (s) anförs alts. k. piraletablering av dagligvaruhandel utgör ett hot mot den reguljäracentrumhandeln och mol levande 1 1983/84. NU1983/84:7 y NU1983/84:7 y 2 Som exempel nämns etablering inomstadsplaneområden med beteckningen "handels- och industriändamål" i överblivnaindustrilokaler som från kommunens sida inle har varil avsedda fördetaljhandel och framför allt inte för handel med livsmedel. Ofta visar delsig, säger motionärerna, att kommunerna enligt gällande lagstiftning inte kaninskrida mot den nämnda typen av etableringar. Kommunerna skulle behöva ökademöjligheter att stoppa framför allt större, icke önskvärda etableringar avdetaljhandel inom äldre stadsplaneområden. Speciellt känslig är livsmedelsförsäljningen,eftersom livsmedel utgör etl nyckelsoriiment från konkurrenssynpunkt.Motionärerna förordar en ändring av bygglagstiftningen med innebörden attoavsett stadsplanens beteckning tillstånd av kommunen krävs för nyetablering avstörre detaljhandelsanläggningar med livsmedelssortiment. Samma krav skullegälla om en tidigare ägare ändrar verksamhetens inriktning. Det kan, framhållermotionärerna, vara lämpligt alt kommunen före beslut inhämtar synpunkter fränföreträdare för detaljhandeln och från de fackliga organisationerna på handelnsområde. I motion 1982/83:806 (c) betonas vikten av atl det finnsnärbutiker såväl i tätorter som på landsbygden. Närbulikernas betydelse föräldre människor och för barnfamiljer underslryks särskilt. Förutomdagligvaruförsörjning ger sådana butiker möjlighet till gemenskap och socialakontakter. En utglesning av butiker har skett i tätorterna, anförmotionären. Pä landsbygden har mänga butiker försvunnit. En av anledningarnatill alt mindre butiker har lagts ned är etableringen av varuhus ochstormarknader. För alt motverka en fortsatt nedläggning av mindre butiker måstesamhället försöka förhindra atl ytterligare stormarknader etableras, inenarmotionären. Skulle stormarknader fä fortsätta att öka sin andel avdagligvaruhandeln kommer del atl leda lill en koncentration av handeln som blirlill stor nackdel för strävandena all bevara en decentraliserad varuförsörjningoch service. Det är vidare, enligt motionären, angeläget all butiksslöd fårutgå i fortsättningen och att detla förbättras och" utvecklas för attförhindra butiksnedläggningar. I motion 1982/83:1033 (s) sägs all det har uppkommit vissahot mol den seriösa handeln. Som exempel nämns de bensinstationer med bl. a.Uvsmedelsförsäljning som etableras i anslutning till trafikleder. I många fallmedför dessa butiker en ökad valfrihet för de boende runt bensinstationen,anför motionärerna. I andra fall innebär de däremot att rådandevaruförsörjningsstruklur allvarligt rubbas och atl andra butiker måsle läggasned. En bensinstationsbutik som för etl fätal innebär en större valfrihetmedför i etl sådant fall för flertalet en minskad valfrihet. Motionärernabetecknar som mindre seriösa sådana butiker som etableras i gamla nedlagdafabriker och som med etl begränsat urval och stora uppköp "skummar grädden"av den totala försäljningen. Seriös handel med elt varierat ulbud kan även i defallen få svårl alt överleva i konkurrensen. Rådande instrument i kommunen förall värna om eller skapa en fungerande varuförsörjningsplan NU1983/84:7 y 3 är inte tillräckliga, säger motionärerna. Det finns enligt motion 1982/83:1488 (s) en risk för altöverelableringar av främst s.k. externa säljenheter medför alt stadskärnor ochandra kommuncenlra utarmas på verksamhet. I förekommande fall bör upprättasvaruförsörjningsplaner soin omfattar flera kommuner inom ett naturligt område.Det har visat sig, anför motionärerna, att etablering oberoende av kommunensvilja har kunnat ske i ombyggda fabriker, lager och andra lokaler inom områdensom har planerats för l.ex. industri- och handelsändamål. Givelvis är delangeläget, heter det, att koinmunen ges möjligheler all samordna även en sådanombyggnad med en varuförsörjningsplan. Frågan om kommunernas inflyiandeöver etableringar inom varudislribu-tionen har behandlats tidigarei . faltade beslut om riktlinjer pädislribulionsområdei. Riktlinjerna innebär bl. a. atl kommunerna kan upprättas.k. Den då akluella propositionen 1977/78:8 utgjorderegeringens ställningslagande lill distributionsutredningens belänkande (SOU1975:59, 60) Samhället och distributionen. Utredningen hade bl. a. föreslagitkommunal tillståndsprövning i fråga om all nyetablering och uibyggnad avdetaljhandel med livsmedel. Detta förslag - och även andra former företableringskontroll - som förespråkades av dislribulionsutredningen -avvisadesi den nämnda propositionen. I en motion med anledning av propositionenföreslogs begära atl regeringen skulle pröva om intebyggnadslagstiftningen kunde omdanas så atl den blev ett tillräckligt medel förall påverka även serviceförsörjningen. Motionärerna hänvisade till den översynav bygglagulredningens förslag från är 1974 som pågick inom bostadsdepartementet.Näringsutskottet (NU 1977/78:14 s. 11) vitsordade atl byggnadslagstiftningensräckvidd var oklar men ansåg att den pågående översynen borde kunna leda lillall denna oklarhel undanröjdes. På förslag av ulskottei avslog motionen. behandlade näringsutskoltet (NU 1979/80:13)ingående olika motioner inom distributionsområdet, bl. a. en motion i vilkenbegärdes förslag frän regeringen i syfte alt kommunerna skulle fä verkligtinflytande över etableringar inom varudislributionen. Ulskoltet erinrade om attförslag till en ny plan- och bygglag (PBL) hade redovisats i betänkandet (SOU1979:65, 66) Ny bygglag. Enligt lagförslaget skulle kommunernas möjligheter altstyra markanvändningen stärkas, jämfört med gällande byggnadslagstiftning.Ulskoltet pekade särskilt pä atl den byggnadsräll som ett nyttdelaljplaneinstilut ger skulle bli tidsbegränsad, atl det skulle bli möjligtalt genom preciserade ändainålsbeslämningar i detaljplan skilja mellan exempelvis stormarknad och annan handel och att én allmän NU1983/84:7 y 4 lämplighetsprövning alltid skall ske vid väsentligt ändratanvändningssätt beträffande byggnader. En plan- och byggnadslagstiftning meddenna innebörd skulle, anförde utskottel, tillgodose de önskemål som motionengav uttryck för. Motionen avslogs av pä förslag av utskottet. beslöt om åtgärder för de små ochmedelstora företagen m. m. 1981/82:118, NU 1981/82:51, rskr1981/82:417). I en motion (vpk) som hade väckts med anledning av propositionenbegärdes utredning och förslag till riktlinjer för kommunalt etableringssamrådför detaljhandeln i större tätortsområden. (NU 1981/82:51 s. 26) hänvisade till attutredningsförslaget om en ny plan- och bygglag bereddes inomregeringskansliet.. Enligt utskottets uppfattning kunde den föreslagna lagenkomma att tillgodose vissa av de önskemål som framfördes i motionen. Någon nyutredning såsom föreslogs i motionen ansåg utskotlet inte vara erforderlig.Motionen avstyrktes sålunda i ifrågavarande del och avslogs av . behandlade (BoU 1983/84:3) enmotion (s) vari begärdes atl skulle göra vissa ändringar ibyggnadsstadgan. Motionärerna tog upp det förhållandel altbyggnadslovsprövningen vid ändrad användning av byggnad blir olika, beroende påom inredningsålgär-der vidtas eller inte. Med hänvisning till PBL-betänkandetanförde de att det ändrade användningssättet i sig utgör ett allvarligt problemfrån plansynpunkt och att en planmässig prövning därför alltid bör vara möjlig.Etl förslag till lösning hade lagts fram av . I motionenhemställdes att 75 § resp. 54 § byggnadsstadgan skulle ändras i enlighet medvad utredningen hade förordat. framhöll att den nämnda frågan hadetagits upp i lagrådsremissen med förslag lill ny PBL. Om förslaget i remissenrealiserades lorde vad i motionen anförts få anses bli beaktat. Frågan omändrad användning av byggnad skulle komma atl övervägas yllerligare vidriksdagens behandling av förslag till ny PBL. Motionen avstyrktes medhänvisning härtill och avslogs av . Lagrådsremiss med förslag till ny plan- och bygglag Arbetet med förslag till ny plan-och bygglag (PBL) har resulterat i en lagrådsremiss . Avsikten äratt en helt ny lag om planläggning och byggande skall införas och alt den skallträda i kraft den . Förslagel bygger i väsentliga delar påprinciperna i gällande rätt men innebär en genomgripande systematiskomarbetning av nuvarande lagstiftning samt en förenkling och modernisering avregelsystemet. Enligt förslaget skall varje kommun ha en översiktsplansom omfattar hela kommunens yta. Stadsplan och byggnadsplan enligt nuvarandelagstiftning NU1983/84:7 y 5 ersätts av en enda plan, som kallas detaljplan. Dessadetaljplaner skall ha en genomförandetid som begränsar byggrätten i liden. Församordning av flera kommuners planläggning kan en regionplan upprättas. Följande redogörelse för vissa delar av lagrådsremissen äravsedd att belysa frågan i vilken utsträckning PBL kan komma atl tillgodoseönskemål i här behandlade motioner. Lagförslagets andra kapitelinnehåller allmänna bestämmelser för planläggning och prövning av bygglov m.m.Här sägs (1 §, s.362) att planläggning skall främja en frän allmän synpunktlämplig samhällsutveckling och skapa förutsättningar för en från socialsynpunkt god bostads-, arbets-, trafik- och frilidsmiljö. Hänsyn skall las lillförhållandena i angränsande kommuner. Det sagda skall tillämpas även vid prövning av ansökningarom bygglov, rivningslov och marklov. Kommunen skall sålunda i sina markanvändningsbeslul lahänsyn lill förhållandena i angränsande kommuner, sä all en ändamålsenligsamordning sker av kommunernas planläggning. I den allmänna motiveringen (s.265) redogörs för vilka frågor som kan ha betydelse i det sammanhanget. a.anges som en sådan fräga lokaliseringen av större detaljhandelsanläggningar medelt upptagningsområde som omfattar mer än en kommun. I 5 § räknas upp vissa krav på hur bebyggelsemiljön skallutformas inom områden med samlad bebyggelse. Här föreskrivs (s. 366) bl. a. attdel inom eller i nära anslutning till bebyggelseområdet skall finnasmöjligheter att anordna en med hänsyn lill bebyggelsens omfattning och karaktärrimlig samhällsservice och kommersiell service. Byggnadslagens generalplan samlkommunöversikl, markdisposilions-plan, områdesplan och andra av dagensinformella planer läggs till grund för (4 kap. ilagförslaget, s.411 f.). Denna plan, som är obligatorisk, bör samordnas medandra planer och program som anger kommunens avsedda ulveckling. Härvidlag anförs(s. 70) att det är viktigi all de kommunala ambitionerna när det gäller bl. a.varuförsörjning beaklas och får genomslagskraft i den fysiska översiktsplanen.Denna skall ange grunddragen i användningen av mark- och vattenområden i helakommunen. Planen skall ange riktlinjer som underlag för prövningen av lov lillbebyggelse och annan markanvändning. Översiklsplanen och ändringar av denna skall antas avkommunfullmäktige. NU1983/84:7 y 6 Förslagel om detaljplan (5 kap. ilagförslaget, s.442) innebär i korthet följande. Byggnadslagens stadsplan och byggnadsplan ersätts av enenda planform, kallad detaljplan. Planproceduren utformas så att den lokalademokratin fördjupas. Detaljplan skall antas av kommunfullmäktige. I varjedetaljplan skall de olika områdenas huvudändamål anges, dvs. allmänna platser,kvarlersmark och vattenområden. För kvartersmarken skall bl. a. användningssättetanges. I planen skall bestämmas en genomförandelid pä . Vad som här har nämnts om angivande av användningssätt förkvartersmark regleras i 5 kap. 4 §. I specialmotiveringen (s. 458 f.) utvecklarföredragande statsrådet närmare sin syn på denna fråga. Man bör i stort sett särskilja de huvudkategorier somanvänds i dagens detaljplaner, nämligen bostad, handel, samlingslokal, kontor,garage, industri, allmänt ändamål, areell näring och upplag. Inom kvartersmark kan det i vissa fall finnas behov av enmer preciserad angivelse av markens användning än som förekommer. Begreppethandelsändamäl är så oprecist att det inte ger tillräcklig möjlighet attreglera markanvändningen på elt lämpligt säll vare sig från allmän synpunkteller med hänsyn lill granneinlresset. Handelsändamål har l.ex. i praxis ocksäansetts inrymma kontor. Gränsdragningen mellan industri, lager och handel ärocksä flytande. Föredraganden förutsätter all dessa frågor kommer all närmarebehandlas i allmänna råd lill kommunerna och gör följande kommentar i vad gällerpreciseringen av handelsändamålet: Butiksstrukturen bör kunna erbjudaetl allsidigt sammansatt ulbud av varor och tjänster. Konsumenten bör medutgångspunkt i sina egna behov kunna prioritera mellan l.ex. låga priser,närhet till butiken och hög servicegrad. Kommunen har etl ansvar för altmarkens användning planeras så att denna valfrihet sä långt möjligt skall kunnaupprätthållas. En hel del kommuner anger riktlinjer i dessa frågor i form av s.k. varuförsörjningsplaner. I PBL:s inledande bestämmelser har angetts att denfysiska planläggningen skall beakta behovet av mark bl. a. för kommersiellservice. Kommunen ansvarar också för att den fysiska miljön får en lämpligutformning. Inom ramen för planeringen bör konkurrensen ges elt säfrill spelrum som möjligl för all hålla priserna nere och öka förelagenseffeklivitel lill konsumenternas fördel. De långsikliga aspekterna är i dellasammanhang väseniliga och bör komma lill ullryck i översiklsplanen.Delaljplanen.måsle ulformas så all den möjliggör förändring och förnyelse, l.ex. etablering av nya butiksformer. Detta är en förutsällning för en rationellutveckling av handeln. Frän dessa utgångspunkter bör handelsändamålet intepreciseras ytterligare i detaljplan, om det inte finns särskilda skäl. Sädana skälkan enligt min mening bl. a. vara all möjliggöra en lämplig buliksslruktur,hänsyn till omgivningen samt kvarlersmarkens och bebyggelsens lämpligautformning i det aktuella fallet. I detaljplan bör då kunna meddelasbestämmelser i syfte alt särskilja följande ändamål. NU1983/84:7 y 7 I framställningen om de avseddaändamålen konstateras till atl börja med att handelsområden och industriområdentillgodoser olika behov och måste förläggas och utformas med hänsyn härtill.Genom detaljplan skall det vara möjligt att dra en skarp gräns mellanhandelsområden och industriområden. Vidare erinras om att det i specialmotiveringen lill 8kap. 1 § punkt 3 föreslås att bygglov skall krävas för alt användningen av enbyggnad skall få ändras från handels- till industriändamål och omvänt. Vidprövningen av ansökningar om lov till sådana ändringar blir planens bestämmelsestyrande, så att bygglov skall vägras om åtgärden strider mot planen. I fråga om möjligheterna till närmare reglering av olikaformer av handel sägs (s. 459) att det från lokaliserings- ochplanutformningssynpunkt ibland kan vara befogat att göra en precisering avhandebändamälet. Belräffande avvägningen mellan kraven på konkurrens ochstyrning enligt PBL och intresset av en lämplig samhällsutveckling anförs atlplanläggningen skaU kunna ange en huvudsaklig användning av kvartersmark förpartihandel eller detaljhandel. Parfihandel bör i planläggningssammanhangnormalt hänföras till kategorin industriändamål. Även inom gruppen detaljhandel bör viss reglering varamöjlig, men härvidlag understryks att det är ett samhällsintresse atl inteonödigtvis begränsa konkurrensmöjligheterna. I detaljhandel kan man urskiljavissa varuslag som i prakfiken har visat sig medföra alldeles speciellaplanproblem. Det gäller framför allt varor som levereras med tungatransportmedel och säljs i myckel stora byggnader, t. ex. kallager, varifrånkunden ofta hämtar varan med bil. Det medför bl. a. krav på storaparkeringsplatser. Härvid åsyftas varuslag som möbler och inredning, bilar,, båtar, byggmaterial och trädgårdsartiklar. Där planförhållandena såkräver bör det enligt specialmotiveringen vara möjligt att genom bestämmelser idetaljplan skilja ut områden där handeln får resp. inte får avse sådanaskrymmande varuslag inom detaljhandeln. På det sättet bör man med planen kunnaåstadkomma en lämplig lokalisering och miljö för denna typ av handel. Vidareframhålls att vid prövningen av lov inom en sådan detaljplaninte har att ta ställning vare sig till behovet av verksamheten eller fillfrågan om olika företag skall ges likvärdiga förutsättningar inom området. Inom kategorin detaljhandel kan, heter det vidare,livsmedelshandeln i vissa lägen behöva begränsas eller helt förbjudas medhänsyn till kravet på en lämplig samhällsutveckling. Som exempel nämnsstormarknader och bensinstationer. I enUghet med praxis bör det kunna ske genomen bestämmelse i detaljplan som anger maximal yta som sammantaget får användasför handel med livsmedel. Föredragande statsrådet förutsätter att sådanabegränsningar meddelas endasl om kommunen har gjort en utredning omserviceförhållandena i berörda områden och utredningen visar altbegränsningarna är nödvändiga för en totalt sett ändamålsenlig handelsstruktur.Sådana utredningar ingår normalt i underlaget för kommunalavaruförsörjningsplaner. NU1983/84:7 y 8 När kommunen i detaljplan harpreciserat handelsändamålel i något här angivet avseende, får någon yllerligareprecisering eller avgränsning inte läggas till grund för bygglovsprövningen.Det är alltså inte möjligt att tned stöd av bestämmelserna i 2 kap. vägra lovlill en åtgärd som är förenlig med detaljplanen. Regionplanering är en kommunalangelägenhet som i regel kan väntas komma till stånd i fillräcklig omfattning ifria former utan medverkan av staten, anförs det i lagrådsremissen (s. 132). PBL sägs böra erbjuda ett lagfäst system förregionplanering som ett alternativ fill plansamverkan mellan kommuner i andraformer. Som exempel på behov av mellankommunal plansamverkan nämnsbl. (s. 133) lokalisering och dimensionering av stormarknader. Bygglov m. m. Enligt 8 kap. 1 § lagförslagetställs krav på bygglov för att en byggnad skall få tas i anspråk eller inredasför etl väsentligen annat ändamål än del för vilket byggnaden senasl haranvänts. Denna fråga utvecklas närmare i specialmotiveringen (s.544 f.). a. följande: Enligt 54 § 1 mom. andra stycketbyggnadsstadgan krävs det byggnadslov, om en byggnad tas i anspråk för eltväsentligen nytt ändamål, även om några ändringsåtgärder inte behöver vidtas.Så snart inredningsåtgärder behövs för del nya ändamålet hänförs emellertidsåväl del nya ianspråktagandet som ändringsåtgärderna lill nybyggnad enligt 75§ första stycket d) byggnadsstadgan. Att åtgärderna hänförs till nybyggnadinnebär atl samhället har ganska vidsträckta prövningsmöjligheter. Behövsdäremot inga inredningsåtgärder, lorde endasl en myckel begränsad prövningkunna ske i byggnadslovsärenden som avser ätgärder i områden utan detaljplan. Dagens ordning har visat sigmedföra vissa olägenheter, anförs det vidare. Det är enligt föredragandestatsrådet inte rimUgt atl möjligheterna till en planmässig prövning skall varaberoende av om en inredningsålgärd behöver vidtas eller inte. Ofta är det justdet ändrade användningssättet i sig som utgör ett allvarligt problem frånplansynpunkt. Vidare erinras om att regeringsrätten ganska har meddelaten dom som klargör rättsläget inom område med detaljplan. Målet avsåg ändradanvändning av en fabriksbyggnad till detaljhandel, vilket stred mot stadsplanensom angav industriändamål. Regeringsrätten ansåg att hade haftfog för sin vägran att meddela byggnadslov (dom ,953-1981). Domen torde alllså innebära atl en planbestämmelse ommarkanvändningen blir bindande inle bara för ätgärder som kan hänföras tillnybyggnad. NU1983/84:7 y 9 I specialmotiveringen sägs fortsättningsvis följande (s.545): Elt väsentligt ändrat sätt att använda en byggnad bör ävenframdeles kräva lov.Detla bör gälla oavsett om några inredningsälgärder behöver Vad som ligger i uttrycket väsentligen annat ändamål fåravgöras nied ledning av den praxis som har utbildat sig i anslutning tillgällande rätt. I första hand är det byggnadens tidigare faktiska användning somär avgörande för frågan om bygglov behövs. Om byggnaden inte haranvänts alls, får man falla fillbaka på väd som finns angivet i det senastlämnade lovet. I följande fall har regeringsrätten anseit att byggnadslovkrävs för ändrat användningssätt: Förändring av garage lill lager (RÅ 1963 K 1334), förändring av lager och garage lill plåtslageri resp. bilverkslad (RÅ 1964 K 239), förändring av svinhus lill bilverkslad (RÅ 1964 K 901), inrättande av caférörelse i en villabyggnad (RÅ 1969 C 93), inrättande av billackerings- verkslad i etl garage (RÅ 1971 C 370), inrättande av lager i en del av ett källargarage (RÅ 1971 C 346), ianspråktagande av en lagerbyggnad för handelsändamål (stormarknad) (RÅ 1977 s. 58), förändring av sport- och tennishall lill lager- och försäljningslokal (dom , 2497-1981) och förändring av fabriksbyggnad till detaljhandel (dom , 953-1981). Frän regeringens praxis pä senare lid kan nämnas atlanvändning av en lokal för caférörelse som bostad har ansetts kräva lov (regeringsbeslut , Pl 362/81). Vidare har regeringen intagit den ståndpunkten atl det krävs lov för atl börja tillverka betongplattor i en byggnad som enligt gällande plan fick användas som magasin (regeringsbeslut . Pl 2429/80).- I följande rättsfall har regeringsrätten inle anseitbyggnadslovsplikt föreligga, nämligen - möbelförsäljning i lokaler där dettidigare har skett bilförsäljning (RÅ 1980: 2:51). I fråga om väsentlighelskravet anförs avslutningsvisföljande (s. 546): När det gäller kravet påväsentlighet kan med ledning av rättspraxis konstateras att kravet kan varauppfyllt oberoende av om det är en stor eller liten delav byggnaden som kan tas i anspråk (se t. ex. RÅ 1972 C 242). För atlväsentlighelskravet skall vara uppfyllt krävs del också all den ändrade användningeninte är av en helt tillfällig karaktär. I vissa fall kan emellertidetl säsongsbetonat nyttjande kräva lov för ianspråktagande. Det framgår avrättsfallet RÅ 1972 C 242, där kravet på permanens var så till vida uppfyllt,atl nyttjandet var avsett alt återkomma år . Av specialmotiveringen lill 5 kap. 8 § framgår all delskall vara möjligt att i detaljplanebestämmelser göra skillnad mellanpartihandel och detaljhandel och alt man dessulom i vissa fall inom kategorindetaljhandel genom planbestämmelser kan skilja ut handel med skrymmande varoroch i speciella fall även handel med livsmedel från handel med andra slagsvaror. Därmed bör del också stå klart alt en övergång mellan dessa former av handelinnebär att lokalen i fråga tas i anspråk för elt väsentligt ändratanvändningssätt. Delta kräver alltså bygglov i de fall där det finnsdelaljplanebeslämmelser som närmare reglerar handelsändamålel. NU1983/84:7 y 10